ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 4, 2013-05-07 11:00

יואל רזבוזוב: בוקר טוב כבוד השרה, חברי הכנסת, וטרנים, ברית ותיקי מלחמת העולם השניה שנלחמו בנאצים, ארגון חיילים ופרטיזנים, נכי מלחמה בנאצים, ילדי נעל"ה, נציגי משרדים וארגונים.

יואל רזבוזוב: זאת ישיבה שלישית של הוועדה, ואני חושב שהיא הכי מרגשת מבחינתי.

יואל רזבוזוב: הישיבה החגיגית הראשונה היתה מרגשת, אבל היום יש פה התרגשות מיוחדת.

יואל רזבוזוב: חשוב לציין שנעשה את הישיבה בשפה העברית, אבל יש אפשרות לשאת כמה מילים בשפה הרוסית כדי שכולם פה יבינו, כי יש פה הרבה אנשים מאוד מכובדים שיש להם קושי בשפה.

יואל רזבוזוב: אבל כל מה שייאמר בעברית יהיה גם ברוסית.

יואל רזבוזוב: חברים, אני רוצה לברך את כל הגיבורים שנמצאים אתנו כאן היום.

יואל רזבוזוב: אני רוצה להוקיר כל אחד ואחד שיושב כאן.

יואל רזבוזוב: הם אלה שגבורתם נתנה לנו את החיים, הם אלה ששחררו את העולם מהרעה הנאצית והם אלה שעשו את הבלתי יאומן.

יואל רזבוזוב: אסור לנו לשכוח, אסור לנו לוותר עליהם, אסור לנו להרשות לעצמנו שהגיבורים הללו ימיהם יסבלו ממחסור, עוני ואי-יכולת להתקיים בכבוד בערוב ימיהם.

יואל רזבוזוב: אני רואה כאן אנשים שכל כך תרמו לכך שכולנו יושבים כאן; אני רואה כאן מדליות; אני רואה כאן גבורה.

יואל רזבוזוב: תמיד הייתי קרוב למילה "ניצחון" כספורטאי, כג'ודוקה, כאחד שעמד על הפודיום תחת דגל ישראל, אבל הניצחונות שלי מאוד קטנים ושוליים לעומת הניצחון הגדול שאתם הבאתם לכל המדינה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שלכולנו כאו יש חיבור אישי ורגשי.

יואל רזבוזוב: גם סבא שלי נהרג בסטלינגרד בשנת 1942.

יואל רזבוזוב: בשנת 1941 גייסו אותו לצבא מבירוביג'אן, ובשנה וחצי הוא התקדם לדרגה של סרן ומת מות גיבורים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שלרוב האנשים שיושבים כאן יש את הסיפור הזה, ואנחנו באמת מוקירים.

יואל רזבוזוב: אני רוצה להגיד כמה מילים ברוסית, כדי שכולם יבינו.

יואל רזבוזוב: (נושא דברים בשפה הרוסית.

יואל רזבוזוב: ) (מחיאות כפיים.

יואל רזבוזוב: )

<רומן יגל: שלום לכולם.

<רומן יגל: שלום לשרת הקליטה, שאנחנו כארגון ואני אישית מברכים אותה על הבחירה המחודשת.

<רומן יגל: זו קדנציה שניה שלה.

<רומן יגל: אני מאחל לך בריאות.

<רומן יגל: אני מברך את יואל רזבוזוב, שהוא בחור צעיר, דינאמי.

<רומן יגל: כבר כמה פעמים פגשתי אותו, הוא מבין את העניין.

<רומן יגל: אני חושב שתחת שרביטו הוא ינהל את העניין של ועדת הקליטה בצדק, ביושר, ושכולם יהיו מבסוטים.

<רומן יגל: אנחנו כבר בגיל כזה שהרבה אנחנו כבר לא יכולים לעשות, מדינת ישראל חייבת לעשות את זה.

<רומן יגל: אנחנו לחמנו שש שנים - היות שכאן לא היו רוסים; היו פולנים, צרפתים - עם בן גוריון שייתן לאנשים שנפצעו איזשהו צ'ופר.

<רומן יגל: אנחנו לחמנו עבור מדינת ישראל גם כן, אנחנו יהודים.

<רומן יגל: 1.5 מיליון יהודים לחמו.

<רומן יגל: בסוף, ב-1954 קיבלנו את הארגון.

<רומן יגל: היתה ועדה רפואית ומי שנפצע הוכר כווטרן נכה.

<רומן יגל: אחר כך התברכנו ב-1.5 יהודים שהגיעו לישראל.

<רומן יגל: זו היתה ברכה גדולה מאוד למדינה.

<רומן יגל: אני לא יודע מה היינו עושים עכשיו אם הם לא היו כאן.

<רומן יגל: בין היתר, הגיעו 40 נכים וטרנים.

<רומן יגל: קיבלנו גם את הווטרנים.

<רומן יגל: יושבי-הראש של הווטרנים היו אנשים אמיתיים, עבדנו יחד.

<רומן יגל: לנכים היו תעודות.

<רומן יגל: הקימו ועדת שיקום של הנכים, ולפי הנכות קיבלו את אחוזי הנכות.

<רומן יגל: אבל לא לפי מה שכתוב בחוק, בגלל שבן-גוריון לא רצה לקבל אותנו למשרד הביטחון.

<רומן יגל: בשבילו הגיבורים היו בר כוכבא וצה"ל וזהו זה.

<רומן יגל: אבל אחר כך ראו שזה לא הולך - 1.5 מיליון יהודים נלחמו, 250,000 נהרגו.

<רומן יגל: מאז אנחנו קיימים.

<רומן יגל: לחצנו על משרד האוצר וקיבלנו פרומיל מהמשכורת שלנו להתקיים.

<רומן יגל: אז היו הרבה אנשים, ואפשר היה לחיות מזה.

<רומן יגל: ב-1968 חברים של הארגון ויתרו שלושה חודשים על המשכורת כדי לקנות משרד, ועד היום אנחנו יושבים שם.

<רומן יגל: משרד מפואר, ואנחנו מחזיקים את זה כפרח.

<רומן יגל: היית שם, ראית איזה אנשים, אדוני היושב ראש.

<רומן יגל: אנשים אותנטיים, לוחמים, שהשאירו משהו מהגוף שלהם בשדה הקרב.

<רומן יגל: מה אני מבקש ממך ומהשרה?

<רומן יגל: צריכים לעשות סדר, לחלק את מה שצריך לחלק לפי הנורמות.

<רומן יגל: לקבוע נורמות – כמה יש לך, כמה מגיע לך, מה לא מגיע לך.

<רומן יגל: אני לא רוצה להגיד שום דבר עכשיו.

<רומן יגל: יש לי בלב הרבה דברים לא טובים, אבל היום נפגשנו בפעם הראשונה ואני מאחל שהעניין הזה יהיה בדוק ונמשיך הלאה.

<רומן יגל: מהצד שלנו נעזור גם לך, גם לשרה, שיהיה כמו שצריך.

