ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 11, 2013-05-13 10:30

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: היום יום שני, ד' בסיוון התשע"ג, 13 במאי 2013.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: הנושא הוא תקנות הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (סדרי בחינות) (תיקון מס' 2), התשע"ג-2013.

חיים כץ: גברתי היועצת המשפטית, בבקשה.

<שמרית שקד גיטלין: תודה רבה.

<שמרית שקד גיטלין: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חוקקה את חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות אשר מסדיר את העיסוק בהרבה מאוד מקצועות בריאות שונים.

חיים כץ: כמה חוקים כאלה.

<שמרית שקד גיטלין: כן.

<שמרית שקד גיטלין: זה בעצם חוק שנחקק בשלבים.

<שמרית שקד גיטלין: היום החוק קובע שבשביל לקבל תעודת קלינאי תקשורת ותעודת קרימינולוג קליני שאלה שני מקצועות שמוסדרים במסגרת החוק, אדם צריך להיות בעל בסיסי בשפה העברית.

<שמרית שקד גיטלין: התקנות שמבקשת להתקין שרת הבריאות מיישמות את ההוראה בחקיקה הראשית ומבקשות לקבוע מהו הידע הבסיסי בשפה העברית שאותו צריך לרכוש בן אדם כדי לקבל תעודה.

<שמרית שקד גיטלין: אני אקריא את התקנות: בתוקף סמכותי לפי סעיף 15(ב), 17 ו-49(א) לחוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות התשנ"ח - 2008 (להלן- החוק), לאחר התייעצות עם הוועדות המייעצות, ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, אני מתקינה תקנות אלה: אני רק אקריא מה יש היום בתקנה משנה (ב) שמוצע להחליף.

<שמרית שקד גיטלין: היום התקנה אומרת שמי שמבקש תעודת קלינאי תקשורת רשאי להיבחן בשפה הערבית או בשפה האנגלית רק אם עמד קודם לכן בבחינת ידע בסיסי בשפה העברית.

<שמרית שקד גיטלין: כעת כאמור מוצע להחליף את התקנה הזאת ולכתוב כך ב-(ב): ב-(1) הכוונה לבחינת הרישוי.

<שמרית שקד גיטלין: ב-(4) הכוונה לתואר אקדמי שנלמד בישראל.

<שמרית שקד גיטלין: ב-(5) יש הערה שהאולפן יכול להיות או של משרד החינוך או בפיקוח משרד החינוך ולאו דווקא של משרד החינוך.

<שמרית שקד גיטלין: אני מבקשת להעיר שייתכן שתקנות משנה (ג) ו-(ד) ינוסחו כתקנות נפרדות, ולאו דווקא כתיקון לתקנות הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות.

חיים כץ: מישהו רוצה להגיד משהו?

חיים כץ: מי גברתי?

<ליזי מרטין: אני ליזי מרטין מארגון "נפש בנפש".

<ליזי מרטין: אנחנו אחראים על העלייה מצפון אמריקה ואנגליה, ויושבים איתי פה גם נציגי ארגוני העולים ממדינות נוספות.

חיים כץ: יושבים פה גם כמה חברי כנסת.

חיים כץ: את רוצה שאני אציג לך אותם?

<ליזי מרטין: אני רוצה לברך את משרד הבריאות על כך שהוא משתף פעולה עם כל ארגוני העולים בצורה יוצאת דופן, ובאמת מנסה לבוא כמה שיותר לקראת העולים.

<ליזי מרטין: אנחנו מברכים על זה.

<ליזי מרטין: אנחנו נמצאים איתם בקשר יומיומי, ואנחנו מודים להם על כך.

<ליזי מרטין: תיקון התקנות פוגע בעולים שלנו בצורה כזאת שזה מעכב את היכולת שלהם להתאקלם ולהיקלט פה במערך העבודה בישראל ומעכב אותם מלעבוד ולפרנס את עצמם בפרק זמן סביר מזמן העלייה שלהם.

<ליזי מרטין: אני רוצה להתייחס לכמה מהסעיפים שמצוינים פה.

<ליזי מרטין: נתחיל מסעיף מס' 6: האולפן למקצועות רפואיים ופרא-רפואיים הוא אולפן שאמור להתקיים כל כמה חודשים בכמה מוקדים בישראל.

<ליזי מרטין: יש אולפן ברעננה, בתל-אביב, בחיפה ובירושלים.

<ליזי מרטין: אני יכולה להעיד לפחות על האולפן בירושלים שהוא לא מתקיים כל כמה חודשים כמו שהוא אמור להתקיים.

