הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 19, פרוטוקול מספר 4, 2013-05-07 10:30

אורלי לוי אבקסיס: בוקר טוב.

אורלי לוי אבקסיס: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה המיוחדת לזכויות הילד.

אורלי לוי אבקסיס: היום ה-7 במאי 2013, כ"ז באייר תשע"ג, שעה 11:45, הנושא הוא מחסור באומנה לילדים בעלי מוגבלויות.

אורלי לוי אבקסיס: כדי שנבין איפה אנחנו עומדים אנחנו ניתן סקירה קצרה.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לדבר על הקושי ועל החוסר שיש באותו סל שהעמותות מקבלות אבל זה בעצם לילדים לא בעלי צרכים מיוחדים.

אורלי לוי אבקסיס: בכל מה שנוגע לנושא של החזרים בשל טיפולים מיוחדים לאותם ילדים ישנה בירוקרטיה שמאריכה את הזמן עד לכדי בלתי אפשרי, שלא נדבר על קלט חירום ששם בכלל אין תשלום מיוחד בעבור אותם ילדים, וגם על הקושי למצוא משפחות ולגייס אותן כדי שתהיינה מוכנות להיכנס לתוך המעגל הזה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה מילים למי שחיברה את הדוח, בבקשה, מריה.

<מריה רבינוביץ: בוקר טוב.

<מריה רבינוביץ: מצאנו מספר בעיות שקיימות היום בתחום אומנה לילדים בעלי צרכים מיוחדים.

<מריה רבינוביץ: אחת הבעיות, כמו שאמרת, היא מחסור במשפחות אומנה לילדים בעלי צרכים מיוחדים.

<מריה רבינוביץ: מאוד קשה למצוא עבורם משפחות וכל הגורמים המטפלים במשפחות מסכימים עם זה.

<מריה רבינוביץ: היום ממתינים 28 ילדים בעלי צרכים מיוחדים למשפחות אומנה.

אורלי לוי אבקסיס: משך ההמתנה?

<מריה רבינוביץ: יש מקרים שבהם יש קליטה מידית אבל יש מקרים, כאשר מדובר למשל בילדים שסובלים מאוטיזם, בהם ההמתנה יכולה להימשך חצי שנה עד שנה.

אורלי לוי אבקסיס: איפה הם נמצאים בזמן הזה?

<מריה רבינוביץ: הם נמצאים במשפחות הביולוגיות שלהם או במשפחות קלט חירום או במסגרות חוץ-ביתיות של משרד הרווחה.

<מריה רבינוביץ: בעיה נוספת היא תהליך מסובך וארוך לקבלת החזר הוצאות מיוחדות בגין טיפול בילד בעל מוגבלויות.

<מריה רבינוביץ: היום משפחת אומנה מקבלת שני תשלומים בגין אחזקת ילד באומנה בכלל: תשלום קבוע חודשי שמועבר ממשרד הרווחה ישירות למשפחה ותשלום החזר הוצאות מיוחדות.

<מריה רבינוביץ: התשלום הקבוע החודשי עבור ילד בעל צרכים מיוחדים הוא גבוה יותר מתעריף עבור ילד "רגיל" שנמצא באומנה.

<מריה רבינוביץ: כאשר אנחנו מדברים על החזר הוצאות מיוחדות עבור ילדים רגילים, היום בעמותות קיים סל, מועבר תקציב לצרכי סל זה ממשרד הרווחה והשירותים החברתיים, ומשם משפחות מקבלות החזר באופן די מהיר, עד חודש ימים לפי טענת הגופים המתאימים.

אורלי לוי אבקסיס: זה נכון?

<שלוה ליבוביץ: לא.

<מריה רבינוביץ: לא, אני מדברת על ילדים רגילים.

<שלוה ליבוביץ: רגילים, אני מדברת על ילדים רגילים.

אורלי לוי אבקסיס: גם לא חודש?

<מריה רבינוביץ: חודש עד מידי, תלוי.

<אורית עמיאל: חודש?

<אורית עמיאל: 45 יום, תוך 45 יום.

<מריה רבינוביץ: לי נמסר כחודש.

<מריה רבינוביץ: כאשר אנחנו מדברים על ילדים בעלי צרכים מיוחדים המנגנון שם אחר, לא קיים סל, המשפחה צריכה לרכוש את השירות, לממן את השירות - - -

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מדברים על השירות, מה זה אומר?

אורלי לוי אבקסיס: זה קלינאית תקשורת, זה ריפוי בעיסוק?

<מריה רבינוביץ: כל מה שנמצא בתוכנית הטיפולית של אותו ילד, לרכוש כיסא גלגלים לצורך העניין.

אורלי לוי אבקסיס: הם משלמים מהכיס שלהם?

<מריה רבינוביץ: הם משלמים מהכיס שלהם ואז בעצם הם מעבירים את הקבלות לעמותה מולה הם מתנהלים והיא מתחילה את תהליך ההחזר.

<מריה רבינוביץ: זה הולך למפקחים, זה הולך לרשות המקומית.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שהעברת לעמותה העמותה מעבירה למפקח, המפקח מעביר את זה ל - ?

<מריה רבינוביץ: המפקח מחזיר את זה לעמותה מאושר, אחר כך זה עובר לרשות המקומית כי היא מממנת בעצם 25% מהתשלומים.

אורלי לוי אבקסיס: אז גם הרשות המקומית צריכה לאשר את זה אחרי שמפקח אישר?

<מריה רבינוביץ: נכון, ואז זה שוב פעם חוזר לעמותה.

אורלי לוי אבקסיס: וכשהרשות המקומית מאשרת – אני בכוונה רוצה להבין את התהליך – לאן זה חוזר?

<מריה רבינוביץ: לעמותה, ורק משם זה הולך למשרד הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן התהליך?

אורלי לוי אבקסיס: חצי שנה?

<מריה רבינוביץ: זה יכול להגיע עד לחצי שנה, מספר חודשים.

אורלי לוי אבקסיס: זה יכול להגיע עד לחצי שנה.

<שלוה ליבוביץ: זה במקרה שהכול כתוב כראוי, אם זה שגוי הכול חוזר להתחלה.

אורלי לוי אבקסיס: אה, יש תיקון מסמכים, תתחיל הכול מהתחלה, כמו הדיור הציבורי.

<זכריה חרוב: בדיוק, תתחיל הכול מהתחלה.

<אוולין חזות: ואם החתימה לא מדויקת אז תחזור בחזרה אחורה עוד פעם.

<אוולין חזות: לא כתבתם "חזות", כתבתם "חגות" אז כבר מהתחלה.

אורלי לוי אבקסיס: את כל התהליך מחדש.

<חיה קורנצרקסלר: עד שאנחנו כל כך מתעייפים שהולכים ל"עזר מציון" ולוקחים משם כיסא גלגלים ונגמר הסיפור.

<אוולין חזות: זה לא משנה שכל חודש זו בדיוק אותה חשבונית.

<חיה קורנצרקסלר: והכיסא אף פעם לא מתאים בדיוק לצרכים של הילד.

אורלי לוי אבקסיס: אני אתן לכם לדבר, אבל אנחנו בכוונה עושים את זה פה בצורה מאוד מסודרת, תאמינו לי, אני יודעת למה אני מבקשת לפרוט את זה לפרטי פרטים, כדי שכולם פה יבינו את הבירוקרטיה המטורפת והמיותרת מדי לטעמי.

אורלי לוי אבקסיס: אני בטוחה שכולם יסכימו אתי פה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אחרי שסיימנו עם השלטון המקומי והשלטון המקומי אישר זה חוזר לעמותה ואז העמותה מעבירה למשרד הרווחה ואז משרד הרווחה – למי משלם, לעמותה?

<מריה רבינוביץ: לא, אז זה כבר מגיע למשפחה.

אורלי לוי אבקסיס: למשפחה עצמה, אוקיי.

<מריה רבינוביץ: אז התהליך הזה ארוך, מסורבל, בירוקרטי, גורם להרבה תסכול וכעס בקרב המשפחות ויתר על כך, הוא גורם לכך שהמשפחה לפעמים לא יכולה לרכוש את הטיפול הבא או את השירות הבא שהיא צריכה כי היא עדיין לא קיבלה את הכסף.

אורלי לוי אבקסיס: היא לא קיבלה את הכסף של החודש הראשון אבל הילד צריך את הצרכים שלו גם בהמשך טיפול רציף.

<מריה רבינוביץ: נכון.

<רחל שוכמן: היא לא קיבלה כסף של 6 חודשים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מתארת לעצמי שלחלק מהמשפחות, אם ירצו בכך אם לא, יש מוגבלות כלכלית ולכן גם הטיפולים אחר כך בהתאם.

<אריה שמש: הם יכולים גם לקבל מקדמה אם זה סכום גדול.

אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן לוקח להגיש בקשה למקדמה?

<אריה שמש: יומיים-שלושה, זו לא בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: ואז כל חודש הוא יבקש מקדמה לחודש הבא?

אורלי לוי אבקסיס: זה בדיחה, נו.

<מריה רבינוביץ: בעיה נוספת זו התאמה של תקציבים הניתנים לגופים המפעילים בתחום הליווי וההנחיה של משפחות אומנה לילדים עם צרכים מיוחדים.

<מריה רבינוביץ: זה אומר שיש איזשהו תקציב מסוים שמשרד הרווחה מעביר לעמותות, התקציב הזה כולל תשלום פר כל ילד והוא מיועד לליווי והנחיה של המשפחות ולצרכים של העמותה, שזה גם גיוס משפחות.

<מריה רבינוביץ: כשמדברים על ילדים בעלי צרכים מיוחדים גם יותר קשה לגייס משפחות והתהליך הזה הוא יותר מורכב, גם הליווי של המשפחה הוא יותר מורכב, אבל התשלום שניתן בעצם לא מבחין בכך, התשלום שניתן בגין ילד רגיל ובגין ילד בעל צרכים מיוחדים הוא אותו תשלום.

אורלי לוי אבקסיס: באמת?

אורלי לוי אבקסיס: כלומר, מה שהעמותה אחר כך מכינה את המשפחות או מלווה, מה שמן הסתם לוקח הרבה יותר זמן במשפחות אומנה עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים, אז מתמחרים את זה אותו דבר?

<מריה רבינוביץ: זה מתומחר אותו דבר ולטענת הגופים המיוחדים יש בעיה עם זה, זה לא כל כך תואם את הצרכים.

<מריה רבינוביץ: בעיה נוספת היא בעיה של אי התאמת סל הוצאות מיוחדות לילדים בעלי צרכים מיוחדים במשפחת קלט חירום.

<מריה רבינוביץ: כפי שציינת כבר, המשפחות האלה קולטות ילדים באופן מידי שנמצאים בסכנה מידית, המשפחות האלה מיועדות לילדים מוכרים על ידי שירות ילד ונוער, שאלה ילדים רגילים, אבל לפעמים נקלטים בהם גם ילדים בעלי צרכים מיוחדים.

אורלי לוי אבקסיס: למי שלא מבין, קלט חירום ערוכים 24/7 לקלוט כל ילד במצב חירום מידי, יכולים לדפוק באמצע הלילה, בכיפור, בראש השנה.

פנינה תמנו: לפי מקומות פנויים?

אורלי לוי אבקסיס: לא, זו משפחה שערוכה בכל רגע נתון שידפקו לה על הדלת.

<נורית גרינוולד: עד 5 ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: עד 5 ילדים, היא אמורה לקבל אותם, למצוא את הסידור, לא משנה, לשים ב"סטנד ביי" את החיים לרגע ולקבל.

אורלי לוי אבקסיס: גם ילדים בעלי צרכים מיוחדים שמגיעים לקלט חירום מתומחרים כמו ילדים רגילים.

<מריה רבינוביץ: כן, זה דבר אחד.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אומרים "ילדים רגילים", כולם פה ילדים בסיכון, שלא נטעה.

<מריה רבינוביץ: בעיה נוספת כאן היא שההחזר בגין הוצאות מיוחדות שהם מקבלים זה אותו תהליך מסורבל ואז בעצם נוצר מצב שמשפחה כבר יכולה לקלוט ילד אחר אבל עדיין לא קיבלה את ההחזר.

אורלי לוי אבקסיס: עוד לא קיבלה את הכסף של הילד הראשון.

<מריה רבינוביץ: נכון.

<מריה רבינוביץ: בעיה נוספת זו אי התאמת הסכום הניתן למשפחות אומנה בגין הוצאות מיוחדות לילדים המוכרים בשירות לילד ולנוער.

<מריה רבינוביץ: זה לא שייך לילדים בעלי צרכים מיוחדים בהגדרה, זה ילדים כביכול רגילים אבל אלה ילדים שאנחנו יודעים שהם מגיעים ממשפחות מצוקה, מהזנחה, עברו התעללות.

אורלי לוי אבקסיס: רציתי לשאול שאלה כזו, ילדים למשל שהוצאו מביתם חלילה וחס בגלל הטרדה מינית בתוך המשפחה, מוגדרים "ילדים בעלי צרכים מיוחדים"?

