הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 19, פרוטוקול מספר 3, 2013-05-07 14:00

עדי קול: שלום לכולם, אני מתכבדת לפתוח את הדיון.

עדי קול: אני מודה לכל מי שהגיע, ובעיקר אודה בסוף, כאשר נפתור את הבעיה.

עדי קול: אני חושבת שבשביל זה אנחנו כאן.

עדי קול: אני עדי קול, ואני עומדת בראש הוועדה לפניות הציבור, ואני רוצה להודות גם לחברי הכנסת חנין זועבי וגם לחבר הכנסת דוד אזולאי – הוא היה קודמי בתפקיד ולימוד אותי איך לעשות את זה בקצרה.

עדי קול: נעשה סבב שמות, שנדע מי נמצא כאן:

עדי קול: עו"ד חנה מנדלסון, מהמשרד לביטוח לאומי, דני זקן מהביטוח הלאומי, בשמת בן גיגי מקופת חולים מאוחדת, אלישבע מליקובסקי מ "רופאים לזכויות אדם", עלוה קולן מהאגודה לזכויות האזרח, טליה אלמי מהאגודה לזכויות האזרח, עמוס ארבל מרשות האוכלוסין, משרד הפנים.

עדי קול: שם זה הרעים?

<עמוס ארבל: - - -

עדי קול: ד"ר מיקי דור, סגן ראש מנהל רפואה, רופא משפחה ומנהל מרפאה.

עדי קול: אני אספר את הרקע שלי – תקווה ואני מכירות הרבה הרבה שנים.

עדי קול: אני מלווה אותה עם הבעיה כבר איזה זמן.

עדי קול: לפני שאתן לדארין, הפונה, לספר את הסיפור- בעיניי לא יכול להיות מצב, ואני שואלת פעם אחר פעם איך יכול להיות ילד שנולד במדינת ישראל, עוד לפני שאנחנו מגיעים למקרה של דארין, שאני חושבת שגם הוא מקרה שאנחנו צריכים לדון בו – לא יכול להיות מצב שילד נולד במדינת ישראל בבית חולים בנצרת ויצא מבית החולים ללא מספר תעודת זהות.

עדי קול: לא יכול להיות שבמשך תקופה כל כך ארוכה הוא בלי תעודות, לא מוכר לאף אחד.

עדי קול: אביו אזרח עם תעודות, יש להם תעודת לידה עם כל הפרטים.

עדי קול: לא הגיוני, לא ייתכן, לא ברור בעיניי, ואני ממש אשמח לשמוע תשובה על זה.

עדי קול: גם הבעיה של דארין, שחיה פה כבר 28 שנים ללא תעודות.

עדי קול: יש בעיה שנקראת חוק אזרחות, שבה אנחנו נטפל לאט לאט, אבל הבעיה הנקודתית – אני רוצה שנשמע תשובות לגביה.

עדי קול: אז דארין, תספרי לנו מה הביאו אותך אלינו.

<דארין ג'ברין: הביא אותי אליכם שהילד שלי, בן שנתיים וחודש, ולא מכירים בו כאזרח בכלל, לא קופת חולים, שום מוסד.

<דארין ג'ברין: לא רוצים להכיר בו.

עדי קול: ופנית אליהם, מה התשובות שקיבלת?

<דארין ג'ברין: שמחכים לתשובה, התשובה בירושלים, מחכים לתשובה.

עדי קול: וכשהלכת לקופת חולים, מה אמרו לך?

<דארין ג'ברין: הבעל שלי נפטר, ואז הם חתכו את כרטיס קופת חולים.

עדי קול: מתי הוא נפטר?

<דארין ג'ברין: ב- 2.5.

עדי קול: מתי התחתנתם?

<דארין ג'ברין: ב- 27.8.2008.

עדי קול: לפרוטוקול – תקווה היתה נשואה לבעלך.

עדי קול: נישואים ראשונים, הם התגרשו, ואיפה נולדת?