<ליזי מרטין: זאת אומרת העולים פונים אלינו כל הזמן ומבקשים - -

חיים כץ: כמה עולים מהמקצועות הפרא-רפואיים עולים לארץ כל שנה?

<ליזי מרטין: מצפון אמריקה ומאנגליה מדובר על כ-150 - -

חיים כץ: לשנה?

<ליזי מרטין: כן, לשנה.

<ליזי מרטין: רופאים ופרא-רפואיים ביחד.

חיים כץ: זאת אומרת אפשר לסגור פה את בתי הספר.

חיים כץ: כל שנה מסיימים בערך 300 - -

<קריאה: בכל המקצועות.

חיים כץ: כן.

חיים כץ: אם רק פה 150 - -

יעקב מרגי: ועוד כמה מאות ישראלים לומדים בחו"ל.

חיים כץ: נכון.

חיים כץ: אז אפשר לסגור בתי ספר.

יעקב מרגי: לא, עוד חסר.

יעקב מרגי: מניסיון אני אומר לך שחסר.

חיים כץ: אנחנו עכשיו בשלטון – כולם יהיו בריאים.

חיים כץ: אל תדאג.

יעקב מרגי: מ-77' אני מחכה לזה, זה לא עובר.

<ליזי מרטין: העניין הזה שהאולפן הרפואי הוא אופציה בשביל לקבל אישור על רמת עברית הוא לא אופציה אמתית כי הוא לא מתקיים כל כמה חודשים כמו שהוא אמור להתקיים.

<ליזי מרטין: אנחנו כבר דנו איתם על זה, והבעיה ידועה.

<ליזי מרטין: דבר שני, לגבי האולפן, מה שנאמר בסעיף (5) "רמה ג' לפחות" – רמה ג' היא רמה די גבוהה, ורוב העולים שלנו לא מגיעים לרמה ג' תוך כמה חודשים.

<ליזי מרטין: מה גם שהם צריכים להשתתף באולפן הזה שאורך חמישה חודשים.

<ליזי מרטין: אז אם הם צריכים לחכות עד שהם מקבלים את הרישיון, ואז צריכים לחכות פרק זמן נוסף של חמישה חודשים לפחות כדי ללכת לאולפן – אנחנו מדברים על אנשים שמגיעים לארץ ולא יכולים לעבוד מינימום שנה.

<ליזי מרטין: אז איך אפשר להגיד לאנשים, בואו, תעלו לישראל מארצות-הברית ומצרפת כשאנחנו אומרים להם ישירות שהם לא יוכלו להשתכר.

חיים כץ: איך את רוצה שהם יעבדו אם הם לא יודעים את השפה?

חיים כץ: אני לא יודע אנגלית.

חיים כץ: הגעתי מאתיופיה – מה מעניין אותי "ישתכר – לא ישתכר" – איך הוא ייתן לי טיפול?

<ליזי מרטין: אני מסכימה עם העיקרון של משרד הבריאות.

<ליזי מרטין: גם רופאים וגם קלינאי תקשורת חייבים לדבר את השפה.

<ליזי מרטין: השאלה היא איך אנחנו בתור מדינה שרוצה לעודד עלייה - -

חיים כץ: מי שחשוב פה קודם כול הוא המטופל.

<ליזי מרטין: נכון.

חיים כץ: אם לא יודעים לתת שירות למטופל שלא יעבוד, שילך ללמוד.

חיים כץ: אם אני בא לארצות-הברית אני יכול לעשות תיאוריה בעברית ברכב?

חיים כץ: רק באנגלית.

<ליזי מרטין: אני מסכימה, אבל - -

חיים כץ: אנחנו מפונקים במדינה שלנו.

חיים כץ: מי שצריך לעלות ורוצה לחיות בארץ הזאת שילמד עברית, במיוחד במקצועות הרפואה.

חיים כץ: אם אני לא יודע לתקשר, אני לא יודע להסביר לו מה יש לו - -

<ליזי מרטין: מאה אחוז, אני מסכימה.

<ליזי מרטין: אבל אז אולי צריכה להיות אפשרות לעולים האלה ללמוד עברית בחו"ל לפני שהם באים – והם מוכנים כולם לעשות את זה - -

חיים כץ: אין בעיה בכלל.

<ליזי מרטין: - - ולהיבחן לפני שהם יבואו.

חיים כץ: אין בעיה.