<נורית גרינוולד: לא, לא.

<אריה שמש: סיכון.

אורלי לוי אבקסיס: ולא משנה שהם צריכים טיפולים פסיכולוגיים, שהם צריכים ליווי, שהם צריכים הדרכה, שההוצאות עליהם הם גם - - -

<שלוה ליבוביץ: הם מקבלים, הם מקבלים הכול.

אורלי לוי אבקסיס: אבל רק התשלומים באיחור.

<מריה רבינוביץ: הם מקבלים דווקא החזר התשלומים מידי, הגובה של התשלום כאן הבעיה.

אורלי לוי אבקסיס: הגובה החודשי של האחזקה, עם כל הקשיים שם, הבנתי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נתחיל עכשיו עם המוזמנים שלנו, לפני שאני פונה למשרדים הרלוונטיים הייתי רוצה לשמוע את המשפחות, מי יכול להסביר לנו כדי שנבין מהמבט האישי, מהחוויה היומיומית, מי מעוניין להתחיל לדבר?

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לילדי בית ספר "זיו", ירושלים, מקווה שהיה לכם מעניין, תיהנו בסיור בכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: כן, חיה.

<חיה קורנצרקסלר: אני כבר 22 שנה מחזיקה ילדים באומנה, היה לי ילד אחד שלצערי לפני חצי שנה נפטר ועכשיו יש לי עוד ילדה בת 10 עם פיגור עמוק, שניהם לא מדברים, לשניהם קשה בהליכה, הם חולים במחלות נלוות וכל מיני בעיות.

<חיה קורנצרקסלר: אני יודעת שיש אחרים שידברו על כל נושא הקצבה, אני בחרתי לספר על סיטואציה מסוימת איך אנחנו מתנהלים כמשפחה.

<חיה קורנצרקסלר: קודם כל, הפלאפון הזה שביד שלי, לידיעת כולם, 24 שעות ביממה ביד שלי.

<חיה קורנצרקסלר: אני הולכת ללימודים, אני הולכת לשיעורים, אני הולכת להרצאות, המרצה אומר: לסגור פלאפונים, הפלאפון שלי נשאר פתוח כי זה חוקי, כי אני עלולה לקבל כל רגע טלפון שהילדה נפלה, שנפגעה, שפגעה, שקרה משהו ואנחנו צריכים ללכת לבית חולים או משהו כזה.

<חיה קורנצרקסלר: בקיצור, זו שגרת חיינו.

<חיה קורנצרקסלר: עכשיו בואו ניתן סיטואציה אחת כדי לא להאריך.

<חיה קורנצרקסלר: מגיע ערב ראש השנה של השנה החדשה, מגיעים אלי להתארח הבת שלי עם 10 ילדים, כולם באים לסבתא עליזים ושמחים, מתחיל החג, הדלקת נרות, סעודת חג, שמח בחג, שירת חג, הכול טוב.

<חיה קורנצרקסלר: תוך כל החגיגה הילדה נופלת על הרצפה, מתנפחת לה הלחי, לא עוברות כמה דקות מתלבטים מה עושים, לאן נלך, ניגש לאיזה מקום, לא לקח הרבה זמן והיא איבדה את ההכרה.

<חיה קורנצרקסלר: ברגע שהיא מאבדת את ההכרה סבתא לוקחת פלאפון – ואצלנו טלפון בשבת לילדים טראומה ראשונה, סבתא בשבת בטלפון, הם כל כך נבהלו.

אורלי לוי אבקסיס: כן, אבל זה יכול להיות גם בילדים רגילים ובילדים ביולוגיים של כל אחד ואחת מאתנו.

<חיה קורנצרקסלר: תני לי לגמור.

<חיה קורנצרקסלר: אני מזמינה אמבולנס, האמבולנס מגיע, עם כל המכשור, עולה הביתה, שמחת החג, כל השולחן מוסט הצדה, הילדה מטופלת ואני בדרך עם החלוק של החג יוצאת לבית חולים.

<חיה קורנצרקסלר: כל אווירת החג מתחללת, זו כבר אווירה אחרת.

<חיה קורנצרקסלר: בעצם סיפורים כאלה קורים כל רגע.

<חיה קורנצרקסלר: לשרהל'ה שלי יש עוד מעט בת מצווה, הילדים מתכננים לעשות לה מסיבת הפתעה וכל הילדים הקטנים והגדולים ביחד, מה הם אומרים?

<חיה קורנצרקסלר: כולנו נתפלל ונגיד תהילים שבטי לא תפריע לנו בדרך, שהיא תרגיש טוב, שהיא תהיה בסדר.

<חיה קורנצרקסלר: זאת אומרת שבטי כל הזמן ברקע, מה שקורה, מה שמתכננים, בטי ברקע.

<חיה קורנצרקסלר: אני אסיים רק בשלוש מילים שבכל זאת רציתי לכתוב כדי שזה יהיה יותר חזק, שאני לא אתבלבל אז כתבתי: בטי שלי היא ילדה מדהימה, היא נוגעת בלבי ואני אוהבת אהבת נפש, אותה ואת הנכות האומללה שלה.

<חיה קורנצרקסלר: הקסם הזה שלה דורש 24 שעות דרוכות ביממה.

<חיה קורנצרקסלר: להיות אימא של בטי צריך ודורש להתפטר נפשית מכל מה שאיננו בטי.

<חיה קורנצרקסלר: לאימא של בטי אף פעם לא יהיה מושג איפה היא תהיה בעוד שעתיים, האם היא תישן הלילה במיטתה או שבחג הקרוב תסתפק באוכל ומזרון של בית החולים ומוקפת באינפוזיות במקום אווירת חג מלבבת.

<חיה קורנצרקסלר: זו פחות או יותר שגרת חיינו.

אורלי לוי אבקסיס: יש לה אשפוזים חוזרים?

<חיה קורנצרקסלר: כן.

<חיה קורנצרקסלר: באמת הילדה שלי חולה, וגם הילד היה חולה, אבל כולנו יודעים וכל אלה שמכירים את הילדים המיוחדים האלה, מערכת החיסונית שלהם מאוד חלשה.

<חיה קורנצרקסלר: זה אומר שכל נזלת מביאה אותה אחרי כמה זמן לדלקת ריאות וכל שלשול תמים יביא אותה לאיבוד נוזלים.

<חיה קורנצרקסלר: בגלל החיסון החלש אנחנו כל הזמן בדריכות, כל הזמן אתה.

<חיה קורנצרקסלר: חוץ מזה, הנזקים הרגילים, בבית שלי - - -

אורלי לוי אבקסיס: מעבר לנושא הזה, מהן הטענות שלך על המערכת?

אורלי לוי אבקסיס: אני מבינה, ילדים בעלי צרכים מיוחדים לא סתם מוגדרים כך, יש להם באמת בעיות מיוחדות ומורכבות.

<חיה קורנצרקסלר: מתנפצים דברים בבית, היא סוחבת מפה - - -

אורלי לוי אבקסיס: מובן, אבל זה משהו שידעת ברגע שלקחת לאומנה ילד בעל צרכים מיוחדים.

<חיה קורנצרקסלר: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אני קודם כל שמחה מאוד שאת ככה מאוהבת בה וזה יוצא מהדברים שלך.

<חיה קורנצרקסלר: מאוד מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבינה את זה.

אורלי לוי אבקסיס: הבעיה עכשיו, מה שאני מנסה להבין היא מה אנחנו יכולים לפתור, כי את המורכבות שלה, של בטי, אנחנו לא נוכל לפתור, הלוואי, מה כן היית רוצה לשים על השולחן מבחינת הטענות?

<חיה קורנצרקסלר: סיפרתי לכם את זה לא בשביל לחכות שתפתרו לי משהו, סתם כדי לתת לכם דוגמה איך אנחנו חיים בתוך הבית עם ילדה מסוג כזה.

<חיה קורנצרקסלר: אם הזכירו כבר את הכיסא הגלגלים אז בואו נאמר, הבת שלי עד עכשיו עם עגלה של תינוק, היא קצת יותר גדולה, הרגלים שלה נשרכות על הרצפה.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

<חיה קורנצרקסלר: למה?

<חיה קורנצרקסלר: בגלל בדיוק מה שהיא הסבירה.

<חיה קורנצרקסלר: אני צריכה כיסא עכשיו בשבילה, אני כבר חודשיים במהלך להביא פתק מזה ומכתב מזה.

פנינה תמנו: את ניסית?

אורלי לוי אבקסיס: היא אומרת לך שהיא חודשיים במהלך.

אורלי לוי אבקסיס: כמה עולה כיסא גלגלים?

<חיה קורנצרקסלר: בסביבות 5,000 שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: ואת לא יכולה לקנות את זה ב-5,000 שקלים, מה גם שאת לא יודעת - - -

<חיה קורנצרקסלר: וברגע שאני מקבלת את האישור אני צריכה להוציא מהכיס שלי את 5,000 השקלים, ללכת לקנות, תחזרי והשם יעזור.

<חיה קורנצרקסלר: אז ככה אני עושה כל הזמן חשבונות.

<חיה קורנצרקסלר: קחו דבר פשוט כמו זוג נעלים, הילדה צריכה נעלים מיוחדות כי הילדה הולכת קשה, ואם ילדה שלא מבינה הרבה, ואם בהסעה היא זרקה לי דרך החלון נעל אחת?

<חיה קורנצרקסלר: אז מתחילת השנה כבר קניתי לה 4 זוגות נעלים שלפחות 200 שקלים עולה כל זוג נעלים.

אורלי לוי אבקסיס: ועל כולם קיבלת החזר?

<חיה קורנצרקסלר: אני לא מקבלת החזר, לא.

<ורדה בן שלמה: לא, כי דמי האחזקה כוללים ביגוד והנעלה.

אורלי לוי אבקסיס: גם אם זה נעלים מיוחדות, בסדר.

<חיה קורנצרקסלר: אני כבר לא מתחילה בכלל לבקש.

<אריה שמש: לא נעלים מיוחדות, נעלים.

<ורדה בן שלמה: לא נעלים מיוחדות, נעלים.

אורלי לוי אבקסיס: בסדר, גם הכיסא של ה-5,000 שקלים זה לא כיסא מיוחד, זה כיסא.

אורלי לוי אבקסיס: הייתי רוצה לשמוע עוד משפחות, תודה לך.

<אוולין חזות: אמרת לה שמה שהיא מתארת זו סיטואציה שגם יכולה לקרות בבית, אני אומרת לך: צודקת, מצד שני יש כאן טענה רצינית שיש חוסר רציני במשפחות אומנה.

<אוולין חזות: אני לא חייבת להחזיק ילד באומנה אצלי בבית, אני רוצה אותו בכל מאודי, ההתמודדות היומיומית היא מטורפת, יש לנו סיפורים אחרים לגמרי.

<אוולין חזות: כולם יודעים שיש מורכבות אבל כשאתה מתמודד יום יום באמת בקושי רב, מעבר לילד שלך, אתה רוצה אותו, כל המסביב כל כך קשה לך.

<אוולין חזות: למדינה, לכנסת הגדולה, לכל עם ישראל היפה, יש אינטרס שלנו יהיה טוב ונוח וזה לא ככה.

אורלי לוי אבקסיס: מה הקושי העיקרי?

<אוולין חזות: האמת שלנו, ברוך-השם, אין תלונות יותר מדי מול המערכת, לא מקבלים כספים חצי שנה - - -

אורלי לוי אבקסיס: אז אתם כן לא מקבלים, זה לא שאין תלונות.

<אוולין חזות: כן, אבל בוא נגיד, זו לא ההתמודדות שלי.

אורלי לוי אבקסיס: את אומרת שהשליחות שלך היא כבר מעבר - - -

<אוולין חזות: אני משלמת פסיכולוג חודש בחודשו בחצי שנה שעוד לא קיבלתי את הכסף על הילד.

<אוולין חזות: בסדר, אני לא מדברת על זה.

<אוולין חזות: אני מדברת על ילד שנמצא בחינוך מיוחד והוא לא צריך להיות שם, אין מסגרת שמתאימה לו, לא מוצאים מסגרת, בטח לא דתית לצערי – אנחנו משפחה דתית, רצינו שהילד יכנס למסגרת דתית – אין דבר כזה.

<אוולין חזות: בגלל שיש לו בעיות רגשיות נוספות לסיטואציה שהוא נמצא בה אין.

<אוולין חזות: אז אנחנו גרים בפתח-תקווה, מובילים את הילד שלנו כל הזמן לנס ציונה ואני יכולה להגיד לך שמקסימים שם, נהדרים, הכול טוב ויפה, אבל הוא לא מקבל את מה שהוא צריך.

<אוולין חזות: עכשיו אנחנו ממש בשיאה של סיטואציה שהילד לצערי הרב גם מול מערכת שיש הורה ביולוגי שרוצה להוציא אותו והמערכת לא מסוגלת להתמודד עם ההורה הזה ולכן הילד הזה, יכול להיות, יצטרך לצאת לפנימייה ולא מוצאים.