<רומן יגל: לא יכול להיות שיש ארגון שיש לו שם, ויש לו שם 10,000 איש שבכלל לא לחמו.

<רומן יגל: לא יכול להיות - שיחליף את השם.

<רומן יגל: זה לא יכול להיות.

<רומן יגל: דבר אחרון, שרת הקליטה - אני 57 שנה בישראל, אבל אלה שהגיעו הם כבר לא עולים, הם כבר ישראלים.

<רומן יגל: צריכים לעשות גם עם זה סדר.

סופה לנדבר: איזה סדר?

סופה לנדבר: לשלוח אותם למשרד אחר?

<רומן יגל: לא, אני לא אומר למשרד אחר.

<רומן יגל: אבל הם כבר צריכים להיות ישראלים.

<רומן יגל: מספיק עם פולנים, הונגרים ועם מולדבים – כולנו ישראלים, במדינת ישראל.

<רומן יגל: אני רק מצטער מאוד שחצי מיליון מאלה שהגיעו, הכריחו אותם ללמוד עברית, ו-1 מיליון לא מדברים עברית.

<רומן יגל: זה פגם גדול מאוד.

<רומן יגל: אדוני היושב-ראש, אנחנו מברכים אותך כיושב-ראש.

<רומן יגל: אנחנו מכירים מזמן, אתה גם משלנו, כך שהכול בסדר.

<רומן יגל: גם זאב, סגן שר החוץ, אני מברך אתכם.

<רומן יגל: מאחל באופן אישי ליושב-ראש הצלחה בעבודה הקשה שלו בכנסת.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: הצטרפו אלינו יושב-ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, סגן שר החוץ זאב אלקין ועוד כמה חברי כנסת מכובדים.

יואל רזבוזוב: ניתן את זכות הדיבור לאברהם גרינזייד.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<אברהם מיכאל גרינזייד: שלום לכולכם.

<אברהם מיכאל גרינזייד: בהתחלה רציתי לדבר בעברית, אבל יש כאן אורחים יקרים - הילדים, וכולם מדברים רוסית טובה.

<אברהם מיכאל גרינזייד: אז תרשו לדבר ברוסית.

<אברהם מיכאל גרינזייד: (נושא דברים בשפה הרוסית.

<אברהם מיכאל גרינזייד: )

יואל רזבוזוב: תודה רבה לאברהם על המילים החמות, הקשות והנכונות.

יואל רזבוזוב: אני מבקש שד"ר זאב חנין יתרגם לנו בקצרה.

<זאב חנין: ברשותך, אברהם, אתמצת את מה שאמרת בקצרה.

<זאב חנין: התחלת בתודות לכל המסובים פה: ליושב-ראש הכנסת, יושב-ראש הועדה, שרת הקליטה, סגן שר החוץ ומנכ"ל משרד הקליטה.

<זאב חנין: אתה רואה בעין חיובית את העובדה שהתכנסנו פה כדי לדון בעניינים החשובים האלה.

<זאב חנין: ציינת, בצדק, שרוב הצעירים האלה שהשתתפו במלחמה, היום מתקרבים לגיל 90 ו-90 פלוס ויש אין-סוף בעיות שצריך לטפל בהן.

<זאב חנין: גם ציינת, בצדק, שרוב הזמן שמתעסקים בנושא זה כמה ימים לפני תקופות הציון, כשמתכנסים בכנסים, בוועדות ובסמינרים ומציינים את התרומה חסרת התקדים שלכם לניצחון על הנאצים ולישועה של העם היהודי.

<זאב חנין: אבל חוץ מזה, מה לגבי אותם 360 ימים בשנה שלא מזכירים את זה כל כך?

<זאב חנין: ציינת גם שהווטרנים ומשתתפי מלחמת העולם השניה היהודים – בתוכם יש גם פליטים וגם נכים, ויש כל מיני קטגוריות.

<זאב חנין: אבל מבחינתך חשוב לציין את ההבדל בין קורבנות המלחמה לבין הגיבורים של המלחמה.

<זאב חנין: אם לגבי קורבנות המלחמה – אלה שחוו את השואה וניצולי השואה – נעשה לא מעט במדינת ישראל, מבחינת אלה שהשתתפו במלחמה וגיבורי המלחמה לא נעשה מספיק.

<זאב חנין: עם כל המילים היפות, בסך הכול האנשים האלה מקבלים בסביבות 150 שקל, וחייבים להוציא כמחצית מהכנסתם על הדיור.

<זאב חנין: סיכמת שזה לא מספיק לחנך את הדור הבא, הדור הצעיר, רק על חוויות הסבל, צריך לחנך את הדור הבא גם על חוויית הגבורה.

<זאב חנין: זה מה שחשוב לציין, מבחינתך.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לד"ר זאב חנין.

יואל רזבוזוב: אני רוצה לאפשר ליושב ראש-הכנסת, מר יולי אדלשטיין, לומר כמה מילים.

יואל רזבוזוב: .

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: בהצלחה רבה עם פעילות הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שלי ולקולגה שלי, שרת הקליטה סופה לנדבר, תהיה אפשרות לדבר בטקס המיוחד במליאה היום אתמצת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך אותך על היוזמה ועל ההתעקשות שכולנו נבוא – גם שרת הקליטה, גם סגן שר החוץ, מנכ"ל המשרד, חברי הכנסת.

יואל רזבוזוב: תודה לכם על זה שבאתם.

יולי יואל אדלשטיין: הלוואי שזה היה קורה גם ב-360 ומשהו הימים הנוספים בשנה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כמי שהיה עם החברים כשזה התחיל, אני זוכר את כל ההתלבטויות שאברהם ציין, ואני זוכר את האנשים – אנשים טובים, לא אנשים רעים - שאמרו: איך נצעד מצעדי ניצחון כשאיבדנו שישה מיליון איש?

יולי יואל אדלשטיין: איך ננגן מוסיקה כשאיבדנו שישה מיליון איש?

יולי יואל אדלשטיין: זאת היתה התלבטות, אבל בסוף הדעה שסברה שצריך לציין את היום המיוחד הזה וצריך לציין את הניצחון גברה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שכבר נאמר, רק על הקורבנות, עם כל החשיבות, לא נוכל להביא לדור הצעיר את הדבר האמיתי שקרה ואת הגבורה היהודית לצד הדברים הנוראים שקרו בשואה, לפעמים באותן משפחות.

יולי יואל אדלשטיין: כאן, בטקס יום השואה, קראתי שמות של נספים שהאישה והילדים הקטנים נספו בגטו והבעל נפל כחייל בצבא האדום יותר מאוחר.

יולי יואל אדלשטיין: לפעמים זה אותן משפחות בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שאין לנו אלא לברך את כל הווטרנים שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שעם כל הביקורת, חל שינוי גדול.

יולי יואל אדלשטיין: הירושלמים זוכרים את זה – את זוכרת מצוין, סופה - כשהיה מצעד של הווטרנים ברחוב יפו אז בשנה-שנתיים הראשונות הסתכלו על זה כמו, תסלחו לי, על קרקס – אנשים באים, שמים כל מיני צאצקעס והולכים ברחוב.