<ליזי מרטין: - - ואז הדבר לא יעכב אותם מלעבוד אחרי שהם יגיעו.

חיים כץ: שמעון, בבקשה.

שמעון סולומון: לפני שאני אתייחס למהות של העניין צריך לשים בפרופורציה שהמרכז כאן הוא המטופל.

שמעון סולומון: יש אפילו אמירה של הרופאים שחצי מהפתרון נמצא בפציינט, בהסבר שהוא נותן על המחלה שלו שעל בסיס זה עושים את האבחון.

שמעון סולומון: אז נכון שיש לעודד את העלייה ולעודד כמה שיותר שיבואו וימצאו עבודה, אבל צריך לראות מה המטרה בסופו של דבר.

שמעון סולומון: אנחנו משרתי ציבור כל אחד בתחומו, ואנחנו צריכים לראות מה טוב לאזרחים.

שמעון סולומון: אם אנחנו מסכימים על זה אני רוצה לדעת למה רק בשני התחומים האלה – מה הנימוק המקצועי העיקרי לכך שבשני המקצועות האלה דווקא ולא באחרים; שנית, אם אנחנו מסכימים על מה שאני אומר עכשיו – יש כל כך הרבה גופים.

שמעון סולומון: הסוכנות עכשיו שינתה פאזה לחלוטין – מטיפול בארץ לאקטיביזם חברתי.

שמעון סולומון: עכשיו הם פועלים בעולם.

שמעון סולומון: מי שעומד בראש העניין הזה היה בלונדון השבוע – ניר להב.

שמעון סולומון: זאת אומרת אם עושים את החיבורים האלה טרם ההגעה לפה אפשר ללמוד אולי אפשר לייעל את זה יותר.

חיים כץ: מצוין.

חיים כץ: חבר הכנסת מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: התקנות בעיקרון מבורכות.

יעקב מרגי: אין ספק שהדאגה היא קודם כול למטופל.

יעקב מרגי: אבל כשאני קורא את התקנות זה בבחינת לקח דבק טוב, הדביק עם הדבק וגם נותן מסמרים.

יעקב מרגי: אם הדבק טוב, למה צריך מסמרים?

יעקב מרגי: בתקנה (ג) נאמר: "אישור על היותו בעל ידע בסיסי בשפה העברית כמפורט בתקנה (ד)".

יעקב מרגי: ובתקנה (ד) יש חזרה: "הוכיח מבקש, להנחת דעתו של המנהל, כי התקיים בו אחד מאלה (1).

יעקב מרגי: אם הוא עבר בחינה בשפה העברית".

יעקב מרגי: אני מתאר לעצמי שאם הוא עבר בחינה בשפה העברית אז גם מחייבים אותו "עמד בהצלחה בבחינת "יעל""- -

<קריאות: זה "או".

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: אם כך, אני עוצר פה.

חיים כץ: חבר הכנסת שטבון, בבקשה.

יוני שטבון: אני קיימתי לפני חודשיים פורום של העולים הצרפתים פה בכנסת.

יוני שטבון: אני גם גדלתי במשפחה שעלתה מצרפת, ואבא שלי הוא רופא, מנהל מחלקה.

יוני שטבון: כשמסתכלים רק על הצד של המטופל זאת אמירה חותכת מדי.

יוני שטבון: יש לנו אחריות כלפי העלייה, ויש לנו אחריות כלפי אלה שנותנים שירות.

יוני שטבון: מסיפורים שאני מקבל למייל שלי מדי שבוע אני קורא על חבר'ה צעירים, זוגות צעירים שעולים מצרפת ומשאר ארצות אירופה שלא מוצאים עבודה, וחוזרים חזרה לחו"ל.

יוני שטבון: יש מושג שנקרא "עליית בואינג" – אנשים גרים בארץ ונמצאים על הציר לחו"ל כל הזמן.

יוני שטבון: לאורך זמן אנחנו מאבדים אותם.

יוני שטבון: אני יכול לספר על תהליך שאני מכיר באופן אישי ובהיבט המשפחתי שנכון שהשפה היא דבר קריטי אבל אי אפשר להפוך את זה למאה אחוז.

יוני שטבון: אנחנו מכירים את המציאות – בן אדם נכנס לעבודה – ואנחנו במדינת ישראל, ובמיוחד כשזה שיח רפואי אנשים לומדים תוך כדי תנועה.

יוני שטבון: ככל שאנחנו מקשים יותר על החבורה הזאת, במיוחד במקצועות הפרא-רפואיים שזאת הסוגיה הכי בעייתית – אנחנו צריכים למצוא מערכת איזונים שמקלה על החבורה הזאת.