<אוולין חזות: זאת אומרת, בכל מצב, גם אם הוא יישאר אצלנו, הסיטואציה היא "על הפנים" מבחינת הילד.

<אוולין חזות: אני מדברת רק על הילד, לא עלינו, אני לא עסוקה בי.

אורלי לוי אבקסיס: הבנתי לחלוטין.

אורלי לוי אבקסיס: את אומרת, גם אם נדרש ממך להוציא כסף באופן פרטי ולא לדעת אם תקבלי, אם בכלל, ואם כן רק בעוד כמה חודשים או בעוד חצי שנה ועדיין בשבוע לאחר מכן את צריכה לקחת אותו לפסיכולוג ואת עדיין צריכה לשלם מהכיס הפרטי שלך ועדיין לקוות שמתישהו, אם בכלל, יחזירו לך את הכספים האלה, את אומרת שזה עוד פחות מבחינתך, בזה את יכולה לעמוד.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כל אני מצדיעה לך על השליחות שבה התברכתם, וגם לך, אני מבינה שזה אישך.

אורלי לוי אבקסיס: את אומרת: כל זה נסבל אבל השורה התחתונה הוא גם עדיין, אחרי הכול, לא מקבל את מה שהוא יכול וצריך היה לקבל.

אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן הוא אצלך?

<אוולין חזות: 6 שנים.

<אוולין חזות: יש לי ילדה נוספת שזו סיטואציה מאוד דומה, היא הגיעה אלי שנה שעברה כמתבגרת ובגלל הקשרים הטובים שלי עם המקום שהיא לומדת בו כרגע לא היו מוציאים - - -

פנינה תמנו: ברשותך, יושבת-הראש, אני רוצה להוסיף משהו.

פנינה תמנו: אוולין, אני חושבת שקודם כל תעצומות הנפש שלך באמת מאוד ראויות להערכה אבל אני חושבת שבסופו של דבר כן חשוב שתתייחסי גם לקשיים שאתם כהורים מתמודדים כמשפחת אומנה כי אני אסביר לך למה, אנחנו נקיש מזה וננסה ללמוד על כלל ההורים ולכן אל תשימי את זה בצד.

פנינה תמנו: אני חושבת שבסופו של דבר חשוב מאוד להתמקד בבעיות של המשפחות כי כשאנחנו נשים את האצבע למה יש מחסור, יכול להיות שזה כתוצאה מהקשיים הללו.

<אוולין חזות: המשכתי עם מה שהיא דיברה עם חיה אז אמרתי: את רוצה, אני יכולה לפרוס בפניך.

<אוולין חזות: בהחלט אני מסכימה אותך כי כשרואים אותנו – הרי סך הכול איך אנשים מגיעים לאומנה?

<אוולין חזות: רואים, אנחנו נפגשים עם חברים, נוסעים, חתונות, אירועים וכו', מי זה הילד הזה - - -

<נורית גרינוולד: משפחה מביאה משפחה.

אורלי לוי אבקסיס: "משפחה מביאה משפחה" – מי אמר את זה, משרד הרווחה?

<נורית גרינוולד: לא, מט"ב, אני אמרתי שמשפחה צריכה להביא משפחה.

<אוולין חזות: ואז הם רואים אותך מתמודד והם בעצם אומרים לך: תגיד לי, בשביל מה אתה צריך את זה?

<אוולין חזות: זה נורא נורא קשה, מאוד מאוד מאוד, ביומיום שלך מאוד מאוד קשה.

אורלי לוי אבקסיס: כן, בבקשה.

<אלי חזות: אנחנו כמשפחת אומנה דווקא מרגישים שייכים לנבחרת הזו של משפחות אומנה וחשוב לנו שכל הפרויקט הזה יצליח באופן אישי.

אורלי לוי אבקסיס: בשביל זה אנחנו פה.

<אלי חזות: קשה לי שמדברים בעיקר על הכסף אבל זה מרכיב חשוב מאוד.

<אלי חזות: אנחנו מאמינים וחושבים – למי שיש בעיה למצוא משפחות אומנה – שהפטנט של חבר מביא חבר או משפחה מביאה משפחה עובד הכי טוב.

אורלי לוי אבקסיס: אתם הפנים של הפרויקט.

<אלי חזות: אנחנו לא אינדיקציה כי אנחנו בדרך כלל לא מתלוננים, אבל כדי להיות משפחת אומנה, ואני אומר את זה במפורש, צריך להיות משפחה עשירה, במפורש.

<אלי חזות: לא ייתכן שהמדינה תהיה חייבת לנו 27,000 שקל.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזה היה אחלה משפט לסיום הדברים, כדי להיות משפחת אומנה טובה צריך להיות משפחה עשירה.

<אלי חזות: לא טובה, רגילה.

<אלי חזות: לא ייתכן שהמדינה תהיה חייבת לנו סדרי גודל של 27,000, 30,000, 25,000 שקל.

<אלי חזות: לא יתכן, אין דבר כזה.

<אוולין חזות: זה מצחיק כי יש איזשהו תהליך שכשילד יוצא מהאומנה הוא צריך גם לחזור אליה, יודעים שהוא חוזר אבל זה לא משנה שיודעים שהוא חוזר, 3 חודשים עד חצי שנה אתה לא תקבל את הכסף, גם כשיש ידיעה מוחלטת שהילד הזה נשאר באומנה.

<מיכל אדמוני: תסבירי שאת מדברת על ההחזר החודשי הקבוע.

<אוולין חזות: כשהוא גומר את ההועדה שלו, זה נקרא, הוא יוצא מהמערכת ואז יש ועדה שקובעת כל שנה מחדש.

אורלי לוי אבקסיס: למה הוא נפלט החוצה וחוזר?

<מיכל אדמוני: או שאין חידוש צו בית משפט.

אורלי לוי אבקסיס: אה, כל שנה חוזרים על התהליך מחדש?

<אלי חזות: כל חצי שנה, כל חצי שנה יש הועדה.

<מיכל אדמוני: כל חצי שנה יש ועדה מחדש.

<אוולין חזות: ואז כל חצי שנה אתה חצי שנה לא מקבל כסף.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, יש פה עוד הליך בירוקרטי.

<אלי חזות: ודאי, יש הועדה שהוא לא נקלט.

<אלי חזות: הבדיחה היא כזאת, יש הועדה, כל שנה מועידים אותו מחדש אז הוא עוד לא נקלט במערכת.

<אלי חזות: כשאני לא משלם דוח חניה לעיריית תל אביב למחרת אני חוטף כפל קנס, כשאני לא משלם מע"מ למחרת יש לי קנסות.

<אלי חזות: לא ייתכן שההועדה לוקחת חצי שנה.

<אלי חזות: לא הגיוני.

<אלי חזות: לא הגיוני חצי שנה הועדה.

אורלי לוי אבקסיס: זה רק משהו טכני, כן?

<מיכל אדמוני: כן.

<אלי חזות: כשהוא נכנס למערכת הוא כבר יוצא מהמערכת.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, למה אבל אנחנו צריכים לחדש כל פרק זמן קצר כזה?

<ורדה בן שלמה: זה גם קורה למשפחות חדשות.

<ורדה בן שלמה: משפחה חדשה לגמרי, יש ילד שמיועד אליהם, הילד נכנס למשפחה אחרי שהיא אושרה והכול ולפעמים עד שהוא קלוט במערכת כדי לקבל דמי אחזקה חודשיים עוברים חודשים רבים, זה קורה גם.

<נורית גרינוולד: זה כל הילדים, לא רק ילדים בעלי צרכים מיוחדים.

<אלי חזות: כן, כן, זה כל הילדים.

<אוולין חזות: ברוך הבא למשפחת אומנה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נפנה לנציגי המשרד.

אורלי לוי אבקסיס: יש עוד מישהו מהמשפחה שרוצה לדבר?

<אלי חזות: אני רוצה עוד משפט.

אורלי לוי אבקסיס: אחרון, כי אנחנו רוצים גם לקבל תשובות, אתה יודע.

<אלי חזות: אתה רוצה לגייס את האנשים לטובתך כי אנחנו מרגישים חלק ממשפחת אומנה וטוב לנו עם העמותה, באמת דואגים לנו ואכפת לנו מהילדים והכול, מה תגיד להם?

<אלי חזות: משפחה, נאמר, שהם זוג שכירים - - -

אורלי לוי אבקסיס: עוד לא התאהבו בילד.

<אלי חזות: כן, שכירים נאמר, אתם תוך 3 חודשים מביאים אותם למצב שחייבים להם 15,000-20,000 שקל.

אורלי לוי אבקסיס: והם חייבים לבנק, שהבנק יכול לעקל להם דברים.

אורלי לוי אבקסיס: בסדר גמור, מובן.

אורלי לוי אבקסיס: עוד משפחה?

<בת שבע שוב: אנחנו הורים אומנים לילד קצת חריג ולא מוכר במדינה בכלל, הוא נולד עם תסמונת מאוד נדירה.

<בת שבע שוב: ביומיום שלו הוא ילד גאון אבל המראה שלו מאוד קשה.

<בת שבע שוב: הוא ננטש אצלנו בבית החולים ואני מילדת אז לקחתי אותו.

<בת שבע שוב: ההתמודדות שלנו היא קצת שונה מכולם פה.

<בת שבע שוב: זה ילד שמח ורוקד ועליז ושובה-לבבות ומצטיין בכיתה אבל הצרכים שלו מאוד מורכבים, כמו מכשיר שמיעה שכל פעם אני צריכה להוכיח מחדש שחלק מהתסמונת זה שאין לו אוזניים, שאין לו אוזניים, אין מבנה אוזן.

אורלי לוי אבקסיס: כאילו מה, היא תצמח לו?

אורלי לוי אבקסיס: למה את צריכה כל פעם מחדש?

<בת שבע שוב: כל פעם אני שואלת בטלפון: מה אתם חושבים, צמח לו בלילה?

<בת שבע שוב: כך אני מגיבה כל פעם מחדש.

<בת שבע שוב: אנחנו מתמודדים כל פעם מחדש עם ניירת.

<בת שבע שוב: כשהילד הזה זקוק לניתוחים עד גיל 18, חלקם הגדול בחו"ל, ההתמודדות הרפואית היא בתמיכת בעלי הגדולה אבל הרבה על הכתפיים שלי בתור איש מקצוע, וכל פעם שזה ניתוח בחו"ל, התמודדות מול המשרד, הניירת, לוקחת לי זמנים שלא מאפשרים לי לטפל בילד.

אורלי לוי אבקסיס: או לעבוד.

<בת שבע שוב: לעבוד אני עובדת.

<בת שבע שוב: ביטלתי משמרת בשביל להיות פה.

<בת שבע שוב: אני רוצה לספר לכם קוריוז קטן.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה בוודאי פוגע גם בעבודה כאשר אתה נדרש כל הזמן ללכת ולהוכיח ולמלא טפסים שרק לפני כמה חודשים מילאת אותם כבר.

<בת שבע שוב: וכשהגשתי בתוך הטפסים הרפואיים שלו אישור מבית החולים שלא עבדתי אז חשבו במיכון שזה עוד אישור על הילד ולא ראו שנעדרתי מהעבודה וכל התיק חזר וצריך להתחיל את התהליך מחדש.

<בת שבע שוב: זה למשל אחד מהקוריוזים.

<בת שבע שוב: אחד מהקוריוזים שהיה לי חשוב לספר לכם, הילד שלי עם סנטר מכונס, מבנה הפה שלו מעוות לגמרי בגלל חסר של עצמות כחלק מהתסמונת, הוא לא יכול לעבור הנשמות רגילות, הוא לא יכול לעבור הרדמות רגילות, לקח לנו הרבה זמן למצוא את המקום המדויק שנמצא ברמב"ם.

<בת שבע שוב: כל סתימה קטנה, אנחנו צריכים לנסוע לשם ולהרדים אותו, כל הרדמה כזו כרוכה בתשלום, אני לא צריכה לספר לכם.

<בת שבע שוב: אני יוצאת מהחדר עם ילד מורדם, עם קושי להתמודד עם ילד שכל פעם צריך מחדש להתעורר עם הרדמה מורכבת ואני מתחילה את הפרוצדורה.

<בת שבע שוב: שולחת לאישור לביטוח שיש לו כדי שיגידו לי שלא, ואז אני שולחת למיכון כדי שיגידו לי שאולי קופת חולים יאשרו לי, ואז אני שולחת לקופת חולים כדי שקופת חולים יגידו שאכן הם לא מאשרים הרדמה למרות המבנה המיוחד שלו, ואז אני עוד פעם עוברת ועדת חריגים שכבר עברה בהתחלה ואישרה אבל עצרו את זה במיכון, ואנחנו שנה וחצי אחרי טיפול שיניים כשבינתיים הצטברו עוד שני טיפולי שיניים מורכבים.

אורלי לוי אבקסיס: ולא קיבלתם על הטיפול הראשון כבר?

<בת שבע שוב: לא, אנחנו בהמתנה.