יולי יואל אדלשטיין: בשנים שלאחר מכן אני במו עיניי ראיתי אנשים צעירים שביוזמתם קנו פרחים וחילקו לווטרנים.

יולי יואל אדלשטיין: אז יש שינוי, אתם עשיתם את השינוי, קצת חברי כנסת עזרו בשינוי הזה, ואני חושב שכולנו ביחד נמשיך לעשות את השינוי גם בדברים של היום-יום, וכפי שאני מכיר את יושב-ראש הוועדה החדש וכפי שאני מכיר את שרת הקליטה ואת חברי הכנסת שהצטרפו לוועדה, הם לא רק יחגגו אתכם פעם בשנה, הם יעזרו לעשות גם את השינוי בתחומים - - -

סופה לנדבר: עוזרים.

יולי יואל אדלשטיין: עוזרים כבר שנים, אבל ימשיכו לעזור עוד יותר בתקופה הקרובה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שאילו אברהם היה מדבר לפני כמה שנים הוא לא היה מדבר על 3,000, אולי היה מדבר על 30,000.

יולי יואל אדלשטיין: היום מדברים על 3,000 איש.

יולי יואל אדלשטיין: אז יפה שעה אחת קודם, כפי שאומרים.

יולי יואל אדלשטיין: אז תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל מראש, יש לי עוד כמה דברים על סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מתנצל בפני הווטרנים והקולגות שלי שעוד כמה דקות אצטרך לפרוש.

יואל רזבוזוב: תודה רבה ליושב-ראש הכנסת, יולי אדלשטיין.

יואל רזבוזוב: סגן שר החוץ, זאב אלקין, בבקשה.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: אדוני יושב-ראש הכנסת, גברתי שרת הקליטה, חברי יושב-ראש הוועדה, שאני מאחל לו הרבה הצלחה.

זאב אלקין: חלק גדול מאוד מהבעיות שכבר הוזכרו ועוד יוזכרו בטח בהמשך הדיון – זה המקום הנכון לתקן אותן.

זאב אלקין: אני בטוח, ואני זוכר את עצמי כחבר כנסת, שיש עם מי לדבר במשרד הקליטה, ועם שרה כזאת ועם מנכ"ל כזה, תאמין לי שיש עם מי לדבר במשרד הקליטה.

זאב אלקין: להרבה יוזמות חקיקה נכונות תמצא שותפים להוביל בצד הממשלה.

זאב אלקין: יש לא מעט מה שצריך לתקן ולעשות, והוועדה הזאת היא בדיוק המקום הנכון לעשות את זה.

זאב אלקין: יהיו בטח יוזמות ממשלתיות – כמו שאני מכיר את סופה היא אף פעם לא יושבת בשקט ותמיד יש לה יוזמות מאוד חשובות שהיא מצליחה לקדם ברמה הממשלתית, בטח לך יהיו יוזמות, כיושב-ראש הוועדה, ויהיה שיתוף פעולה הדוק ופורה בין הממשלה לבין הכנסת בכלל ובוודאי ובוודאי למטרה הזאת, של שיפור מצבם של ותיקי מלחמת העולם השניה, שיפור מצבם של הווטרנים.

זאב אלקין: עברו פה בקדנציות הקודמות מספר חוקים חשובים, כולל אפילו בנושא המצעד שיולי הזכיר.

זאב אלקין: המצעד הפך למצעד ממלכתי ובעוד יומיים יתקיים בהנהגת משרד הקליטה.

זאב אלקין: אני לא רוצה להרבות במילים.

זאב אלקין: פעם היה צורך במילים, כי לא כולם במדינת ישראל הכירו והבינו למה בכלל יש תאריך כזה, תפקידם ומה תרומתם של האנשים שיושבים כאן לא רק לניצחון על גרמניה הנאצית אלא לעצם קיומה של מדינת ישראל.

זאב אלקין: היום אני חושב שהדברים כבר ברורים.

זאב אלקין: המאבק הזה הוא כבר מאחורינו.

זאב אלקין: בתודעה הישראלית היום גם היום הוא יום רשמי, גם ברור למה המצעד וכל הפעילות שנעשית.

זאב אלקין: האזרחים בישראל, גם מי שלא באים מהמרחב הגיאוגרפי ששם הדברים היו ברורים מאליהם, יודעים שלאנשים שיושבים כאן המדינה חייבת את עצם הקמתה, ואני חושב שזה ניצחון חשוב.

זאב אלקין: אבל נשארו עוד לא מעט דברים, שבעיניי מאוד חשוב לעשות אותם, גם ברמה של רוח וגם ברמה של קמח.

זאב אלקין: ברמה של רוח – אני חושב שרוחם של האנשים שנלחמו עם מי ששם לו למטרה להשמיד את העם היהודי, רוחם, ניסיונם ומורשת הקרב שלהם מאוד חשובים לרוח הישראלית היום.

זאב אלקין: לצערי, לא הגיעו הימים שבהם נוכל להגיד שאף אחד לא מאיים עלינו ואנחנו חיים במדינה שקטה כמו שוויץ והכול טוב ויפה.

זאב אלקין: לא.

זאב אלקין: אנחנו חיים במזרח התיכון, במציאות מאיימת ומשתנה כל הזמן, שמחייבת אותנו להגן על עצמנו, כמו שאז האנשים שיושבים כאן הגנו על כל האנושות והגנו על העם היהודי.

זאב אלקין: בוודאי וודאי זה נכון בימים שיש מדינה שלמה וחזקה, שגם רוצה להפוך למדינה גרעינית, שמאיימת באופן ברור על השולחן להשמיד אותנו.

זאב אלקין: ולכן מורשת הקרב הזאת - של האנשים שיודעים שכשמאיימים לוקחים נשק ומשיבים מלחמה שערה, ונלחמים גם בתנאים שבהתחלה נראים כתנאים כמעט בלתי אפשריים ומנצחים, כי אין ברירה - היא חשובה.

זאב אלקין: לעם היהודי ולאנושות יש לפעמים מלחמות של אין ברירה, גם כשזה מאוד קשה, כשזה מסוכן וכו'.

זאב אלקין: אני חושב שלמורשת הקרב הזאת, של אנשים שידעו שכשצריך לנצח צריך לנצח ולא להסביר למה אי-אפשר לנצח – אצלנו במדינה אנחנו לפעמים שקועים בלמה אי-אפשר לנצח – למורשת הקרב הזאת יש הרבה מאוד משקל היום בשיח הציבורי הישראלי היום, ומאוד חשוב לשמר אותה, לפתח אותה.

זאב אלקין: יש תרומה אדירה כשהאנשים אתנו, מה שנקרא עד 120, אבל אתה ציינת, יולי, את התופעה שאנחנו רואים יום יום וחודש חודש.

זאב אלקין: חשוב מאוד לשמר את המורשת הזאת, לטפח אותה ולפתח אותה.

זאב אלקין: מכאן לעניינים של קמח.