יוני שטבון: לצערי, היום מדינת ישראל פחות עסוקה בעלייה.

יוני שטבון: הקו של הסוכנות שהזכיר קודם חבר הכנסת סולומון, מובילה קו של חינוך ופחות קו של עלייה.

יוני שטבון: נפגשתי עם שרת הקליטה סופה לנדבר השבוע, ואנחנו מבינים שיש פחות מגמה של עלייה לארץ, והציר שפגשתי גם בפורומים שאני עושה עם העלייה הצרפתית הוא ציר שתוקע את החבורה הזאת לעלות לארץ.

יוני שטבון: אני אשמח אם בוועדה הזאת נמצא מערכת של איזונים ולא מערכת חותכת רק של השפה העברית.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: חברת הכנסת רינה פרנקל.

רינה פרנקל: לדעתי, הידע של השפה העברית הוא מאוד קריטי במקצוע של רופא וגם במקצועות הפרא-רפואיים.

רינה פרנקל: פה צריך מאוד להבין על מה מדובר ולא לעשות טעויות אנוש שיכולות לקרות במצבים האלה.

רינה פרנקל: אם יש בעיה להמתין כמה חודשים עד לתחילת אולפן צריך לפתור אותה באופן פרטני.

רינה פרנקל: לא מדובר כל כך במספר אנשים גדול, אלא ב-150 בשנה בסך-הכול.

<ליזי מרטין: רק מצפון אמריקה ומאנגליה.

<ליזי מרטין: יש גם מצרפת - -

רינה פרנקל: אז לא מדובר בכמויות.

רינה פרנקל: בערים מרכזיות אפשר לעשות אולפן בתדירות קצת יותר גבוהה עם מספר משתתפים קטן יותר, אבל בכל זאת לעשות את זה.

יעקב מרגי: זה לא תלוי בהם, האולפנים.

רינה פרנקל: זה לא תלוי, אבל צריך לפנות לכל מי שאחראי על האולפנים.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: כן, גברתי.

<מלי גיל: שמי מלי גיל, ואני מייצגת את קלינאי התקשורת.

<מלי גיל: אני רוצה להסביר למי שאולי לא מצוי במהות המקצוע הזה – מהותו קודם כול זה שפה.

<מלי גיל: באמצעותה התקשורת עם הילד או עם המבוגר.

<מלי גיל: זאת אומרת אם אנחנו מטפלים בילד או במבוגר שהוא לקוי בשפה, ואנחנו לקויים בשפה אנחנו בעצם לא יכולים לרפא את הילד, לקדם אותו ולטפל בו או המבוגר.

<מלי גיל: לבי-לבי עם העולים, ואני הייתי מאוד רוצה לעזור.

<מלי גיל: יש כאן שני תחומים שאינם נושקים זה לזה - -

חיים כץ: נכון.

<מלי גיל: אני בדרך כלל מבית שמאי בעניין השפה כי קלינאית תקשורת שאינה רהוטה בשפתה לא יכולה לטפל בתחום השפה.

חיים כץ: מאה אחוז, תודה רבה.

חיים כץ: דיברת יפה.

<מלי גיל: אני רק רוצה להוסיף מילה אחת – אפילו אני אומרת שכאן זה מבית הילל, החוק הזה.

חיים כץ: כן, אני יודע.

חיים כץ: כן, אדוני, אחרון הדוברים.

<אלאן זיטון: שלום.

<אלאן זיטון: אני ד"ר אלאן זיטון מעמותת עולים "גבהים".

<אלאן זיטון: עשיתי עלייה – כמו שאתם שומעים את המבטא שלי - -

חיים כץ: ב"גבהים" לקחו אותך קודם - -

<אלאן זיטון: לא, אני אחד המייסדים של "גבהים".

חיים כץ: קודם כול לומדים עברית שם, נכון?

<אלאן זיטון: אני למדתי עברית לבד.

חיים כץ: אבל אלה שמביאים אותם ב"גבהים".

<אלאן זיטון: מביאים להם גם אולפן עברית.

חיים כץ: יש מישהו בכנסת שמעורה שם?

<אלאן זיטון: ודאי.

חיים כץ: קוראים לו יאיר שמיר?

<אלאן זיטון: נכון.

חיים כץ: הוא מתעסק?

חיים כץ: צדיק.

<אלאן זיטון: הוא היה היושב-ראש.