<בת שבע שוב: ה-20,000-25,000 שקל זה הסכום הקטן, אנחנו עומדים בפני טיסה ו-150,000 שקל בשביל לבנות לו אוזניים בצרפת, שגם זה זו נסיעה וחזרה, ובדיקה עם רופאים - - -

אורלי לוי אבקסיס: ומאיפה אתם משלמים את זה?

<בת שבע שוב: איך עשיתי את זה?

<בת שבע שוב: לקחתי חופש ולקחתי את אבא שלי, נסענו יחד עם הילד וגייסנו תרומות בעצמנו במו ידינו.

אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, אני באמת מורידה בפניכם את הכובע.

<בת שבע שוב: הניתוח הקודם – אנחנו עומדים בפני הניתוח הבא, עוד חצי שנה, כבר קבענו תאריך, נפגשתי עם המנתחת שהיא בעצמה תרמה 60,000 שקל בידיעה שזה ילד שננטש ונלקח בבית חולים, ואנה פני מועדות כדי להשיג את מה שאני צריכה?

<בת שבע שוב: רק אליו אני פונה כרגע.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבינה למה, מפני שאין מי שישמע.

אורלי לוי אבקסיס: כן, בבקשה.

<ורדה בן שלמה: אני רק רוצה להזכיר משפט אחד שהמשפחות לא הזכירו, אני לא יודעת למה, אולי זה לא כל כך נעים להן, אבל אני פוגשת הרבה משפחות ואני מלווה הרבה משפחות, ואני פוגשת כאלה שאומרים לי: מתייחסים אלינו כמו לשקרנים.

<ורדה בן שלמה: הם מגישים הרי הוצאות מיוחדות ואז כל הסיבוב הזה שזה הולך וחוזר ופה לא בסדר ושם לא בסדר מעורר בהם הרגשה כאילו לא מאמינים להם, והרי גם אני בתור מנחת אומנה חתומה על זה, המנהלת שלי, המפקח, המפקחת וכו', אז למה לא מאמינים?

<ורדה בן שלמה: למה במיכון יש איזו אווירה שמחזירים בקלות?

אורלי לוי אבקסיס: מה זאת אומרת "מחזירים בקלות"?

<ורדה בן שלמה: מחזירים על כל שגיאה קטנה.

<אוולין חזות: או שלא מוסרים את הנתונים.

<ורדה בן שלמה: זה נותן להם הרגשה שלא מאמינים להם, שחושדים בהם.

<ורדה בן שלמה: הטבע האנושי שאולי אחד למיליון וחצי, או לשני מיליון, שאולי קרה מקרה כזה אבל זה גורף.

אורלי לוי אבקסיס: תאמיני לי, הם לא היו לוקחים ילד בעל צרכים מיוחדים.

<ורדה בן שלמה: נכון, בדיוק.

<אוולין חזות: זה גם מאוד מסורבל אז אתה גם לא מוסר חלק מהחשבוניות.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו בואו ננסה להבין למה המערכת פועלת ככה.

אורלי לוי אבקסיס: דבר אחד שאנחנו לא דנו בו עדיין, כמה ילדים כאלו נמצאים במערכת?

אורלי לוי אבקסיס: לפי הנתונים של מריה ממשרד הרווחה, יש לנו סדר גודל של 28,000 ילדים שמחכים בתור.

<מריה רבינוביץ: שממתינים, וכ-275 שנמצאים היום במשפחות אומנה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על סדר גודל של 300 ילדים.

<אריה שמש: כ-600 ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: 600?

<שלוה ליבוביץ: הנתונים בעייתיים.

אורלי לוי אבקסיס: אתם נתתם את הנתונים.

<שלוה ליבוביץ: אז אני הבאתי נתונים יותר - - -

אורלי לוי אבקסיס: אתמול העברתם את הנתונים, אתמול בשעה 15:00, אתם לא יודעים כמה ילדים יש לכם בתוך המערכת?

אורלי לוי אבקסיס: אולי תסדרו את המחשבים.

<שלוה ליבוביץ: צריך לדעת איך לקרוא את הנתונים, השאלה היא מה שאלו את אותו יניב מהמיכון.

<מריה רבינוביץ: שאלנו מה מספר של ילדים בעלי צרכים מיוחדים שנמצאים באומנה.

<שלוה ליבוביץ: אז זאת לא שאלה שצריך לשאול כי יש בעיה עם המספר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: תחזירי את זה למיכון, תתחילי את התהליך מחדש.

<שלוה ליבוביץ: חודשי סידור המספרים הם יותר גדולים, מה שקורה, בגלל הנושא של ההורדות ששמענו פה אז גם מערכת המחשב היא תמיד בדיליי ולכן לא נכון להסתכל כך, צריך להסתכל על 2012.

אורלי לוי אבקסיס: לא נעים לי, החיוך הזה הוא חיוך של מבוכה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מתביישת שבמדינת ישראל 2013 אנחנו נמצאים – ושלוה, את יודעת שב-2009 עשינו בוועדת העבודה והרווחה והגענו למסקנות שהיו אמורות להיות מיושמות ולא בבעלי צרכים מיוחדים אלא במסגרת האומנה בכלל, גם זה הבנתי לא טופל כמו שצריך.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, את יודעת מה?

אורלי לוי אבקסיס: בואו נעשה ככה, כמה עולה להחזיק ילד, אחד מהילדים ששמענו פה, במסגרת חוץ-ביתית, שלא באומנה?

<ורדה בן שלמה: לפחות פי 3.

<אריה שמש: כ-10,000 שקל.

<יצחק קדמן: יותר, יותר.

אורלי לוי אבקסיס: אם ילד רגיל, לא בעל צרכים מיוחדים, זה בסביבות 7,000-7,500 שקל - - -

<שלוה ליבוביץ: היום באומנה של ילד ונוער פנימיות זה פי 1.5.

אורלי לוי אבקסיס: זה עולה למעלה מ-9,000 שקל בחודש.

אורלי לוי אבקסיס: שאלתי את זה כשאני יודעת את התשובה כדי שאתם תגידו אותה ותגידו לי אם אני טועה, זה עולה למעלה מ-9,000 שקל בחודש.

<אריה שמש: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: כמה משפחת האומנה מקבלת?

<אוולין חזות: פחות מחצי.

<אריה שמש: לא, יש דמי אחזקה ויש הוצאות נוספות.

<גליה ניב: יש גם הוצאות מיוחדות שמשולמות.

אורלי לוי אבקסיס: מה "משולמות"?

אורלי לוי אבקסיס: מתי משולמות, אם בכלל?

<אוולין חזות: זה מגיע לשנה אחרת והמינוס גדל וגדל ובבנק זה לא מעניין אותם.

אורלי לוי אבקסיס: מערכת המיכון לא ממוחשבת?

<אריה שמש: המספרים שיש לנו הם מספרים מאוד מדויקים, יש 357 ילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית, 282 ילדים מהשיקום, ביחד כ-600 ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: 600 ילדים, על זה מדינת ישראל לא יכולה להסתדר.

אורלי לוי אבקסיס: אני בכוונה חוזרת על המספרים כי הם מראים את - - -

פנינה תמנו: גברתי יושבת-הראש, אני רוצה לדעת, מערכת המיכון איננה ממוחשבת?

פנינה תמנו: כל פעם מחזירים אליכם את זה בדואר?

פנינה תמנו: אני מנסה להבין.

אורלי לוי אבקסיס: זה עניין שיש חוסר אמון, הם חושבים שמרמים את המערכת.

פנינה תמנו: למה לא הכול ממוחשב?

פנינה תמנו: נגיד יש להם איזו שאלה או טענה, הם יכולים להזין להם דרך המחשב.

אורלי לוי אבקסיס: מה ממוחשב?

אורלי לוי אבקסיס: הם שולחים קבלה, איך אתה יכול?

אורלי לוי אבקסיס: מישהו צריך להזין אותה דרך לתוך המחשב.

<אריה שמש: אני רוצה להגיד משהו אם אפשר לגבי החזר הוצאות, אני מפקח ארצי באגף לטיפול באנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.

אורלי לוי אבקסיס: אז אליך מגיעות כל הפניות?

<אריה שמש: לא מגיעות אלי כל הפניות וכשמגיעות אלי פניות הן מטופלות, גם הגברת יודעת, הילד שהיה אצלה לפני היה מאוד חולה, עם בעיות מוטוריות, היא היתה צריכה להעלות אותו 3 קומות כי יש לה בית עם 3 קומות בלי מעלית, וכשהוא לא - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא חשבתם על זה כשנתתם אותו לאומנה?

<אריה שמש: לא רצינו להוציא אותו מהאומנה, הוא קיבל שירות נהדר אבל אנחנו ממימנו לה בחור, אברך, שבא כל בוקר והוריד אותו להסעה והוא היה צריך להעלות אותו.

אורלי לוי אבקסיס: כמה עלה לכם האברך הזה?

אורלי לוי אבקסיס: סתם, אני מנסה לחשוב על ייעול.

<אריה שמש: היא תגיד כי היא קיבלה את ההחזר, אני לא זוכר.

<אריה שמש: כמה זה עלה?

<חיה קורנצרקסלר: שכר מינימום, 25 שקלים לשעה כנראה.

<ורדה בן שלמה: 25 שקלים לשעה, זה מה שמקבלים.

אורלי לוי אבקסיס: תגיד, לא יותר קל היה לעשות להם את המנוף הזה?

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לכם למה, אני מקבלת את "הלוחם", יש שם המון פרסומות לגבי הנושא של המעלון הזה.

<אריה שמש: נכון, היום אנחנו נתקלים בסיפור של המעלון כשיש לנו ילדים במשפחות אומנה ואנחנו פונים למשרד השיכון – בסוף הם צריכים לאשר לנו את זה – הם לא מוכנים לאשר כשזו לא משפחה ביולוגית.

<אריה שמש: זה סיפור אחר.

אורלי לוי אבקסיס: המעלון?

<אריה שמש: כן, כי ילד נמצא באומנה באופן זמני, הוא לא יישאר שם כל החיים.

אורלי לוי אבקסיס: למה אתם צריכים את משרד השיכון בשביל זה?

<אריה שמש: לפעמים זה עולה גם 60,000 שקל.

אורלי לוי אבקסיס: מה קשור משרד השיכון?

אורלי לוי אבקסיס: מה קשור שמיטה להר סיני?

אורלי לוי אבקסיס: את זה אני עוד לא הבנתי.

<אריה שמש: הוא מאשר למשפחות ביולוגיות.

<אריה שמש: אני רוצה רק לומר משהו ברמה העקרונית.

אורלי לוי אבקסיס: אני מנסה להבין כדי לראות איפה נוכל לטפל במהלך הזה, אנחנו צריכים לייתר לגמרי את משרד השיכון.

<אריה שמש: לא, נעזוב את הדוגמה הזו.

<אריה שמש: אני רוצה להגיד משהו ברמה העקרונית כי היתה כוונה, ויש כוונה טובה למשרד הרווחה אבל משהו בתהליך הוא בעייתי.

<אריה שמש: יכול להיות, כמו שאומרים, כל הכוונות הן טובות בסוף הן מובילות למקומות לא טובים.

<אריה שמש: אנחנו לא נכנסנו, האוכלוסיות המיוחדות, להסדר של הפרטת הסל של החזר ההוצאות מהסיבה הפשוטה, אנחנו רוצים לבנות סל לכל ילד על פי הצרכים שלו, וגם אם הצרכים הם ענקיים אנחנו רוצים לממן אותם, זו הסיבה.

<אריה שמש: כשיש קבוצת אוכלוסיית קטנה אי אפשר לבנות סל ממוצע כי הוא יפגע בילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אומרת לך לבנות סל ממוצע, אני שואלת אותך למה אנחנו צריכים את כל התהליך הזה, להתחיל להעביר לעמותה, מהעמותה למבקר, מהמבקר חזרה לעמותה, מהעמותה לשלטון המקומי, מהשלטון המקומי חזרה לעמותה, מהעמותה למשרד הרווחה וממשרד הרווחה למשפחות האומנה?

אורלי לוי אבקסיס: תגיד לי.

<אריה שמש: טופס הטיולים הזה, התחנות, לדעתי הוא בעייתי ואני רוצה להגיד פה משהו, אנחנו הרבה זמן חשבנו שהתחנה של הרשויות המקומיות היא מיותרת, אם אפשר לקצר את זה אנחנו נקצר את התהליך לכולם, הבעיה שהרשויות לא מוכנות לוותר על החתימה שלהן כי את נותנות 25%.

<אריה שמש: את זה לא פתרנו כבר 10 שנים.

אורלי לוי אבקסיס: חכה, גם אליהם אנחנו נגיע.

אורלי לוי אבקסיס: בכל מדינת ישראל מדובר על 600 ילדים שנמצאים בתוך המערכת הזו.

<אריה שמש: אם יפתרו את התחנה הזו לדעתי אנחנו נעשה פה צעד ענק.

פנינה תמנו: האם הפרוצדורה הזו קבועה בחוק?

<בת שבע שוב: אני פעם ראשונה, קודם כל, מדברת מול בן-אדם שברווחה – שמבחינתי הרווחה הם אחד מאלה שמזכים אותי יותר בשמיים בטיפול של הילד, אני מתנצלת להגיד את זה ככה.