זאב אלקין: כמו שאמרתי, המדינה חייבת לכם המון, ובגלל שהמדינה חייבת לכם המון יש שני דברים ספציפיים שהיא צריכה לעשות.

זאב אלקין: אחד, לעזור איפה שהיא יכולה.

זאב אלקין: היא מנסה לעשות את זה וצריך עוד יותר.

זאב אלקין: בשבילי זו קדנציה שלישית בכנסת, וכמו שאני מכיר את סופה, בתפקיד שלה היא תעשה כל מה שאפשר ועוד קצת כדי שזה יקרה.

זאב אלקין: היא עשתה כחברת כנסת, עשתה את זה כשרת הקליטה בקדנציה הקודמת ובטח תעשה את זה גם בקדנציה הזאת.

זאב אלקין: זה צד אחד, מה שמדינת ישראל יכולה לעשות.

זאב אלקין: אבל יש פה עניין צדק מוסרי, שבעיניי עוד לא נעשה עם האנשים שיושבים כאן - וזה, בין השאר, גם במגרש שלי – וזה ההכרה במעמד של הווטרנים במדינות שמהן הגיעו לכאן.

זאב אלקין: הרי במדינות האלה יש מעמד לווטרנים, יש לזה גם ביטוי כספי ויש לזה גם משמעות סמלית.

זאב אלקין: לצערי, ברוב המדינות עדיין לא הצלחנו להגיע להסדרה סופית של הנושא הזה.

זאב אלקין: המקום היחיד שבו אנחנו יכולים להגיד שהנושא הזה מאחורינו זה הווטרנים שהגיעו מרוסיה אחרי שנת 1992, בכל שאר המקומות זה עוד לפנינו.

זאב אלקין: זאת משימה, שתאמינו לי, מבחינת ממשלת ישראל היא עומדת בסדר עדיפות עליון.

זאב אלקין: בקדנציה הקודמת שרת הקליטה הובילה את זה בגאון, במשא ומתן לא פשוט, תאמינו לי, כמי שעקב אחרי זה כחבר כנסת.

זאב אלקין: באוקראינה הביאו לחתימת הסכם שחשבו שאי-אפשר לחתום עליו ולעולם לא ייחתם, והיא גם הובילה את התהליך ברוסיה, שברוך השם התקדם ממש לאחרונה ואני מקווה שאנחנו מגיעים שם כבר לשלב הסופי לגבי אלו שעלו לפני 1992.

זאב אלקין: יש הסכם שנחתם בראשי תיבות, גם לזה לא חשבתי שנגיע אי-פעם.

זאב אלקין: לפני שבועיים המשלחת המשותפת של הביטוח הלאומי ושל משרד החוץ חזרה משם ובישרה שחתמו סוף-סוף בראשי תיבות על ההסכם, ועוד סיבוב אחד נראה נגיע לחתימה המלאה.

זאב אלקין: זו גם חובתה של מדינת ישראל.

זאב אלקין: אמנם זה לא בידינו, זה בידי מדינות אחרות, אבל חובתנו לעשות כל מה שתלוי בנו כדי שזה יקרה.

זאב אלקין: אני יודע ששרת הקליטה ממשיכה להוביל את התהליך הזה, אנחנו, כמשרד החוץ, שותפים לו.

זאב אלקין: הנחיתי את עובדי המשרד שמבחינתנו זה בעדיפות עליונה.

זאב אלקין: הייתי עכשיו באוקראינה וסימנתי את הנושא של אשרור ההסכם שסופה ושר החוץ הקודם הצליחו להביא לחתימתו.

זאב אלקין: מבחינתנו, כדרישה מהאוקראינים, זה בסדר עדיפות עליון כי נשאר רק לאשרר אותו בפרלמנט, מה שפה כבר עשינו.

זאב אלקין: אותו דבר היה גם ברוסיה - הנחיתי את האנשים שלנו במשרד החוץ להמשיך כמו שהיה קודם, שמבחינתנו זה בסדר עדיפות עליון.

זאב אלקין: אני מאוד מקווה שבמאמצים המשותפים שלנו גם את החוב המוסרי של המדינות ההן לכם אנחנו, כמדינת ישראל, נעזור להן לסיים את המהלך הזה ולבצע אותו כראוי.

זאב אלקין: מבחינתנו, נעשה כל מה שצריך כדי שזה יקרה.

זאב אלקין: אני, בשונה מסופה ומיולי, לא אדבר במליאה היום, אז אני מנצל את הזמן עכשיו כדי לאחל לכם חג שמח בעוד יומיים, לקראת יום הניצחון, ועוד פעם ולהודות לכם, בשם כל המדינה, על כל מה שעשיתם ומה שאתם ממשיכים לעשות מבחינת החינוך של הדורות הבאים.

זאב אלקין: אני, כמו יולי, מתנצל, שאצטרך לעזוב עוד מעט.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לכם, תודה ליושב-ראש הכנסת.

יואל רזבוזוב: בהצלחה.

יואל רזבוזוב: זכות הדיבור לכבוד שרת הקליטה.

סופה לנדבר: חברים יקרים, גיבורי המלחמה, יושב-ראש הוועדה, עובדי הוועדה, מנכ"ל המשרד לקליטת העלייה, חברי הכנסת הנכבדים, יושב-ראש הכנסת וסגן השר, שהיו חייבים לצאת, המדען הראשי של המשרד לקליטת העלייה, אתם - חברים.

סופה לנדבר: אריה, איך אתה אומר?

סופה לנדבר: שאנחנו בימים ובלילה דואגים לווטרנים, לגיבורי המלחמה.

סופה לנדבר: עושים את זה בצדק ובצניעות, מפני שאנחנו מכירים מקרוב מה אתם עוברים.

סופה לנדבר: רומן, אברהם, אנחנו יודעים שהחיים לעתים קרובות לא מפנקים, ומקרוב אני יודעת את הגורל של חלק מהאנשים שנמצאים כאן וכאלה שלא נמצאים כאן.

סופה לנדבר: אנחנו נפגשים בימים הקשים ובימים של חג עם ארגוני העולים, עם כל הגיבורים שנמצאים כאן היום.

סופה לנדבר: לא אדבר הרבה היום.

סופה לנדבר: אדבר, יחד עם יושב-ראש הכנסת, בשעה 16:00.

סופה לנדבר: יכול להיות שחלק מכם לא יהיו כאן בשעה 16:00, אבל אתם יכולים לראות את הזה בטלוויזיה.

סופה לנדבר: אני חושבת שלא הכול מובן מאליו.

סופה לנדבר: אני יודעת איך אנחנו, במאבק משותף, הצלחנו להביא את החקיקה הזאת, את יוזמת החוק, לחוק במדינת ישראל.

סופה לנדבר: אתם זוכרים, אני חושבת שאתם זוכרים לפניי, איך הייתם יוצאים לרחובות של מדינת ישראל, כל אחד בעירו, ואנשים היו מסתכלים ואומרים: איזה מוזרים הם.

סופה לנדבר: מה זה המדליות האלו?