<דארין ג'ברין: לפי מה שסיפרו לי – בלבנון.

עדי קול: מתי הגעת לישראל, ואיך?

<דארין ג'ברין: ב- 82.

עדי קול: ואיך?

<דארין ג'ברין: לא יודעת.

דוד אזולאי: איזה אזרחות יש לך?

<דארין ג'ברין: שום דבר.

דוד אזולאי: את הגעת מלבנון?

<דארין ג'ברין: אני לא יודעת, אני הגעתי בגיל שנתיים, לפי מה שסיפרו לי.

<דארין ג'ברין: אני הולכת לפי מה שסיפרו לי.

דוד אזולאי: הגעת לפה לארץ, ללא שום זהות, ללא שום דבר?

<דארין ג'ברין: יכול להיות שהגעתי עם, אבל אני לא יודעת מי.

עדי קול: מי גידל אותך?

<דארין ג'ברין: אחת מלבנון, שהציגה את עצמה בתור לבנונית.

דוד אזולאי: אז אולי בכלל את שוהה בלתי חוקית?

<קריאה: אולי.

דוד אזולאי: אני לא יודע, אני שואל.

עדי קול: אין לה תעודת תושב.

עדי קול: אין לך שום תעודה.

עדי קול: את שוהה כבר 28 שנה בישראל.

<דארין ג'ברין: יש לי גם - - אמא יהודיה שגידלה אותי בגיל 13.

<דארין ג'ברין: יש לי תצהירים מבעלי בית שעבדתי אצלם, גם.

<דארין ג'ברין: הוועדה ביקשה את זה והבאתי.

דוד אזולאי: היית נשואה לאזרח לבנוני?

עדי קול: לאזרח ישראלי מאום אל פאחם.

דוד אזולאי: ברשותך – הייתי מציע שנשמע את נציג משרד הפנים.

<דני זקן: שאלת הבהרה: היא אמרה שיש משהו שנמצא בירושלים – היא התכוונה למשרד הפנים, או במוסד לביטוח לאומי?

עדי קול: משרד הפנים.

עדי קול: לביטוח לאומי פנית?

<דארין ג'ברין: כן.

דוד אזולאי: מקבלת קצבה, משהו?

<דארין ג'ברין: לא, לא מקבלת שום דבר.

דוד אזולאי: כשיצאתם מבית החולים – היה איזה שהוא רישום, משהו?

עדי קול: כן, יש לנו פה תעודת לידה.

עדי קול: בלי מספר תעודת זהות.

עדי קול: אין פה נציג של בית חולים מנצרת?

<טלי אלמי: אנחנו הוזמנו לוועדה בתור האגודה לזכויות האזרח, וכשראינו מי הפונה נוכחנו שאנחנו טיפלנו במקרה שלהם.

<טלי אלמי: הם פנו אלינו, יש לנו פה שני מכתבים שנשלחו למשרד הפנים בעניינן.

<טלי אלמי: מיותר לציין שמעולם לא קיבלנו עליהם תשובה.

<טלי אלמי: אני אעביר אותם אחרי כן.

<טלי אלמי: המכתבים מגוללים את הסיפור, מסבירים למה צריך לרשום - - דיברתי עם דארין עשרות פעמים, וגם עם חאדר, לפני שהוא נפטר, אני מכירה את רם, הסברנו למה צריך לרשום אותו, הסברנו, ציטטנו את הפסיקה.

<טלי אלמי: כאמור, המכתב הראשון – 22 לינואר, 2012 - - -

עדי קול: השאלה היא למה נזקקתם לפסיקה כשמדובר בבן של אזרח?

<טלי אלמי: מכיוון שבישראל לא ממהרים להכיר בהצהרת בעלות של אב ישראלי כאשר האם אינה ישראלית, ומשרד הפנים, באמת, בניגוד לפסיקה, פשוט שולח לבדיקת רקמות באופן מאד מאד אוטומטי.