אורלי לוי אבקסיס: את אומרת: חוסר מעש שלהם – יש לך יותר זכויות.

<בת שבע שוב: אני מעריכה כל אדם באשר הוא, בעשייה שלו.

<בת שבע שוב: אני רוצה להבין, אם בונים לילד שלי, שהוא נמצא אצלי 9.5 שנים, סל מיוחד, כשרואים אישור למכשיר שמיעה צריך לסמן מיד "וי".

אורלי לוי אבקסיס: למה צריך כל חצי שנה מחדש?

<בת שבע שוב: כשרואים אישור למונית שהוא נוסע פעמיים בשבוע לקבל טיפול בשמיעה שלו, צריך לעשות "וי" ולא ששנה וחצי לא שילמו מוניות.

<בת שבע שוב: זה לא צריך לעבוד כך.

<בת שבע שוב: זה נקרא לבנות סל מבחינתי, לדעת ביום שמביאים לי את הילד מה הצרכים שלו ואותם צרכים לא צריכים לעבור את כל המסלול.

אורלי לוי אבקסיס: הרי אתם מכירים את הילד לפני שאתם מעבירים אותו למשפחת האומנה.

<בת שבע שוב: זה מה שאני שואלת, כשרואים את השם של הילד הספציפי שלי, אני לא יכולה להגיד את השם כי הוא חוסה, למה לא נדלקים האורות שאישורי מוניות לא צריכים לעבור מסלול כזה?

מרדכי יוגב: כמה אנשים יש כאלה?

<שלוה ליבוביץ: 600 באומנה עם צרכים מיוחדים.

פנינה תמנו: השאלה האם הפרוצדורה הזו נקבעת בחוק או שהיא קבועה בחוזר מנכ"ל?

אורלי לוי אבקסיס: קדמן, בבקשה.

<יצחק קדמן: אני רוצה שניה לחזור לדבר הרבה יותר בסיסי.

<יצחק קדמן: הבירוקרטיה פה היא מטורפת לגמרי, הסכומים לא ריאליים, את כל הדברים האלה מוכרחים לתקן.

<יצחק קדמן: וזה אגב, לא גזירה משמים, בני-אדם בנו את זה אז בני אדם יכולים גם לסדר.

<יצחק קדמן: אני רוצה לגעת בדבר הרבה יותר בסיסי, עם כל הסיפורים ששמענו פה אני עוד לא שמעתי, אולי חלק מהמשפחות עוד לא נתקלו בזה אבל אנחנו נתקלים בדברים הרבה יותר בסיסיים, נניח שהילד עם צרכים מיוחדים והוא לומד בבית ספר לחינוך מיוחד וההורים האומנים באים לשם כי רוצים לקבל כל מיני פרטים, אומרים להם: מי אתם בכלל?

אורלי לוי אבקסיס: מה, גם זה קיים?

<אוולין חזות: כן, זה מה שרציתי להגיד.

<יצחק קדמן: אין היום מעמד למשפחות האומנה, מעמדן לא מעוגן בחוק.

<יצחק קדמן: אני יודע על מקרה שהיה צריך להגיע לבית המשפט ובבית המשפט, אני אומר לכם, באלה המילים השופט אמר, יש לי את ההחלטה שלו: לפנים משורת הדין אני נותן למשפחה האומנת לומר את דברה למרות שאין לה בבית המשפט הזה שום מעמד בסיסי.

אורלי לוי אבקסיס: אולי אנחנו צריכים לעדכן את זה בחוק?

<יצחק קדמן: אני כבר מסיים.

<יצחק קדמן: אני מקווה, אחרי 15 שנה שאנחנו נלחמים, דיברנו עם שר הרווחה וחברת הכנסת קארין אלהרר, אני מקווה עוד השבוע תשים את חוק משפחות האומנה על שולחן הכנסת.

<יצחק קדמן: הגיע הזמן קודם כל, לפני כל הדברים האלה, להסדיר את המעמד של משפחת אומנה על זכויותיה וחובותיה, על מעמדה המשפטי, על יכולתה לעשות דברים אל מול מוסדות שהיום זה בכלל לא קיים.

<יצחק קדמן: זה נכון, זה לא רק ילדים עם צרכים מיוחדים אבל זה עוד יותר בולט עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים.

<יצחק קדמן: אני מאוד מקווה שגם גברתי, יושבת-הראש, אני מכיר אותך, את יודעת להזיז הרים, הגיע הזמן שנחוקק את חוק משפחות האומנה ושלמשפחות האלה, שרובן באמת מלאכיות, רובן עושות דברים שאני לא יודע מאיפה הכוחות, ניתן להן מעמד חוקי לעשות את הדברים שהם עושים, וזה לא במקום הסדרת הבירוקרטיה.

פנינה תמנו: מניסיונך, למה לא הסדירו את הנושא הזה של חוק משפחות האומנה?

פנינה תמנו: הרי הבנתי שיש הצעה.

<יצחק קדמן: את רוצה עכשיו הרצאה של שעה וחצי?

פנינה תמנו: לא, במשפט.

אורלי לוי אבקסיס: שלוה אחראית על האומנה במשרד הרווחה.

<שלוה ליבוביץ: על שירות ילד ונוער.

<שלוה ליבוביץ: אני רוצה קצת להסביר איפה אנחנו נמצאים היום, הרי בזמנו השופטת סביונה רוטלוי התמנתה כדי לעשות חקיקה.

אורלי לוי אבקסיס: 4 שנים ישבה על זה, עשתה ועדה, כתבה מסמך.

<שלוה ליבוביץ: כתבה מסמך יוצא מן הכלל.

אורלי לוי אבקסיס: רק מה, עד עכשיו לא ראיתי שהוא מיושם.

<שלוה ליבוביץ: יפה, כל שר וכל ממשלה אמרו שהם מאשרים את הצעת החוק אבל כשהיא הגיעה לביצוע, יש גם עלויות תקציביות, הנושא נתקע.

<שלוה ליבוביץ: יחד עם זה, ראינו את זה בזמן האחרון וכבר היו לנו גם דיונים עם משרד המשפטים, אנחנו לוקחים את הנושא של מעמד משפחות האומנה לבד, כבר ישבנו גם עם משפחות אומנה וגם עם כל הגופים המפעילים אומנה ויש לנו כבר טיוטה לנושא של המעמד.

<שלוה ליבוביץ: רק השבוע ישבנו 3 שעות וקבענו עוד פגישה כי יש נושאים – הנושא של המעמד בבתי משפט הוא קצת יותר מסובך אבל גם הנושא למשל של חתימה על טיול בבית ספר, שצריך לבקש את האישור של ההורה הביולוגי כי הוא אפוטרופוס.

<שלוה ליבוביץ: אנחנו הולכים פה על חבל דק, כי מצד אחד אנחנו רוצים לשמור על ההורים הביולוגיים ועל חובותיהם וזכויותיהם כלפי הילד שלהם, מצד שני אנחנו רוצים לאפשר למשפחה אומנת לעשות את העבודה של לגדל את הילד ולטפח ולגרום לשגשוגו תוך כדי האומנה.

<שלוה ליבוביץ: בקטע הזה נעשית עבודה וזה דווקא אחד הדברים שאני יכולה להגיד שאני מאוד מקווה שהשנה ההצעה הזו תגיע.

<שלוה ליבוביץ: גם נפגשתי עם חברת הכנסת הזאת לפני שבועיים.

אורלי לוי אבקסיס: גם אני מקווה.

אורלי לוי אבקסיס: שלוה, למה הבירוקרטיה?

<שלוה ליבוביץ: למה הבירוקרטיה?

<שלוה ליבוביץ: תראו, אנחנו עוסקים בכספי ציבור.

<שלוה ליבוביץ: מי שקובע, חתימות ודיוק, כל הזמן אומרים לנו שכל קבלה וכל הוצאה – אני מסבירה מה שאומרים לנו כי גם אנחנו הרי נאנחים ולכן הלכתי על הסל, מה שלא יכול להיות לגבי צרכים מיוחדים.

<אורית עמיאל: מי אמר שלא?

אורלי לוי אבקסיס: שלוה, עזבי, עזבי שניה אחת.

אורלי לוי אבקסיס: את אומרת: כל קבלה, תאמיני לי, הכנסת נזהרת בדברים האלו לא פחות מכם, אני רוצה לתת לך דוגמה ויצדיקו אותי פה חברי הכנסת, יש פה מחלקת חשבות הכנסת, חברי הכנסת מגישים הוצאות, בחלק מהמקרים יש הוצאות לצרכי משרד וכדו', הם חייבים להגיש קבלה.

אורלי לוי אבקסיס: לא עובר חודש, ויש פה 120 חברי כנסת, ואני מתארת לעצמי שחלקם עם לא מעט קבלות, אפילו על שתיה בכל מיני מקומות מגישים, ומקבלים.

אורלי לוי אבקסיס: למה פה, שזה פחות דחוף ופחות רלוונטי, העבודה נעשית הרבה יותר מהר מאשר במשרד הרווחה, ששם זה דיני נפשות?

<יצחק קדמן: כדאי להעביר את הטיפול של משפחות האומנה לחשבות הכנסת.

<שלוה ליבוביץ: כי לך יש תחנה אחת ולנו יש 4.

פנינה תמנו: צריך לדעת מתי להיות בית הלל ומתי להיות בית שמאי.

פנינה תמנו: אני חושבת האינטרס הציבורי הוא לא לעכב כספים של ילדים שנמצאים במצב הזה, אז אני חושבת שהאמתלה הזו היא אמתלה - - -

<שלוה ליבוביץ: אנחנו מסכימים לכל מילה.

אורלי לוי אבקסיס: נהדר, אם אתם מסכימים נהדר, תודה.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

<אלי חזות: לגבי מה שאמרת, לגבי חברי הכנסת, הבעיה שבחברי הכנסת אין משפחות אומנה.

<שלוה ליבוביץ: יש, יש.

אורלי לוי אבקסיס: יש שר שהוא משפחת אומנה לבעל צרכים מיוחדים.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני רוצה לפנות לשלטון המקומי.

אורלי לוי אבקסיס: כן, מריה.

<מריה רבינוביץ: לגבי הנתונים, אם הנתונים שמסרתם לנו לא נכונים ואתם יודעים את זה - - -

<שלוה ליבוביץ: לא שהם לא נכונים, צריך להסתכל על דברים אחרים ויש לי פה נתונים - - -

<מריה רבינוביץ: אז אני, אל"ף, אבקש את הנתונים הנכונים, ובי"ת, השאלה שלי היא כזאת: אתם מסרתם גם נתון על ההמתנה, 28 ילדים, זה נתון נכון או שיש שם גם משהו?

<שלוה ליבוביץ: כן, כן.

<גליה ניב: הנקודה היא שאנחנו מכירים כל אחד ואחד מהילדים הממתינים.

אורלי לוי אבקסיס: כן, בגלל זה לא ידעתם כמה ילדים יש.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

<עדית סרגוסטי: אני רוצה להוסיף שאלה לגבי הנתונים.

<עדית סרגוסטי: כמה ילדים פוטנציאלית יכלו להיקלט במשפחות אומנה אילו היו יותר משפחות אומנה מעבר ל-28 שנמצאים היום?

<שלוה ליבוביץ: שאלת מיליון הדולר.

<עדית סרגוסטי: כמה מהם נמצאים היום בפנימיות?

<שלוה ליבוביץ: בשירות ילד ונוער 75% מהילדים בפנימיות ורק 25% באומנה.

<שלוה ליבוביץ: זו תמונה אחרת מכל העולם.

<שלוה ליבוביץ: כמה היו יכולים?

<שלוה ליבוביץ: – זה תלוי בכל מיני גורמים.

<גליה ניב: באגף השיקום אין מסגרות לילדים קטנים, אנחנו מפנים ילדים עד גיל 10 רק למשפחות אומנה.

<עדית סרגוסטי: ומעל גיל 10?

<גליה ניב: עד גיל 13 כמעט גם, יש אפשרות פורמלית כן להפנות אותם למסגרות אבל זה כמעט ולא מיושם.

<גליה ניב: מגיל 13 והלאה יש לנו מסגרות שהן מסגרות שנמצאות בקהילה, לא מסגרות פנימייתיות גדולות, זה מתוך אידיאולוגיה, מתוך תפיסת עולם אידיאולוגית.

אורלי לוי אבקסיס: כן, השלטון המקומי.

<פיני קבלו: בוקר טוב, אנחנו הוזעקנו הבוקר לדיון הזה, לא היינו מוזמנים, אני בדרך כלל נוהג לשלוח לכאן אנשי מקצוע שעוסקים בזה ויודעים וחיים את זה.

<פיני קבלו: מה שאני יכול לומר שב-99% מהתשלומים שמשולמים לחברות שמעסיקות את האומנה אין בעיה כי זה פועל ישירות מול משרד הרווחה וזה לא עובר דרך - - -

אורלי לוי אבקסיס: יש לך את הסמכות, אם אתה יכול לומר לנו, אם אנחנו יכולים לייתר את התהליך הזה?