סופה לנדבר: ולא כולם ידעו.

סופה לנדבר: כאן נמצאים צעירים.

סופה לנדבר: אתם זוכרים איך חלמנו שצעירים יגיעו, ובקרוב?

סופה לנדבר: חלמנו שהצעירים יצליחו ללמוד היסטוריה, לא מדפי ההיסטוריה, מהספרות, אלא בחיים, כשאתם מסוגלים לספר להם מה עבר על כל אחד - איך נלחמתם ואיך הצלחתם לנצח.

סופה לנדבר: אני זוכרת איך עמדתי, כאחת מיוזמי החוק, באולם הכנסת וניסיתי להסביר לאלה שלא ידעו – והיו בין חברי הכנסת כאלה שלא ידעו - את ההיסטוריה של מלחמת העולם השנייה והמצור של סנט פטרבורג.

סופה לנדבר: וכאשר הסברתי שהחוק הזה מיועד גם לווטרנים וגם לבלוקדניקים – מצור סנט פטרבורג – היו כאלו שלא ידעו ולא הכירו את זה.

סופה לנדבר: היום אני אומרת לכם תודה רבה על זה שהגעתם ליום הזה, על זה שנלחמתם, על זה שבמאבק משותף כל המדינה היום מכירה מה זה יום הניצחון של גרמניה הנאצית.

סופה לנדבר: אני מסכימה עם זה שההמנון של מדינת ישראל וההמנון של הניצחון ביום הזה נשמעים חזק יותר, בגלל שמדינת ישראל יודעת מה זה מלחמה, יודעת מה זה לאבד חברים בקרב ומדינת ישראל יודעת מה המחיר של הניצחון.

סופה לנדבר: בגלל זה ביום הזה אני אומרת: תודה רבה.

סופה לנדבר: נמשיך במאבק, נעשה במשרד לקליטת העלייה, כמו שעשינו בקדנציה הקודמת.

סופה לנדבר: אתם יודעים שנתנו 15,000 פתרונות דיור.

סופה לנדבר: נכון שלא כולם קיבלו.

סופה לנדבר: אנחנו משתדלים מאוד להמשיך את הבנייה והעשייה ולתת פתרונות.

סופה לנדבר: ישבתי עם חזית הכבוד והקשבתי, ואני מאמינה שאתם מוסרים את הדאגה לכל הקשישים, לכל המבוגרים, לכל העולים שהגיעו למדינת ישראל, וחלק נכבד מאוד נמצא דווקא באוכלוסייה הזאת.

סופה לנדבר: אני יכולה להבטיח ביום הזה שאנחנו, יחד עם מנהל הוועדה, נמשיך במאבק הזה, נמשיך לתת פתרונות.

סופה לנדבר: התחלנו את הבנייה.

סופה לנדבר: כנראה קראתם שהייתי לפני כמה ימים בקרית-אונו.

סופה לנדבר: מקימים שם בניין חדש, שייכנסו אליו 71 בודדים מבוגרים, אנשים שנלחמו יחד אתכם.

סופה לנדבר: זה קורה בחיפה, זה קורה בקרית-אונו, בכפר סבא, בתל-אביב, באשדוד ובבת-ים.

סופה לנדבר: נמשיך עם 1,000 יחידות הדיור שהתחייבנו להתחיל בשנה זאת, נמשיך עם המכרז, ואני מאמינה שבעוד שנה-שנה וחצי חלק מהחברים יקבלו את הדירות האלה.

סופה לנדבר: אני מאמינה שגג מעל הראש זה הדבר הכי חשוב זה הדבר הכי חשוב לכל הווטרנים, לכל הבלוקדניקים, לכל ניצולי השואה, לכל הגיבורים.

סופה לנדבר: אני שוב אומרת תודה רבה על מה שעשיתם, על איך שנלחמתם.

סופה לנדבר: אתם יודעים שגם אבא שלי נלחם וגם סבא שלי נלחם.

סופה לנדבר: וכמו שאמר יושב-ראש הוועדה, בכל משפחה יש פרק שבו כתובים דפי גבורה על מישהו מהמשפחה, על מישהו שהגיע לימים האלו ועל מישהו שלא הגיע אבל נלחם יחד אתכם.

סופה לנדבר: תודה רבה, תצליחו.

סופה לנדבר: תבטיחו לי דבר אחד - שגם בשנה הבאה ועוד הרבה שנים, עד 120 יחד, נצעד בירושלים ובערים שאתם תעשו את המצעד.

סופה לנדבר: נהיה יחד אתכם.

סופה לנדבר: אתם מבטיחים לי ללכת יחד אתנו עד 120 ועם ההמנון של הניצחון, שנשמע כאן חזק מאוד ויישמע המון שנים?

סופה לנדבר: נמסור לדור הצעיר את דפי ההיסטוריה המפוארים – מה עברתם, איך נלחמתם ומה עשיתם למען מדינת ישראל.

סופה לנדבר: ואתם יודעים שאנחנו מכירים, ממשלת ישראל ומדינת ישראל, שאם לא היה הניצחון הזה גם אנחנו לא היינו כאן.

סופה לנדבר: תודה רבה לכם.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לכבוד שרת הקליטה.

יואל רזבוזוב: אמרת "עד 120" – יש פה מישהו שיש לו היום יום הולדת 87, גרגורי גרונברג.

יואל רזבוזוב: מזל טוב, גרגורי.

יואל רזבוזוב: (אומר דברים בשפה הרוסית.

יואל רזבוזוב: )

סופה לנדבר: אתרגם את דבריי לרוסית.

סופה לנדבר: (אומרת דברים בשפה הרוסית.

סופה לנדבר: )

יואל רזבוזוב: תודה לשרת הקליטה.

יואל רזבוזוב: לפני שאנחנו עוברים לנציגי הארגונים, יש לנו פה חברי כנסת נכבדים שרוצים לדבר.

יואל רזבוזוב: חברת הכנסת רינה פרנקל, בבקשה.

רינה פרנקל: שלום.

רינה פרנקל: אני אדבר בעברית.

רינה פרנקל: אני נמצאת בוועדה הזאת בפעם הראשונה, ואני שמחה שישיבת הוועדה הזאת מתקיימת בחג החשוב הזה.

רינה פרנקל: אני מברכת את יואל רזבוזוב על יוזמתו להזמין את כולם בחג הזה לכאן, לכנסת, כדי לציין את יום הניצחון על הנאצים, שהוא כל כך חשוב, לא רק לברית-המועצות לשעבר אלא גם למדינת ישראל.

רינה פרנקל: אני חושבת שבמדינת ישראל כבר נעשו די הרבה דברים, וסופה לנדבר ציינה מה נעשה עבור אנשים שעברו את המלחמה.

רינה פרנקל: עדיין לא הכול הצליחו לעשות.

רינה פרנקל: אני חושבת שאנחנו פה, בכנסת, צריכים לשים לב עוד יותר לאנשים שבאמת הם גיבורים של מדינת ישראל, והגיעו לגיל כזה שהם צריכים תשומת לב וגם דאגה.