<טלי אלמי: בני הזוג לא חשבו שזה לא נכון, שלא יקבלו את העובדה שמדובר – מכיוון שמדובר בזוג נשוי משנת 2008 שפנה למשרד הפנים עוד אז, וביקש להכיר בקשר הזוגי שלהם – שזה לא ראוי שהם יצטרכו לעשות בדיקת רקמות כדי להוכיח שהוא האב, כדי שהילד יקבל אזרחות, ולכן אנחנו אמרנו שאנחנו מסכימים אתם ושזה באמת - - שלא לדבר על זה שזה תהליך ארוך ויקר, ושאנחנו מסכימים אתם ואנחנו חושבים שבאמת, לפי הפסיקה ולפי הנהלים משרד הפנים צריך לרשום את הילד.

<טלי אלמי: פנינו למשרד הפנים, פנינו שוב, ואז האבא מת.

<טלי אלמי: בזה נגמרה היכולת שלנו לטפל.

עדי קול: אני רק רוצה להזכיר שיש לנו, כאמור, תעודת לידה, שמתארת מי האב.

עדי קול: מסמך רשמי שאומר מי האב, ויש תצהיר שמדבר על זה.

עדי קול: נשמח לשמוע איך דבר כזה קרה.

<עמוס ארבל: ראשית, אני לא יכול שלא להעיר על ההגדרה שלך שמי ששומר על החוק במדינת ישראל כמו שצריך הוא חלק מה "רעים", אבל זה - - במשכן הכנסת.

<עמוס ארבל: כך הגדרת.

<עמוס ארבל: גם אם עשינו טעות אנחנו לא הרעים.

עדי קול: קודם כל אני מתנצלת, זה היה בציניות.

<עמוס ארבל: אנחנו פקידי ממשלה, עובדים עבודה מקצועית, נאמנים לתפקידנו ונאמנים למקצועיות שלנו.

<עמוס ארבל: אנחנו לא חסינים מטעויות - - -

עדי קול: אז בא נסייג גם את "פועל על פי החוק", גם את זה נסייג.

<עמוס ארבל: אני ממשיך, אני לא נפגע מזה.

<עמוס ארבל: שנית, אני נחשפתי, או מכיר את המקרה, ואני בתפקידי חמש שנים – לראשונה, מהשבוע, בעקבות הפניה של הוועדה הזו.

<עמוס ארבל: אני לא מכיר את הפניות האלה.

<טלי אלמי: מכתבים ללשכה המשפטית - -

<עמוס ארבל: אני לא מהלשכה המשפטית.

עדי קול: השאלה אם הוועדה לפניות הציבור של הכנסת צריכה לפנות אליכם כדי שאתם - - -

<עמוס ארבל: גברתי, ממש לא.

<עמוס ארבל: אני אומר: אני מכיר את המקרה מהחשיפה שלו, בעקבות הפניה של הוועדה.

<עמוס ארבל: אני לא מכיר פניות קודמות אלינו.

<עמוס ארבל: אין ספק, ראשית, לפני שאתייחס לפרוצדורה, שיש פה מקרה חריג, מקרה מיוחד, מקרה מצער.

<עמוס ארבל: עצם מות האב, וכרגע, עובדתית – נכון להיום, יש פה ילד, שאני מניח ב- 99.9% שהוא אזרח ישראלי, והוא כיום לא רשום.

<עמוס ארבל: עם זאת, אבל, צריך לזכור תמיד: בתהליך טיפול כלשהו חלה גם חובה על האזרח או על התושב, או על מי שיש לו בעיה, שגם הוא ישתף פעולה וגם הוא יהיה חלק מהתהליך הביורוקרטי.

<עמוס ארבל: חובה על האדם להסדיר את התהליך.

עדי קול: אני מכירה שהחוק במדינת ישראל קובע שאזרח שנולד במדינת ישראל מגיעה לו הזכות - - -

<עמוס ארבל: אני אתייחס גם לזה.