אורלי לוי אבקסיס: אולי להתחשבן פעם בשנה, השלטון המקומי מול משרד הרווחה?

<פיני קבלו: השלטון המקומי נכנס לתהליך הזה בגלל 25% של המצ'ינג, הלוואי והיו מבטלים את המצ'ינג הזה וזה היה פותר את הבעיה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשתדל לעשות את זה שלפחות העיריות החלשות לא יצטרכו לשאת את העניין.

<פיני קבלו: איפה הבעיה מתחילה?

<פיני קבלו: במסגרת אותן הוצאות חריגות שמוגשות לרשויות המקומיות וצריכות לתת את ה-25%.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, פיני, תבין, זה לא שאתם העין המבקרת היחידה, גם משרד הרווחה, שצריך לתת את 75% שלו, גם הוא מבקר בתוך זה ויש גם מפקח בעמותות.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא שאתה העין יחידה.

אורלי לוי אבקסיס: תאמין לי, כשהם רוצים להוציא את ה-75%, כשהם לא רוצים, כשהם צריכים להוציא את 75% שלהם, הם עושים את כל הבדיקות, איך היא אמרה?

אורלי לוי אבקסיס: בחרדת קודש כאשר מדובר בקבלות.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני אומרת, התחנה הזו היא מיותרת.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שאפשר לבנות איזשהו הסדר שאחת לשנה תעבדו מול משרד הרווחה פרטני.

<פיני קבלו: אנחנו באמת מנסים גם באמצעות המשרד למנוע את התהליך הזה שמשפחות מגיעות אלינו עם קבלות, וזה לא רק במקרה הזה, יש המון נושאים, זה היה בנושא של שמיעה, בנושא של משקפים, דברים שאפשר היה לפתור אותם, אנחנו מתמודדים אתם ומנסים לשנות אותם.

<פיני קבלו: במקרה הזה אלה הוצאות חריגות, החל מילד שצריך בר מצווה, צריך הסעה, מיטה או כל דבר אחר, מביאים את זה לרשות המקומית, זה לא נמצא באיזשהו סל תקציבי, זה חריג, ויש גם רשויות שיש להם חשב מלווה וזה עובר איזשהו תהליך.

<פיני קבלו: לכן ההצעה שלנו – ואני מניח שמול החברות אפשר לעשות איזשהו ממוצע בכל הנושא הזה, להגדיל להם את התקרה באופן שכל ההוצאות החריגות האלה יהיו כבר בתוך הממוצע של אותן חברות.

<פיני קבלו: זו ההצעה שלנו ואז זה לא יגיע אלינו בכלל.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל בבעלי צרכים מיוחדים אין סל.

אורלי לוי אבקסיס: בצרכים מיוחדים, בילדים הנכים, חלילה וחס, עם כל המורכבות שנמצאים באומנה, אנחנו מדברים בסך הכול על 600 ילדים בפריסה ארצית, יכול להיות שיש עיריות עם שניים-שלושה ילדים בסך הכול ויכול להיות עיריות, למשל כמו תל-אביב, בהתאם לגודל האוכלוסייה כך הגודל היחסי.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא האם אתם לא סומכים על משרד הרווחה שכאשר הוא צריך לתת כסף הוא עושה את כל הבדיקות האלו?

<פיני קבלו: אני מניח שהוא עושה אבל אני אומר שוב, הבעיות בשלטון המקומי הן בעיות ידועות.

<פיני קבלו: אנחנו יודעים שיש ברשויות מקומיות חשבים מלווים שרוצים לבדוק כל דבר בנוסף, יש עיריות שיש להן מצוקות כספיות שקשה להן כי זה לא קיים בתקציב, זה משהו חריג שפתאום צריך משהו נוסף.

<פיני קבלו: בתשלומים הרגילים של האומנה אין את הבעיה הזאת, הבעיה היא באמת באותן הוצאות חריגות.

<פיני קבלו: אני חושב שאנחנו הולכים לשבת עם השר, יש לנו פגישת עבודה ואנחנו נעלה את זה.

<פיני קבלו: אנחנו באים למשרד הזה ורוצים רפורמה, אנחנו לא רוצים שהדברים יגיעו אלינו וזה מגיע כמעט בכל נושא, לרשות המקומית, ובגלל החיבור הזה של המצ'ינג נוצרת איזשהו בעיה.

<פיני קבלו: צריך למצוא באמת איזה שהן נוסחאות.

<פיני קבלו: אנחנו הולכים לפגישת עבודה עם השר החדש שנבחר, הוא בא מתוך השלטון המקומי ומכיר את הבעיות, ואני מתחייב להעלות את זה כנושא בפניו בעוד מספר ימים, ב-22 לחודש.

<פיני קבלו: אנחנו נפגוש את השר, אנחנו נעלה את זה, אני מניח שהוא יהיה קשוב לעניין הזה.

<פיני קבלו: יש לנו באמתחתנו מספר רב של דברים שאנחנו רוצים להעביר למשרד, פחות לנייד את האנשים אל שירותי הרווחה, לעמוד בתורים ולהגיע עם קבלות.

<פיני קבלו: זה קיים בהרבה מסגרות אחרות, לא רק במסגרת הזו, מסגרות חינוכיות ואחרות שמגיעים אלינו.

<פיני קבלו: סך הכול זה מה שיכולתי להשיב בשעה האחרונה שהוזעקתי לעניין והצלחתי ללמוד בשניים-שלושה טלפונים שעשיתי למספר מנהלי רווחה.

<פיני קבלו: אם יהיה דיון נוסף אני אדאג שתגיע לפה מנהלת הרווחה של ירושלים, תל-אביב, הם חיים את הדבר הזה ביומיום, אני מניח שהם יתנו תשובות.

<פיני קבלו: אנחנו מנסים באמת לא לטרטר, זה השירות, האנשים במקומות המוניציפאליים הם אנשים נבחרים, הם רוצים לתת את השירות לאזרח, לא רוצים להיות תלותיים ולא רוצים שתהיה ביקורת כלפיהם, בסך הכול יש גם מצוקות שאתם אנחנו מתמודדים.

<פיני קבלו: אני אעלה את הנושא הזה לשר כדי למצוא באמת פתרון איך עושים את הנושא הזה, כפי שאנחנו עושים בוועדות אחרות, מוצאים פתרונות.

<פיני קבלו: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: גב' שלוה, כמה פעמים או באיזה אחוז אומנה איננה מצליחה?

מרדכי יוגב: שמתם ילד או ילדה באומנה בגיל שנתיים, שלוש, אפס או עד 13, מה האחוז שזה נפסק כי המשפחה לא מסוגלת?

<שלוה ליבוביץ: השאלה מאיזו סיבה אבל יחסית אחוז נמוך והאחוזים האלה הולכים ויורדים.

<שלוה ליבוביץ: יש מחקרים שעוקבים מאז שיצאנו להפרטה, יש ירידה מבחינת מה שאנחנו קוראים "קריסות".

<שלוה ליבוביץ: אבל יש, לפעמים זה נובע לא בגלל סיבות שהמשפחה לא רוצה ילד, אלא ניתן למשל דוגמה, שהורה אומן, אחד מהם, מקבל סרטן ומתחיל טיפולים.

<שלוה ליבוביץ: זאת אומרת, זה כל כך מורכב.

מרדכי יוגב: אבל בשלבים הראשונים שפתאום רואים שאי אפשר כי בבית יש מדרגות והילד לא בנוי למדרגות?

<שלוה ליבוביץ: את זה בודקים לפני, לא מסיבות כאלה.

מרדכי יוגב: אם זה קורה, זה קורה בשנה הראשונה?

<שלוה ליבוביץ: בדרך כלל אני מסכימה אתך שאיפה שישנם הכישלונות הם קורים בשנה הראשונה.

מרדכי יוגב: השאלה שלי מכוונת למקום הברור, הפשוט, עוד לפני שאנחנו מדברים על כספים ועוד לפני שאנחנו מדברים על עניינים, למה לטרטר את המשפחות?

מרדכי יוגב: אני רואה שלכל דבר כל חצי שנה צריך אישור – ואנשים פה במסירות נפש מדברים על 9 ועל 6 שנים – לכו על אחת ל-3 שנים, אחת ל-3 שנים הועדה, אחת ל-3 שנים אישור טיפול פסיכולוגי.

אורלי לוי אבקסיס: במקרים חריגים תבדקו את זה יותר.

<אריה שמש: אבל אין הועדה לחצי שנה, ההורדות הן לפחות לשנתיים וזו הועדה שמגיעה מהרשות המקומית, הם לא מוכנים לתת הועדה "בלנקו" לכל החיים.

<אריה שמש: אומנה היא כאילו סידור זמני, הילד יוצא מהבית ואמור באיזשהו שלב לחזור.

<שלוה ליבוביץ: למשל צווים של בית משפט, באומנה שאני מופקדת עליה, 60% מהילדים הם בחוק נוער, בית משפט היום מקצר את הזמנים שהוא נותן לצו ההשגחה מחוץ לבית ולכן כל פעם צריך לחזור לבית המשפט.

<שלוה ליבוביץ: הדברים לא תלויים רק בנו, לקבל החלטה.

מרדכי יוגב: אז למה לא לעשות את זה במקביל לצו השופט?

<שלוה ליבוביץ: אנחנו עושים את צו השופט, בוודאי.

מרדכי יוגב: אם השופט נתן לשנה אז לשנה.

<שלוה ליבוביץ: בוודאי, אם השופט נותן ל-3 חודשים והוא נותן לחצי שנה.

<שלוה ליבוביץ: פעם הם היו נותנים ל-3 שנים - - -

אורלי לוי אבקסיס: אבל התיק נשמר אצלכם.

<שלוה ליבוביץ: בוודאי.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא למה לוקח לחדש את ההועדה או לחדש את התשלומים כאשר הילד אצלם 6 חודשים?

<שלוה ליבוביץ: כי במערכת המחשב של המשרד, ברגע שהצו נגמר ואם הוא לא חודש, הילד בחוץ.

אורלי לוי אבקסיס: אין לכם איזושהי תחנת ביניים, איזשהו סל וקל מאוד להחזיר את זה חזרה?

<שלוה ליבוביץ: לא.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הוא נשאר אצל אותה משפחה.

<עדית סרגוסטי: אבל גם מה זה "מערכת המחשב של המשרד"?

<עדית סרגוסטי: אנשים מייצרים מחשבים.

<שלוה ליבוביץ: אני רוצה להסביר, מי שהילד שייך לו זו הרשות המקומית, מי שמוציא את ההועדה ומקבל את ההחלטה שילד ממשיך להיות באומנה או חוזר הביתה אלה ועדות תכנון וטיפול ברשות המקומית.

<שלוה ליבוביץ: מערכת המשרד ניזונה מהבקשות של הרשות המקומית.

אורלי לוי אבקסיס: וכל זה בגלל ה-25% השתתפות.

<שלוה ליבוביץ: לא, לא רק.

<שלוה ליבוביץ: ההוצאות המיוחדות כן אבל ההועדה, זה בעצם אנחנו נותנים שירות לרשות המקומית, אם היא פונה בזמן ועושה את התהליכים אז הילד נקלט בזמן.

<שלוה ליבוביץ: מספיק שיש טעות בתעודת הזהות במספר אחד ומחזירים.

<אריה שמש: ואם הגזבר חולה שבועיים?

מרדכי יוגב: גב' שלוה, יש מנהל לשכת רווחה ברשות ולא משנה איפה, בחצור או ביפו או בגוש עציון, והוא עבד מול מנהל המחוז, הדיווח שלו איננו דיווח מספיק אמין כדי שעל בסיסו הילד יוכל להמשיך להישאר בהועדה והמשרד יצטרך - - - ?

<שלוה ליבוביץ: הדיווח של מי?

<שלוה ליבוביץ: שחתום מנהל המחוז.

<שלוה ליבוביץ: אז אני רוצה לספר שאנחנו נתנו הנחיה שאם 3 חודשים לא מגיעה הועדה המחוז מוציא את ההועדה.

<שלוה ליבוביץ: מאוד חשוב לי שהדבר הזה באמת יירשם.

<שלוה ליבוביץ: אנחנו בתוכנו אמרנו שלא יכול להיות שיותר מ-3 חודשים כשאנחנו יודעים שהילד נשאר ואף אחד לא בא לקחת אותו, אבל אז קיבלנו מוועדת השלטון המקומי שהם אוסרים עלינו לעשות את זה והם אפילו יתבעו אותנו בגלל שאין לנו סמכות.

<שלוה ליבוביץ: אני רוצה שתבינו שהיו פה באמת ניסיונות אבל אנחנו נסגרים מכל מיני כיוונים כי כל אחד שומר שלא יעשו את זה בלעדיו.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

<רחל שוכמן: אני חושבת שהסל הבסיסי הוא מזערי כשנותנים ילד והסל הזה לדעתי צריך להיות מדורג, כי אם נותנים ילדCP מראש יודעים שהוא יצטרך כיסא גלגלים, שהוא יצטרך ריפוי בעיסוק, אז מה זה הסכום הזה?