רינה פרנקל: בשדולה דיברתי על הכרה באנשים - מי הם אלה שצריכים להכיר בהם כניצולי שואה, כווטרנים.

רינה פרנקל: אלה אנשים שנלחמו והביאו את הניצחון.

רינה פרנקל: נעשה הכול כדי לקדם את הנושאים שחשובים לכם.

רינה פרנקל: סופה לנדבר דיברה על נושא הדיור - כמה מכם כבר קיבלו דירות, גג.

רינה פרנקל: חשוב שלכולם יהיה גג וכולכם תוכלו להתקיים בכבוד.

רינה פרנקל: שוב, אני מברכת את כולכם בחג הניצחון, אני מאחלת לכולכם בריאות – זה קודם כול - עד 120.

רינה פרנקל: אני שמחה שבמדינה שלנו חוגגים את היום הזה, שב-9 במאי יש מצעד בהרבה ערים במדינת ישראל.

רינה פרנקל: זה מעשה מאוד חשוב.

רינה פרנקל: חג שמח.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לחברת הכנסת רינה פרנקל.

יואל רזבוזוב: יש לנו כאן ילדי נעל"ה.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, היה לי חשוב להזמין לכאן גם דור צעיר, שיידעו לא רק מהספרים אלא ירגישו את זה אמיתי.

יואל רזבוזוב: הייתי רוצה שיעניקו לכם משהו קטן מהם – פרח.

יואל רזבוזוב: אגיד את זה ברוסית.

יואל רזבוזוב: (אומר דברים בשפה הרוסית.

יואל רזבוזוב: ) ילדי נעל"ה, בבקשה.

יואל רזבוזוב: זה משהו קטן מבני הנוער, אבל זה משהו שיש לו הרבה סנטימנטים וזה חשוב.

יואל רזבוזוב: אני רוצה לאפשר לישעיהו, מנכ"ל נעל"ה, לומר כמה מילים.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<ישעיהו יחיאלי: תודה רבה.

<ישעיהו יחיאלי: פה בחדר אני שייך למיעוט שנולד בארץ.

<ישעיהו יחיאלי: רוב האנשים היושבים מסביבנו לא נולדו פה והגיעו לכאן בגילאים שונים, ואני רוצה לומר לכולכם משהו שמאחד אותנו ביום הזה ובמקום הזה.

<ישעיהו יחיאלי: היום אנחנו ב-כ"ז באייר לפי הלוח העברי, זה יום לפני שחרור ירושלים, שהיה בשנת 1967.

<ישעיהו יחיאלי: הייתי אז תלמיד בכיתה י"א בפנימייה בירושלים והיינו כאן תחת ההפגזות של הצבא הירדני, מחכים מה ייצא מהמלחמה הזאת, שידענו איך היא מתחילה אבל לא ידענו איך היא תיגמר.

<ישעיהו יחיאלי: כעבור 24 שעות כל המציאות התהפכה – העיר שוחררה ואוחדה.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו יודעים לומר במבט היסטורי שההתעוררות הגדולה שהיתה ביהדות ברית-המועצות היא תוצאה ישירה של המלחמה הזאת.

<ישעיהו יחיאלי: יש לנו על זה פסוק אחד בתהילים שאומר את כל זה בשש מילים: "בונה ירושלים ה' נדחי ישראל יכנס".

<ישעיהו יחיאלי: כאשר קורה משהו משמעותי בירושלים זה משפיע על כל התפוצות בכל העולם, וראינו איזה גל עלייה היה מיד אחרי מלחמת ששת הימים מכל העולם, ולאחר מכן המאבק על פתיחת השערים וההגעה שלכם.

<ישעיהו יחיאלי: מה שקרה כאן לפני שלוש דקות זה מפגש בין שני סוגים של גיבורים – להבדיל, אבל עדיין יש דמיון - בין גיבורי מלחמה לבין גיבורים של שלום; בין גיבורים שעשו מפנה היסטורי במלחמת העולם השניה לבין ילדים שבגיל 14-15 לקחו את עצמם ובאו לארץ לבד.

<ישעיהו יחיאלי: זה מעשה גבורה, אין לזה אח ורע בעולם היהודי, שילדים בגיל הזה מגיעים לארץ כדי לבנות ולהיבנות בה.

<ישעיהו יחיאלי: בהזדמנות הזאת אני רוצה להזמין את הווטרנים.

<ישעיהו יחיאלי: כל אחד מכם, במקום שאתם גרים, לא רחוק, יש ילדי נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: תיפגשו אתם, ספרו להם את הסיפור שלכם ותשמעו את הסיפור שלהם.

<ישעיהו יחיאלי: שני הסיפורים ביחד הם סיפורה של הגבורה היהודית ושל מדינת ישראל.

<ישעיהו יחיאלי: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה, ישעיהו.

יואל רזבוזוב: זו יוזמה ברוכה מאוד.

יואל רזבוזוב: ד"ר זאב חנין, תרגם בבקשה.

<זאב חנין: ברשותך, אתמצת לרוסית מה שאמרת, כי אמרת דברים מאוד חשובים.

<זאב חנין: (אומר דברים בשפה הרוסית.

<זאב חנין: )

יואל רזבוזוב: תודה רבה לד"ר זאב חנין.

יואל רזבוזוב: הצטרף אלינו חבר הכנסת יוגב.

יואל רזבוזוב: אני רוצה לאפשר לחבר הכנסת דב ליפמן לומר כמה מילים.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

דב ליפמן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

דב ליפמן: כמו ששומעים, יש לי מבטא אמריקני, אבל אני מרגיש קשר הדוק לציבור הרוסי.

דב ליפמן: קודם כול – המשפחה שלי.

דב ליפמן: שם המשפחה עכשיו היא ליפמן, אבל היינו ליפקוביץ והיינו מלבוב, ובתחילת ה-120 הגענו לארצות-הברית.

דב ליפמן: אבל יותר מזה, כאשר הייתי ילד צעיר בארצות-הברית גרתי בוושינגטון וכל שנה, וכמה פעמים בשנה, הלכנו לשגרירות הרוסית בוושינגטון להפגין בעד יהודי רוסיה שהיו בכלא ובלי אפשרות לצאת.

דב ליפמן: אני זוכר שבהפגנה אחת היה לי שלט והיה כתוב עליו: שחררו את יולי אדלשטיין.

דב ליפמן: ועכשיו אני יושב בכנסת והיושב-ראש שלנו הוא יולי אדלשטיין, אז תחשבו על החלומות שהתגשמו.

דב ליפמן: הסיבה שרציתי להגיע היום - ואני נותן קרדיט ליושב-ראש - היא כי המשפחה שלי הם ניצולי שואה.

דב ליפמן: הסבתא שלי יצא מאושוויץ, וזה בזכות הצבא והחיילים שנמצאים פה היום.

דב ליפמן: אז היה לי חשוב להגיע למרות שיש המון פגישות והמון דברים אחרים.