<אלאן זיטון: עלייה זה תהליך מאוד מורכב ומאוד קשה.

<אלאן זיטון: אני עשיתי עלייה בעצמי.

<אלאן זיטון: קיבלתי עלייה דלוקס כי באתי עם עבודה.

<אלאן זיטון: בגלל שהעלייה שלי הייתה קלה אני רוצה לתת את זה גם לאחרים.

<אלאן זיטון: עלייה זה להתמודד עם השפה, זה לשנות את הקשרים שלכם במדינה – אתם מוותרים על כל מה שהיה לכם, ואתם עושים משהו חדש לגמרי.

<אלאן זיטון: מבקשים מכם להתמודד עם הילדים, מבקשים מכם להתמודד עם השפה, עם האדמיניסטרציה, מבקשים מכם לעשות מבחן כשאתם עובדים כבר 10 שנים במקצוע שלכם.

<אלאן זיטון: זה לא עניין פשוט מאוד.

<אלאן זיטון: בתור רופא אם מישהו אומר לי עכשיו לעשות מבחן ברפואה, הסיכוי שאני אעשה את זה היום הוא אפס.

<אלאן זיטון: אני צריך ללמוד עוד שנה כדי ללמוד את המבחן של רפואה מחדש.

חיים כץ: אם אתה בא לארצות-הברית נותנים לך לעבוד בתור רופא?

<אלאן זיטון: רגע, אני רוצה להגיד לך.

<אלאן זיטון: בדקתי בדיוק מה קורה באירופה - -

יעקב מרגי: יותר קל בארצות-הברית.

חיים כץ: לא.

<קריאות: ממש לא.

<אלאן זיטון: דווקא לא.

<אלאן זיטון: אמרת "בית הילל"?

<אלאן זיטון: אני רוצה להגיד שישראל זה באמת בית הילל.

שמעון סולומון: שפה זה קריטי.

<אלאן זיטון: אני רוצה להגיד משהו על אירופה - -

שמעון סולומון: רגע, שפה - -

חיים כץ: הוא אומר לך.

<אלאן זיטון: דיברתי עכשיו עם האיחוד האירופי וקיבלתי מ-european commission את התנאים שהם דורשים מישראלים.

<אלאן זיטון: ההבדל בין אירופה לבין ישראל הוא שבאירופה אומרים: קודם כול אני מקבל אותך, ואז אני בודק אותך.

<אלאן זיטון: בישראל זה הפוך.

<אלאן זיטון: בישראל זה הפוך מאירופה: קודם כול אני בודק אותך, ואם אתה עובר את המחסומים - -

יעקב מרגי: אין לנו הרבה חומרי גלם להתנסות עליהם.

<אלאן זיטון: באירופה זה קודם כול – תבוא אלינו.

<אלאן זיטון: אין עלייה באירופה, אבל שם קודם כול תבואו ונבדוק.

<אלאן זיטון: בישראל זה הפוך: קודם כול נבדוק, ואז תבואו.

<אלאן זיטון: אני לא מאמין שזה קורה במדינה שהיא מעודדת עלייה.

<אלאן זיטון: היא מתנהגת הפוך מאירופה שלא רוצה עלייה, לא רוצה שייכנסו אליה.

<אלאן זיטון: זה לא נראה הזוי הסיפור הזה?

<אלאן זיטון: המצב האידיאלי שהייתי רוצה לראות זה לעשות מבחן מקצועי בשפה של העולים החדשים בצרפת - -

<קריאה: זה מה שקורה היום.

<אלאן זיטון: חבר'ה - לוותר.

<אלאן זיטון: כל האנשים שחוזרים מדברים בצרפת, ומה אומרים?

<אלאן זיטון: עזוב את ישראל, לא רוצים אותנו שם.

<אלאן זיטון: אתה השתגעת?

<אלאן זיטון: תראה מה מבקשים ממך – 1, 2, 3, 4, 5, וגם את זה לא ייתנו לך.

<אלאן זיטון: למה אתה עושה עלייה?

<אלאן זיטון: אומרים לנו תמיד – כמה עולים באים?

<אלאן זיטון: חבר'ה, זה הביצה והתרנגולת.

<אלאן זיטון: התפקיד שלנו לדרוש מאנשים תנאים לבוא, ואז יבואו – לא הפוך.

<אלאן זיטון: זאת העלייה האמתית.

<אלאן זיטון: בן גוריון אמר, אין לנו עבודה לתת להם – קודם כול נביא אותם ונמצא להם עבודה.