<גליה ניב: הוא מדורג, הוא כן מדורג.

<רחל שוכמן: הוא הרי מצחיק בכלל.

<רחל שוכמן: איך אפשר להחזיק ילד כך?

<רחל שוכמן: מה הפלא שאין בכלל משפחות?

<גליה ניב: אבל הסל הוא כן מדורג .

<רחל שוכמן: אבל הסל מדורג בסיסית מאפס, כשנותנים ילד מפגר יודעים מה הוא יצטרך הרי מראש.

<גליה ניב: ולכן בצרכים מיוחדים ההועדה הבסיסית פי שניים מאשר שמדובר בילד רגיל.

<רחל שוכמן: והיא לא מספיקה, היא מצחיקה ממש.

<שלוה ליבוביץ: זה ממש לא נכון, להגיד דבר כזה זה פשוט לא אחראי.

אורלי לוי אבקסיס: זה גם לא פי 2, אנחנו מדברים על 2,200-2,800 ו-3,600 זה לא פי 2.

<גליה ניב: לא, זה 4,344 שקלים לחודש לילד.

<רחל שוכמן: בלי הוצאה מיוחדת.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, גם פה העברתם נתונים שגויים?

<גליה ניב: למה?

<גליה ניב: הנתונים מדויקים.

אורלי לוי אבקסיס: לא אמרנו 3,000 ומשהו?

<גליה ניב: 4,344 שקלים לחודש לילד עם צרכים מיוחדים, דמי אחזקה.

<רחל שוכמן: כש-2,000 שקלים עולה ריפוי בעיסוק בחודש.

<גליה ניב: הריפוי בעיסוק משולם בנוסף.

<רחל שוכמן: אבל מחכים לקבלות חצי שנה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אתם חייבים פה למשפחות עשרות אלפי שקלים.

<אוולין חזות: לא להבין איפה את נמצאת.

<אוולין חזות: חייבים לנו לא מעט כסף, את מדברת אתי שמקבלים את זה אבל אני לא קיבלתי על חשבונית של הפסיכולוג לפני יותר מחצי שנה.

<אוולין חזות: כמעט שנה הילד שלי באומנה ועוד לא קיבלתי.

<אוולין חזות: זה שאני אקבל את זה זה נחמד, זה מקסים, זה יפה, אבל מתי, אין לזה שום ערך.

אורלי לוי אבקסיס: חברים, מעכשיו מדברים רק בזכות דיבור.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

<נורית גרינוולד: הצעה קטנה, כשיושבת הוועדה לתכנון ומחליטים להוציא ילד להוצאה חוץ-ביתית למשפחה אומנת, וזה פתרון גם לשלטון המקומי, ברגע שיש החלטה והיא כתובה וחתומה על-ידי כל הגורמים ברשות הם צריכים לדעת שיש בצד זה גם איזה שהן הוצאות מיוחדות – אני מדברת על ההוצאות המיוחדות – וגם יש צווים בדרך, הם צריכים לחתום על כל הדברים שהם יודעים את זה ופעם בשנה יעשו התחשבנות ולא על כל דבר נצטרך לרוץ הולך חזור כי יודעים, הרי הוציאו את הילד מחוץ לבית, זו לא איזו הפתעה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבינה ואולי אני אחדד את הנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר ילד בעל צרכים מיוחדים יוצא למשפחת אומנה שמשרד הרווחה מכיר אותו, יודע מה הצרכים שלו – למשל כמו ששמענו פה, ילד בלי אוזניים, הן לא תצמחנה לו מחדש באחד הלילות כמו שאמרה פה האימא האומנת – מה שיקרה בסופו של דבר זו נכות שהיא קבועה והיא לא תשתנה, אז לכן ישנם דברים מסוימים שהיא לא צריכה לחזור עליהם בכל פעם מחדש ולקבל אישורים מחודשים.

אורלי לוי אבקסיס: זה משהו שאפשר לעשות בצ'ק ליסט בצורה גורפת ובקביעות, אישור קבוע.

אורלי לוי אבקסיס: ישנם צרכים מיוחדים מסוימים אחרים שמתגלים תוך כדי התהליך או תוך כדי הטיפול בילד, הם יהיו בדרגה כזו שאולי יהיה צריך לאשר אותם.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו מדברים על ילד נכה אנחנו נדע שכיסא גלגלים אחת לכמה זמן צריך להחליף בהתאם לגודל שלו, בהתאם לגיל שלו, בהתאם לצרכים שלו, חוץ מדברים מיוחדים אחרים.

<זכריה חרוב: הייתי מציעה איזושהי הצעה, אולי קצת להתייחס לצד הטכני, הרי זה מתעכב גם בגלל הניירת והדואר והכול, עד שזה מגיע.

<זכריה חרוב: אפשר לפתוח איזושהי מערכת ממוחשבת שכל הגורמים יכולים להיכנס ולתת אישור בתוך המחשב להוצאות האלה ואז לא לחכות שזה מגיע בדואר ויש בול, אין בול, בדיוק הסניף סגור, חגים, עניינים.

<זכריה חרוב: כל אחד מאלה, מהאנשים שצריכים לחתום, שאחראיים על הדבר הזה, ייכנס עם סיסמא ושם משתמש ויעדכן לגבי הילד.

אורלי לוי אבקסיס: הרי בסופו של דבר ישנם סך הכול 600 ילדים בתוך המערך, על זה לא תקרסו.

<זכריה חרוב: אני מנסה לעקוף כרגע את כל החלק הבירוקרטי והמשפטי, הרי זה ייקח זמן עד שיעשו את כל השינוי.

<זכריה חרוב: אני אומר, בינתיים אפשר לעשות שינויים ללא תלות בתהליכים המשפטיים והחוקיים, לבנות מערכת ממוחשבת שכל אחד יכול להיכנס אליה.

<אריה שמש: אני יכול גם משפט אחרון?

אורלי לוי אבקסיס: נו, אנחנו כבר חורגים לוועדה השנייה.

<אריה שמש: כי יש פה שני נושאים ואני לא רוצה שיהיה קשר ביניהם.

<אריה שמש: יש פה נושא של החזר הוצאות שהוא בעייתי ודיברנו עליו, יש פה נושא נוסף של גיוס משפחות אוכלוסיית הילדים עם המוגבלויות, אני חושב שלא יהיה נכון - - -

אורלי לוי אבקסיס: איך תגייס אותם, תגיד לי, אם הם הפנים של הפרויקט?

<שלמה שוב: הם לא מבינים שזה כל כך קשור אחד לשני.

<רחל שוכמן: אין מי שיממן.

אורלי לוי אבקסיס: הם רואים את הקשיים שהם נתקלים בהם, הם אומרים: מה, אני אכניס את הראש שלי למיטה חולה?

<אריה שמש: רק מה שרציתי להגיד מתוך ניסיון של יותר מ-10 שנים, משפחות אומנה מתגייסות לטפל בילד עם פיגור שכלי מהמון סיבות, בואו לא נקשר את סכום הכסף לגיוס.

<אריה שמש: אלה שני דברים.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אדוני, אתה עושה את הקשר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, זה לא פייר, כי בסופו של דבר אתם, משרד הרווחה, לוקח הלוואה ואתה יודע מה?

אורלי לוי אבקסיס: בלי לשלם עליה ריבית, בלי לשלם עליה ברגע שאתם מאחרים קנס, בלי הצמדה, בלי כלום.

אורלי לוי אבקסיס: הם מלווים לכם כספים וזו בושה למדינת ישראל שזה מה שקורה.

אורלי לוי אבקסיס: משפחות אומנה מספרות לי שמשרד הרווחה חייב להן עשרות אלפי שקלים, תסלח לי.

אורלי לוי אבקסיס: ככה אתם משווקים את הפרויקט הזה?

אורלי לוי אבקסיס: האנשים שמתנדבים אלה אנשים של סיירת מובחרת, בסדר?

<אריה שמש: אני יודע, אני מכיר אותם, אני עובד אתם.

<אריה שמש: אני גם אמרתי מראש שכל המודל בנוי על זה.

אורלי לוי אבקסיס: ובלי מורכבות, תקשיב לי, זה לא רציונלי מה שהם עושים.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא רציונלי.

<יצחק קדמן: ועל זה הם בונים.

<אריה שמש: לא בונים על זה.

<יצחק קדמן: בונים על זה, בחייך, בונים.

<אריה שמש: השיטה היא לבנות סל לילד.

אורלי לוי אבקסיס: זהו, אתה סיימת לדבר עכשיו.

<רחל צמח: אני רק רוצה רגע לומר בהתייחס לנושא הזה, אני מעמותת "אור שלום" ואני אחראית על נושא של גיוס ואבחון המשפחות.

<רחל צמח: עמותת "אור שלום" מקצה המון משאבים לפרסום כדי לגייס משפחות אומנה, מגיעות אלינו הרבה משפחות ואלה משאבים שלאו דווקא מתקבלים ממשרד הרווחה, אלה משאבים שמתקבלים מתרומות ומכל מיני גורמים חיצוניים.

קארין אלהרר: שזה עוד יותר בושה.

<רחל צמח: מה שקורה, הפרסומים השוטפים מביאים לנו משפחות אבל לא משפחות לילדים עם צרכים מיוחדים.

<רחל צמח: זו הסיבה שהרבה ילדים עם צרכים מיוחדים בעצם נמצאים בהמתנה ארוכה.

<רחל צמח: בכדי לגייס משפחות לילדים בעלי צרכים מיוחדים, ואני חווה את זה ביומיום, הגיוס צריך להיות אחר, המשאבים צריכים להיות הרבה יותר עמוקים.

<רחל צמח: אני קוראת לזה "סיכול ממוקד", אתה צריך להגיע למקומות מאוד מיוחדים ולמשפחות מאוד מיוחדות ולשם זה מצריך משאבים ולנו את המשאבים האלו.

<רחל צמח: לכן באמת לא מגיעים לעוד משפחות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

<אורית עמיאל: קודם כל אני מברכת על המקום הזה ועל ההזדמנות לדבר על אומנה, בתקווה שגם זה ימשיך, שזה לא ייגמר בסיפור הזה כי אני זוכרת את מה שעשית לגבי כל נושא ביטוחי הבריאות עם ילדי זרים שמאוד עזר ועבד ועקף בירוקרטיות.

<אורית עמיאל: אני מנהלת שירות האומנה במכון "סאמיט", אחראים על שני מחוזות, ירושלים דרום עם 850 ילדים והשני 170 ילדי שיקום פיגור.

<אורית עמיאל: אני כן מתייחסת לילדים בעלי צרכים מיוחדים לא רק שיקום פיגור אוטיזם, יש לנו כ-10% מהילדים של ילד ונוער, שהם ילדים עם צרכים מאוד מאוד מורכבים ומיוחדים, שהם גם יכולים להיכלל בקטגוריות האלה, כולל זה שבגיל 18 אומרים להם לעזוב - - -

אורלי לוי אבקסיס: אבל הם לא תחת הקריטריונים.

<אורית עמיאל: היא לא מתקבלת לשיקום אבל בכל זאת היא צריכה לעזוב את המשפחה והמשפחה תמשיך ותטפל בה עד גיל אני לא יודעת כמה.

<אורית עמיאל: כולם יודעים שהיא גבולית והיא לא מסוגלת להיות לבד בטח אבל היא לא יכולה לעבור לשיקום כי עשו ועדות.

<אורית עמיאל: אני מרגישה שאנחנו כמה שנים אחורה כי אני חושבת שדווקא ב-2007 עשתה שלוה ליבוביץ באמת מעשה מאוד מיוחד שגם היה אחרי הרבה מאוד שנים של דיונים.

<אורית עמיאל: איך אפשר לעשות דבר כזה, ושומו שמיים, בלי החתימות של הרשויות המקומיות?

<אורית עמיאל: אפשר לעשות דבר כזה, אני לא כלכלנית, אני עובדת סוציאלית, אבל להגיד: אי אפשר סל ממוצע ואנחנו פה חושבים על הילדים – אף אחד לא חושב על הילדים, סליחה.

<אורית עמיאל: בת שבע שוב, 200,000 שקל אספה מתרומות שהיא הלכה בית בית עם סיוע שלנו קצת בפרסום אבל זהו.

<אורית עמיאל: זהו.

<אורית עמיאל: העניין הוא באמת איך חושבים על הילדים האלה, ולחשוב על הילדים האלה זה לחשוב איך לקצר את ההליך הזה.

<אורית עמיאל: אני לא כלכלנית, אמרתי, אבל אפשר לחשוב.

<אורית עמיאל: שלוה לקחה אז 5 שנים אחורה, עשו את החישובים, עשו ממוצעים, עשו מה שצריך והעבירו את זה לעמותות.

<אורית עמיאל: אנחנו משלמים היום כספים למשפחות, וראו איזה פלא, הרבה יותר קל גם לגייס משפחות בילד ונוער.