דב ליפמן: פשוט להגיע, להסתכל לגיבורים בעיניים ולהגיד מילה אחת: ספסיבה.

דב ליפמן: מעומק הלב, תודה רבה על מה שאתם עשיתם.

דב ליפמן: אני פה היום בזכותכם.

דב ליפמן: היה לי חשוב להגיע ולהגיד את זה.

דב ליפמן: תדעו שעשיתם משהו גדול, אתם אפילו לא מבינים את התוצאות – אני אחת מהן.

דב ליפמן: אז רציתי להגיד פשוט תודה וחג ניצחון שמח לכולכם.

יואל רזבוזוב: תודה רבה, חבר הכנסת ליפמן.

<זאב חנין: אתרגם בקיצור.

<זאב חנין: (אומר דברים בשפה הרוסית.

<זאב חנין: )

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: חבר הכנסת יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: אני מבקש גם להצדיע.

מרדכי יוגב: בתור קצין בדימוס בצה"ל, קולונל, אני יודע להעריך עוד יותר את כל מה שעשיתם.

מרדכי יוגב: למרות עבודה צפופה בוועדה אחרת, מצאתי לנכון לבוא ולהצדיע.

מרדכי יוגב: לא כולם בכנסת מברית-המועצות או ברוסיה, אבל אני במקרה כן.

מרדכי יוגב: הסבא על ממוגילב פודולסקי והדודים היו בפרם באורל.

מרדכי יוגב: בשנים שאתם נלחמתם באירופה הם כבר נלחמו פה, וכולנו יחד, ברוך השם, עומדים היום בשנה ה-65 למדינת ישראל, והיום בערב בשנת ה-46 לשחרורה של ירושלים המאוחדת.

מרדכי יוגב: אז זו הזדמנות משמעותית מאוד להצדיע לכולכם, לכולנו, במאבק לקוממיות של עם ישראל.

מרדכי יוגב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוגב.

<זאב חנין: אתרגם את הדברים.

<זאב חנין: (אומר דברים בשפה הרוסית.

<זאב חנין: )

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: אני מבקש מתלמיד נעל"ה, אנדריי טרחנוב, להגיד כמה מילים בעברית ואז עוד כמה מילים ברוסית.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<אנדרי טרחנוב: אני רוצה לכבד את הווטרנים שנלחמו במלחמת העולם השניה.

<אנדרי טרחנוב: זו לא סתם תרבות של הרוסים, זה בדם שלך.

<אנדרי טרחנוב: הרבה קרובים שלי נלחמו במלחמת העולם השניה, ואני חושב שצריך לכבד כל איש - - -

יואל רזבוזוב: תגיד כמה משפטים ברוסית ואנחנו נתרגם את זה.

יואל רזבוזוב: יהיה לך יותר קל.

<אנדרי טרחנוב: (אומר דברים בשפה הרוסית.

<אנדרי טרחנוב: )

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תרגם בקצרה.

<זאב חנין: הידיד הצעיר שלנו מצטרף לכל הברכות, אבל מבקש גם לציין שצריך לתת את הכבוד הראוי לכולם, לכל אחד שיש לו תרומה לניצחון - גם אלה שהיו בחזית וגם אלה שהיו בעורף; אלה שנלחמו ואלה שעבדו במפעלים ועשו את שלהם כדי לספק את הצרכים של הצבא האדום, הצבא הסובייטי.

<זאב חנין: תרומתם לניצחון על הנאצים היא בהחלט חסרת תקדים.

<זאב חנין: אז כל הכבוד לכולם.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: אלכס ברמן מחזית הכבוד, בבקשה.

<אלכסנדר ברמן: שמי אלכסנדר ברמן, אני מתנועת חזית הכבוד.

<אלכסנדר ברמן: (אומר דברים בשפה הרוסית.

<אלכסנדר ברמן: )

<זאב חנין: סשה ברמן המצטרף לכל הברכות, אומר תודה לכולכם שאתם קיימים, ומבקש ממקבלי ההחלטות לשקול את האופציה להרחיב את הצעת החוק של חיים כץ, שמדברת על 1,400 שקל לאלה שחוו את השואה ואלה שהיו במחנות ריכוז.

<זאב חנין: הוא מבקש להכניס לחוק הזה את כל הווטרנים של מלחמת העולם השניה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: נקיים דיון בנושא.

יואל רזבוזוב: בבקשה, אדוני.

<בוריס שבץ: (אומר דברים בשפה הרוסית.

<בוריס שבץ: )

<זאב חנין: נפלו בכל מלחמות ישראל 22,000 לוחמים, לעומת זאת במלחמת העולם השניה נפלו 200,000 לוחמים בצבא האדום.

<זאב חנין: אני מבקש שב-9 במאי תהיה צפירה לזכרם.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: (אומר דברים בשפה הרוסית.

יואל רזבוזוב: ) נטליה סקרליבצקי, בבקשה.

<נטליה סקרליבצקי: (אומרת דברים בשפה רוסית.

<נטליה סקרליבצקי: )

<זאב חנין: אתרגם.

<זאב חנין: נטליה מייצגת עמותת ידה"רים מבית-שמש.

<זאב חנין: זאת עמותה שהוקמה כדי לעזור לווטרנים של מלחמת העולם השניה.

<זאב חנין: היא מבקשת שבישיבות מסוג זה יהיה תרגום סימולטני לרוסית.

<זאב חנין: דבר שני, היא מנצלת את ההזדמנות להתלונן על מה שקורה במחלקת הקליטה של עיריית בית שמש, שהווטרנים לא מקבלים שם את הכבוד והטיפול הראויים.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: (אומר דברים בשפה הרוסית.

יואל רזבוזוב: ) זה המקום לפניות כאלה.

יואל רזבוזוב: נטפל בזה.

<זבילי קליינר: (אומר דברים בשפה הרוסית.

<זבילי קליינר: )

<זאב חנין: תרגום.

<זאב חנין: מקובלת עלינו הברכה "עד 120", אבל חשוב שעד 120 תהיה לנו קורת גג.

<זאב חנין: לא פחות חשוב שתהיה גם קבורה מכובדת.

<זאב חנין: כל העניין של הקבורה מאוד מטריד אותנו, בעיקר שהמשרדים שמטפלים בזה דורשים הרבה מאוד כסף, יותר ממה שיכולים להרשות לעצמם כאנשים מבוגרים עם הכנסות נמוכות.

<זאב חנין: יש באשדוד חלקה לווטרנים של מלחמת העולם השניה בבית הקברות.

<זאב חנין: אני מבקש לעשות את זה גם בערים אחרות, וגם להפוך את זה למקום שאפשר לבקר בו, ללמוד.

יואל רזבוזוב: (אומר דברים בשפה הרוסית.

יואל רזבוזוב: ) תודה.

יואל רזבוזוב: אני מבטיח לטפל בזה.

יואל רזבוזוב: יצחק הלמן, בבקשה.

<יצחק הלמן: תודה, כבוד היושב-ראש.