<אלאן זיטון: קודם כול להביא את העולים ארצה – זאת המטרה של כולנו.

חיים כץ: למה קמה "גבהים"?

<אלאן זיטון: כדי לעזור לאנשים - -

חיים כץ: למה קמה "גבהים"?

<אלאן זיטון: למה?

<אלאן זיטון: כי לאנשים האלה קשה, ואנחנו עושים לכל אחד מהם ליווי אישי.

חיים כץ: למה קמה "גבהים"?

חיים כץ: אני אגיד לך למה: בא יאיר שמיר, ואמר שהוא רוצה להביא לארץ אנשים שגמרו את האוניברסיטאות הכי טובות בעולם.

חיים כץ: הוא רוצה להביא אותם לארץ, הוא רוצה שישתקעו במדינת ישראל – בשבילו זה פרויקט.

חיים כץ: הוא הביא אותם וראה שהם לא נקלטים, הם לא מסתדרים בעבודה- -

<אלאן זיטון: אפילו לא מקבלים עבודה.

חיים כץ: אז הוא אמר, קודם כול אני אעשה להם אולפן.

חיים כץ: אני אלמד אותם את השפה.

חיים כץ: האנשים הם טובים, יש להם יכולות, אני אלמד אותם את השפה, ותראה כמה ייקלטו.

חיים כץ: אתה בטח יודע כמה נקלטו, וכמה התחתנו, ואיזה מצווה הוא עושה.

יעקב מרגי: כמה "גבהים" יש לנו?

חיים כץ: יאיר שמיר מביא המונים.

חיים כץ: כמה כמו יאיר שמיר?

חיים כץ: אין הרבה אנשים כאלה.

<אלאן זיטון: הלוואי שהמחסום האחרון של העולה החדש יהיה השפה.

<אלאן זיטון: קודם כול ניתן לו את התנאים לבוא – מבחן עד כמה שאפשר שיעשה בחו"ל - -

חיים כץ: טוב, אדוני, תודה רבה.

חיים כץ: בבקשה, אחרונת הדוברים.

<הילה דרורי: שמי הילה, ואני נציגה של הקרימינולוגיה הקלינית, ואני רוצה להתחבר לנציגת קלינאי התקשורת.

<הילה דרורי: במהותה הקרימינולוגיה הקלינית היא נושא טיפולי.

<הילה דרורי: האבחונים והטרמינולוגיה הם מאוד משמעותיים.

<הילה דרורי: כדי להסתכל על הניו-אנסים הקטנים ולהתייחס להיבטים התרבותיים אנחנו צריכים להשתמש בשפה המדוברת בעברית.

<הילה דרורי: יכול להיות שיש איזשהו מקום לתת איזשהו אישור זמני בינתיים עד שייבחנו אותם עולים ויקבלו את האישור; לא למנוע את העיסוק, כמובן, אבל השימוש בשפה העברית הוא קריטי.

יוני שטבון: אז יש פה פתרון ביניים.

חיים כץ: אוקיי, סליחה.

חיים כץ: אנחנו חוקקנו את החוקים האלה, ואנחנו באים לתקנות.

חיים כץ: מי שהיה מעורב חזק היה קצין רפואה ראשי של צה"ל לשעבר, אריה אלדד.

חיים כץ: הוא עשה פה עבודה לעילא ולעילא יחד עם עפו אגבאריה ועם רחל אדטו.

חיים כץ: הם השקיעו וידעו מה הם עושים.

חיים כץ: שמעתי את שני אלה שהם מקצועיים בעניין שאמרו מה חשיבות השפה.

חיים כץ: העלייה היא חשובה, ואנחנו רוצים את העלייה.

חיים כץ: יחד עם זה רוצים שהמטופלים יטופלו באיכות הכי גבוהה.

חיים כץ: בשביל להיות מטופלים באיכות הכי גבוהה צריך לדעת עברית.

חיים כץ: לכן אנחנו נעבור להצבעה על התקנות כפי שהוקראו.

חיים כץ: מי בעד?

חיים כץ: מי נגד?

חיים כץ: מי נמנע?

יוני שטבון: אני רק רוצה להגיד משהו.

חיים כץ: אנחנו עכשיו בהצבעה.

חיים כץ: אמרנו שנגמר הזמן.

יוני שטבון: אבל - -

חיים כץ: נגמר הזמן.

חיים כץ: בעד – רוב

חיים כץ: נמנעים – 1

חיים כץ: 4- בעד, 1- נמנע.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.