<אורית עמיאל: אני חייבת להגיד שבשיקום פיגור על כל 100 משפחות שאנחנו מגייסים בילד ונוער, בקושי שתי משפחות אנחנו מצליחים בילדים עם צרכים מיוחדים.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי שאלה אליך, החסמים האלו, אם היינו מצליחים להוריד אותם, את הבירוקרטיה, את הקשיים, אם היתה יותר אוזן, היה לך יותר קל לגייס אותם?

<אורית עמיאל: מאוד קשה לגייס אותם.

<אורית עמיאל: זה לא הכול כסף, אני גם לא רוצה שכאילו הכול יהיה כסף.

<אורית עמיאל: יש באמת פער בלתי נסבל בין מה שאנחנו מקבלים ממשרד הרווחה - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד משהו, זה שאתם כל פעם אומרים "הכול כסף", זה מעצבן אותי, את יודעת למה?

אורלי לוי אבקסיס: כי אנחנו מדברים פה באמת בזוטות, אנחנו מדברים בקטנות.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאומרים "הכול כסף", בשורה התחתונה אני אומרת: לא, יש פה חוסר אמון של המערכת באותן המשפחות אם הם מטרטרים אותן פעם אחר פעם אחר פעם ובודקים את אותן קבלות 10 פעמים כאילו מישהו נכנס לתוך התהליך הזה כדי לעשות קופה על המדינה, אני אומרת, יש דרכים הרבה יותר קלות, חברים, ובטח שלא זה.

אורלי לוי אבקסיס: עצם זה שאנחנו חוזרים על "הכול כסף" זה קטסטרופה.

<אורית עמיאל: נכון.

<אורית עמיאל: אנחנו עשינו בעמותות בזמנו איזשהו תחשיב כמה עולה לנו באמת לגייס משפחה, משפחה מה שנקרא רגילה, לא לילדים עם צרכים מיוחדים.

<אורית עמיאל: הם מקבלים בסביבות 1,500 שקל גם לגיוס וגם להשמה של משפחה, לנו ב"סאמיט" זה עולה בסביבות 5,500 שקל, כל היתר ממומן מתרומות.

<אורית עמיאל: בשנה שאין לי תרומות זה קשה מנשוא.

<אורית עמיאל: השנה הזאת למשל אנחנו ממש תקועים, ממש תקועים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו חרגנו לוועדה הבאה.

<אורית עמיאל: רק מילה.

<אורית עמיאל: אני כן חושבת שצריך גם הקלות למשפחות האלה והקלות בפרסום כדי לגייס כי אם לא יהיו הקלות בפרסום זה יהיה מאוד קשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: תודה ליושבת-הראש על קיומו של דיון כל כך חשוב.

קארין אלהרר: אני מבינה שדיברו על זה קודם ואני מתנצלת שאיחרתי, אני חושבת שהחטא הקדמון בכל הסיפור הזה הוא שהנושא לא מוסדר בצורה טובה, הוא מוסדר בתע"ס באיזה נוהל ארכאי, אין בו באמת התייחסות לדברים שהתפתחו מאז.

קארין אלהרר: בכלל נושא ילדים עם מוגבלויות נעדר מהשיח, אני חושבת שזה מאוד מצער.

קארין אלהרר: הגענו למצב שבו משפחות שלוקחות באומנה ילדים עם מוגבלויות ראויות רק לתארים ולשבחים, חסידי אומות העולם, באמת.

קארין אלהרר: אין שום תמריץ היום לקחת ילד עם מוגבלות הביתה ולטפל בו.

קארין אלהרר: נאמר כאן "לא הכול כסף", אורלי, זה נכון, מצד שני כסף זה פקטור משמעותי מאוד בגידול של ילד עם צרכים מיוחדים.

אורלי לוי אבקסיס: מה גם שמי שנותן את הכסף בסופו של דבר אלה משפחות האומנה והם מחכים בפועל מתי יחזירו להן.

קארין אלהרר: שזה בעיני עוול על עוול.

אורלי לוי אבקסיס: זה ניצול ציני.

קארין אלהרר: ואני לא רק מדברת על כסף, זה אפילו לא רק כסף הסיפור הזה, מדובר גם על התנאים הנלווים, הרי הוא לא זכאי לגמלת ילד נכה אז הוא גם לא זכאי לכל התנאים הנלווים לגמלת ילד נכה.

קארין אלהרר: מילא, את ה-2,000 ומשהו שקל לא נקבל, אבל מה מעבר?

<מיכל אדמוני: כל ההתנהלות מול ביטוח לאומי היא בעייתית.

קארין אלהרר: נכון, למרות שאני חייבת לומר שפניתי לפרופ' מור יוסף, מנכ"ל הביטוח הלאומי, וכן יש איזושהי נכונות לבוא לקראת, אני מקווה שהנוהל המסודר ייחתם ממש בקרוב.

קארין אלהרר: אני מתכוונת להגיש הצעת חוק ואני מקווה שהרבה מאוד מחברי הבית הזה יצטרפו אליה.

קארין אלהרר: אני חושבת שזה לא מקובל, לא בישראל של היום, שאין חוק מסודר שמסדיר זכאות של ילדים באומנה, של ההורים באומנה, ומה הזכאות הזו בעצם כוללת.

קארין אלהרר: ממש תודה על הדיון הזה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה לך, ואני כבר אומרת לך שאני מאמינה שכל חברי הוועדה ירצו להצטרף להצעת החוק.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאמינה שזה בנוי על טיוטה של סביונה רוטלוי.

קארין אלהרר: זה מבוסס על ההמלצות של סביונה רוטלוי וזה כמובן נעשה שיתוף המועצה לשלום הילד.

אורלי לוי אבקסיס: בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו מכירים את החוק הזה, גם הוועדה הזו תיתן את מלוא כוחה כדי לקדם את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אסכם את הדיון הזה אבל, חבר'ה, זה רק דיון אחד מבין שרשרת של דיונים כי בינתיים, ועד לעניין של החוק ועד שהוא יעבור זה תהליך ארוך, בינתיים ישנם דברים שבידי משרד הרווחה והשלטון המקומי והנוגעים בדבר שיאפשרו לקצר גם את הסבל, גם את התהליכים, בוודאי את ההחזרים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו נבקש מכם להכין לנו טיוטה שהיא בגדר שלא מצריך חוק, חוזר מנכ"ל, הוראות כאלה ואחרות, לייעול של המערכת.

אורלי לוי אבקסיס: עלו פה כמה הצעות בין היתר למשל נכויות מסוימות שהן נכויות קבועות, כמו שבביטוח הלאומי אנחנו יודעים שמי שחלילה וחס הוא שנכה כך וכך דרגות זכאי בכל כמה שנים אפילו להחלפה של רכב, אז פה אנחנו מדברים על כיסא גלגלים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יודעים מה כל נכות מזכה ולכן תהיה רשימה, מבחינתי אפילו רשימה סגורה עם אופציה להוספה של דברים מסוימים, שאותם אנשים לא יצטרכו על הדברים האלו לרוץ בפעם השנייה והשלישית או בכל פעם שהם צריכים את ההחזרים.

אורלי לוי אבקסיס: זה יבוא built in בפנים.

אורלי לוי אבקסיס: דבר שני, אני מבקשת מהשלטון המקומי בבקשה להכין תוכנית עבודה שמבחינתי היא תוכל לעבוד מול משרד הרווחה בנושא של התחשבנויות אחת לשנה בעניין של המצ'ינג.

אורלי לוי אבקסיס: מה גם שהנושא של מצי'נג ילך ויפתח אבל עד אז שיהיה באמת משהו שייתר את כל המסע המטורף הזה.

אורלי לוי אבקסיס: קארין, את יודעת איך זה עובד, מגישים חשבונית לעמותה, העמותה מגישה לחשב, החשב מחזיר לעמותה, העמותה מעבירה לשלטון המקומי, השלטון המקומי מחזיר לעמותה, העמותה מעבירה ל - - -

קארין אלהרר: ובינתיים המשפחה קורסת.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא נגמר, זה חד גדיא, לגמרי חד גדיא.

<יצחק קדמן: אם יקבעו שהמדינה תצטרך לשלם ריבית והצמדה ודמי טיפול כמו שהם גובים מאתנו אז אולי זה יעזור.

אורלי לוי אבקסיס: אולי יש מקום להוסיף לחוק.

<שלוה ליבוביץ: אבל, יצחק, זו לא אשמת המדינה.

<יצחק קדמן: אשמת מי?

<יצחק קדמן: ריבון העולם?

<יצחק קדמן: מי אשם?

אורלי לוי אבקסיס: יש לכם 3 חודשים ואני חושבת שזה יותר מדי.

<שלוה ליבוביץ: כי אם החומר מגיע כמו שהוא צריך ובזמן אז הוא משולם בדיוק בזמן.

<יצחק קדמן: את יודעת שזה לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: שלוה, את יודעת איך אפשר לקצר תהליכים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה טיוטה פה, הצעת התייעלות, הן ממשרד הרווחה, ולא 3 חודשים, חודשיים כדי שזה יהיה עוד במושב הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ניפגש פה בעוד חודשיים.

אורלי לוי אבקסיס: בינתיים אנחנו נקדם את הנושא הזה של החוק שיצא לפני כך וכמה שנים של סביונה רוטלוי.

מרדכי יוגב: אורלי, סליחה שאני קוטע.

מרדכי יוגב: שלוה, בכל מקום בשירות שמדובר בכמות כזו של אנשים – אפילו אותו פקיד שכרגע יש לו את מספר תעודת זהות, תרים טלפון למשפחת האומנה, תקן את זה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

<שלוה ליבוביץ: לא מאפשרים.

אורלי לוי אבקסיס: אז את זה צריך לתקן, את ההוראה שלא מאפשרת.

<שלוה ליבוביץ: אומרים לנו: זה כמו שיק, וחייבת להיות על יד התיקון חתימה.

מרדכי יוגב: מי לא מאפשר לך?

מרדכי יוגב: מי זה?

<שלוה ליבוביץ: אנשי החשבות שלנו.

<יצחק קדמן: שלוה, החשבות זו המדינה, זו לא המדינה?

<יצחק קדמן: החשבות זו המדינה.

<שלוה ליבוביץ: החשבות זו המדינה אבל יש שם כללים כנראה.

<שלוה ליבוביץ: הם אומרים לנו: זה שיק ואם השיק שגוי אתה לא יכול לעשות תיקון על השיק.

<יצחק קדמן: אז שישלמו מסים.

<שלוה ליבוביץ: זה לא שאני מצדיקה את זה אבל אני רוצה שתבינו.

אורלי לוי אבקסיס: לא, בטרם השיק.

מרדכי יוגב: האירוע האחרון שעברתי בעניין הזה היה לתת דוח למבקר המדינה על ההוצאות שלי בבחירות הפנימיות אז הרים אלי טלפון מישהו מחברת הבדיקה והעיר לי מספר הערות, נכון, זה גם נגמר במכתב ממנו והייתי צריך לתקן, אבל העיר לי, הסתבר שזה פה במלחה, קפץ, סגרנו, תיקנו ביחד וגמרנו אירוע.

מרדכי יוגב: אי אפשר להתנהל עם "כתבת לי", "כתבתי לך".

<שלוה ליבוביץ: אבל זה כשמדובר בדוח או משהו, לא כשמדובר בנושאי כסף.

<שלוה ליבוביץ: אני רוצה שתבינו, יש חשבים.

אורלי לוי אבקסיס: אז בבקשה, תשבו עם החשבים, תכינו את הטיוטה הזו ותראו איך אתם מקצרים את כל העניין הבירוקרטי.

<שלוה ליבוביץ: אנחנו יושבים אתם והם עושים מוקשים מיום ליום.

אורלי לוי אבקסיס: זה משהו קצת מטורף, משהו שבהחלט בשיחת טלפון או בפקס או במייל – אנחנו בעידן טכנולוגי מתקדם – מבקשים להעביר ולתקן.

<נורית גרינוולד: אין להם השפעה.

<שלוה ליבוביץ: אנחנו מבקשים שחשבות המשרד יבואו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נזמין גם את החשבות.

<שלוה ליבוביץ: בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו נקדם את הנושא של הצעת החוק מאותן המלצות של הוועדה שסביונה רוטלוי עמדה בראשה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבקש מכם להיות פה בתוך חודשיים בהסדר ועם איזושהי טיוטה איך אנחנו מקצרים ומייעלים את התהליך.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת מהשלטון המקומי, אמרתם שיש לכם פגישה עם השר עוד החודש, נכון?

<פיני קבלו: זה יעלה גם בוועדת תיאום וגם מול השר.

אורלי לוי אבקסיס: אתה הבטחת שזה יעלה ואתם תראו איך אתם עושים את נושא המצ'ינג כדי להקל על אותן משפחות.

אורלי לוי אבקסיס: השלטון המקומי, אם יש שניים-שלושה ילדים באותה עיר, זה לא משהו שיפיל את העיר אבל זה בהחלט יכול להפיל משפחות כי מדובר פה בלא מעט כספים שלא הכול יוצא רק מהרשות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעביר לכם את התאריך המדויק להמשך הפגישה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, המשך יום טוב.