<יצחק הלמן: אני, כווטרן של צה"ל, מבקש מהוועדה המכובדת להיחשף לפרויקט לאומי חשוב בלטרון, באתר של מורשת צה"ל, שנקרא "מוזיאון ללוחם היהודי".

<יצחק הלמן: זה מחבר את כל הדברים שאמרו לגבי המורשת והמשך ההנצחה של הלוחמים היהודים.

<יצחק הלמן: היוזמה הזאת מלפני כמה שנים - יוזמה של ארגוני הווטרנים, ארגוני הנכים, פרטיזנים ושרת הקליטה - נמצא בשלב מאוד מתקדם.

<יצחק הלמן: אני חבר במועצה הציבורית של המוזיאון הזה, ואני מאוד מבקש מכבוד היושב-ראש ליזום סיור שלך, של הוועדה, במוזיאון.

<יצחק הלמן: זו תהיה גולת הכותרת, כי כל המוזיאונים שקיימים בערים האחרות ייעלמו, וזה יהיה אתר ההנצחה.

יואל רזבוזוב: מקובל.

<יצחק הלמן: בקטע השני של אותו מקום, שהוא לנוער, אני ממליץ לוועדת החינוך, למשרד החינוך שיהיו סיורים של הנוער כחלק מתוכנית הלימודים.

יואל רזבוזוב: תודה רבה, מקובל.

יואל רזבוזוב: גם אנחנו, כוועדה, נעשה סיור.

<זאב חנין: אתרגם לרוסית.

<זאב חנין: (אומר דברים בשפה הרוסית.

<זאב חנין: )

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: (אומר דברים בשפה הרוסית.

יואל רזבוזוב: ) רן בר יושפט, בבקשה.

<רן בר יושפט: בשם הקונגרס היהודי ישראלי אני רוצה להודות לוותיקי מלחמת העולם השניה, הווטרנים, על תרומתכם להצלת העם היהודי.

<רן בר יושפט: הייתם חוד החנית של הגבורה היהודית, ולא נשכח את הגבורה והעשייה שלכם.

<רן בר יושפט: זה בלתי אפשרי להעניק לכם את הכבוד שבאמת מגיע לכם על מה שעשיתם למעננו, אלה שנמצאים כאן בארץ, ולמען העם היהודי בכלל.

<רן בר יושפט: רק העם היהודי הוא זה שהגן על עצמו.

<רן בר יושפט: ניצחון זה גם הביא למסקנה שרק העם היהודי הוא זה שהגן על עצמו.

<רן בר יושפט: אבל, לצערי, הנאציזם והאנטישמיות לא נעלמו מעולמנו.

<רן בר יושפט: רק בשנה האחרונה האנטישמיות באירופה עלתה בצורה שלא נראתה זמן רב.

<רן בר יושפט: אתן שתי דוגמאות: השבוע, מול כנס יהודי בהונגריה התקיימה הפגנה אנטישמיות פוגענית, והמפלגה השלישית בגודלה בהונגריה אמרה שהיהודים צריכים לצאת מהונגריה; בצרפת היתה עליה של 50% באנטישמיות בשנה האחרונה.

<רן בר יושפט: כולי תקווה שהניצחון הפיזי שלכם יהפוך גם לניצחון לתפיסתי ושהשנאה והאנטישמיות תיעלמנה מן העולם.

<רן בר יושפט: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לרן.

יואל רזבוזוב: תרגם בקצרה בבקשה.

<זאב חנין: (תרגום לשפה הרוסית.

<זאב חנין: )

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: רחל ברקאי מ"יד ושם", בבקשה.

<רחל ברקאי: שלום וחג שמח לכולכם.

<רחל ברקאי: יש פה חברים ותיקים שאני זוכה לשיתוף פעולה אתם ב"יד ושם" לאורך שנים ארוכות.

<רחל ברקאי: חוק הווטרנים התקבל בשנת 2000, אבל אני מזכירה שב-8 במאי 1985 נחנכה האנדרטה ללוחמים היהודים ולפרטיזנים ב"יד ושם", ומאז אותו יום בכל שנה ב-9 במאי מציינים ב"יד ושם" את יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

<רחל ברקאי: זה נעשה ביוזמה ושיתוף הפעולה של רומן יגל ואברהם גרינזייד, של ארגון לוחמים פרטיזנים, נכי המלחמה בנאצים וברית הווטרנים ויושבי-ראש הארגונים האחרים שלא נמצאים כאן כרגע – כמו ברוך שוב מארגון הפרטיזנים לוחמי המחתרות ומורדי הגטאות, ברית ותיקי מלחמת העולם השניה ואיגוד החיילים המשוחררים.

<רחל ברקאי: אנחנו מדברים כל הזמן על הלוחמים בצבא האדום, אותם חצי מיליון לוחמים שכ-200,000 מהם נפלו בקרבות, אבל היו גם 500,000 לוחמים יהודים בצבא האמריקני, היו כ-38,000 מתנדבים של היישוב בארץ ישראל בצבא הבריטי, בתוכם אותם 32 צנחנים ארץ-ישראלים וכמובן, 5,000 חיילי החטיבה היהודית הלוחמת, הבריגדה.

<רחל ברקאי: גם הם, יחד אתנו מציינים בשמחה ב"יד ושם" – זה היום היחיד שאפשר להגיד שהוא שמח אצלנו, ב"יד ושם" – את יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

<רחל ברקאי: כמו שאמרה שרת הקליטה - שמשרד הוא שותף מרכזי ומשמעותי ומסייע לקיומו של היום הזה – שיחד, עד 120, כולנו יחד נמשיך לציין את האירוע החשוב הזה ולהנחיל את סיפור הגבורה של הלוחמים.

<רחל ברקאי: תודה לכם.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לרחל.

יואל רזבוזוב: תרגום, בבקשה.

<זאב חנין: (תרגום לשפה הרוסית.

<זאב חנין: )

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: לריסה סטדלר, בבקשה.

יואל רזבוזוב: בקצרה.

<לריסה סטדלר: (אומרת דברים בשפה הרוסית.

<לריסה סטדלר: )

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

<גריגוריי גרונברג: (אומר דברים בשפה הרוסית.

<גריגוריי גרונברג: )

יואל רזבוזוב: רומן יגל מבקש לומר כמה מילים לסיכום.

<רומן יגל: אני רוצה לפנות בקצרה לנוער שיושב כאן.

<רומן יגל: ב-1963–1964 הגיעו לכאן מטהרן ומרומניה 400 ילדים בלי הורים.

<רומן יגל: היתה בקשה שלנו לראש הממשלה ולרמטכ"ל, ביקשנו שישרתו אצלנו במשמר הגבול.

<רומן יגל: אני רוצה להגיד לכם שכל הצמרת במשמר הגבול ובמשטרת ישראל, ניצבים, הם הילדים האלה שהגיעו אז.

<רומן יגל: אני רוצה שתלכו בעקבותיהם.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: כאן אנחנו מגיעים לסיום, אסכם בשתי מילים.

יואל רזבוזוב: (אומר דברים בשפה הרוסית.

יואל רזבוזוב: ) תודה רבה, להתראות.