<עמוס ארבל: נכון לגמרי, אבל לדוגמה, לגברת שיושבת כאן, אזרחית לבנונית, שנמצאת כאן, אוקיי, 28 שנה, אפילו שנה – שוהה בלתי חוקית, זה לא תקין , כלפיה, כלפינו, כלפי כולנו.

<עמוס ארבל: זה לא תקין.

<עמוס ארבל: זו לא שאלה עכשיו מי אשם, או מה היא עשתה או לא.

עדי קול: היא הגיעה לכאן בגיל 3.

<עמוס ארבל: אני מסכים אתך לגמרי.

<טלי אלמי: - - -

<עמוס ארבל: אני הקשבתי לך, תני לי להתייחס.

<עמוס ארבל: אני לא תוקף.

<טלי אלמי: - - - הגישה בקשה לוועדה הומניטרית.

<עמוס ארבל: תני לי להתייחס לצד העובדתי שבעניין.

<עמוס ארבל: תפקידי הוא לפתור בעיות לאנשים.

<עמוס ארבל: גם אני, וכל המערכת שמתחתיי, גם אם אנחנו עושים טעויות.

<עמוס ארבל: אני רק מעיר הערה, שלא תקין, ובכלל – גם אם אני, כאזרח, אם אני רוצה שיטפלו ברישיון שלי, שנגמר התוקף שלו, אני צריך ללכת למשרד הרישוי, לעשות כך, לעשות אחרת.

<עמוס ארבל: אני לא יכול להגיד – נגמר לי הרישיון, מותר לי לנהוג.

עדי קול: רק שאלה אחת, כדי שנמצא מהמקרה הפרטי: כמה ילדים כאלה יש בישראל?

עדי קול: מישהו יודע להגיד לי?

<עמוס ארבל: אני לא מניח שיש הרבה מקרים כאלה.

עדי קול: זה לא מספר.

עדי קול: השאלה אם יש מספר - - -

<עמוס ארבל: לא, לא בדקנו את זה.

<עמוס ארבל: יש כל מיני מקרים - - למקרה הספציפי - - לא חוקים אלא נהלים.

<עמוס ארבל: ילד שנולד בכל בית חולים במדינת ישראל, ולא חשוב מה לאומו, מה דתו וכן הלאה, ברגע שהאמא אזרחית ישראלית, או גם תושבת קבע, הילד נרשם אוטומטית על ידי בית החולים - - -

<קריאה: ואם האבא - - -

<עמוס ארבל: שניה, אני יודע מה שאני אומר.

<עמוס ארבל: תנו לי, בבקשה.

<עמוס ארבל: אלה הנהלים, אלה החוקים.

<עמוס ארבל: מי שרוצה לשנות את זה – בבקשה, תוך דקה תשנו.

<עמוס ארבל: אני אומר מה אני מבצע.

עדי קול: - - לוקח מלא מלא זמן, ואנחנו נעשה את זה.

<עמוס ארבל: בבקשה, אין בעיה.

<עמוס ארבל: צריך להבין את המשמעויות.

<עמוס ארבל: ברגע שהאם אזרחית ישראלית או תושבת קבע, ילד שנולד שם הוא אזרח ישראלי או תושב קבע.

<עמוס ארבל: ברגע שהאבא הוא אזרח ישראלי והאמא היא זרה, יכולה להיות סודנית, פיליפינית, או כל אחד אחר, ואני נותן רק דוגמאות, בלי, חלילה, אפליה כזו או אחרת – הילד לא מקבל מעמד בבית החולים.

<עמוס ארבל: בתי החולים הולכים על ידינו, בנושא רישום הילדים, והטופס שלהם מועבר לרשות האוכלוסין לבדיקה, טיפול, וכן הלאה.

<עמוס ארבל: במידה ואותו זוג מטופל כבר בלשכה אצלנו - - -

עדי קול: מתי הועבר אליכם הטופס?

<עמוס ארבל: אני אתייחס גם לתאריכים.

<עמוס ארבל: אני אומר את העקרונות כרגע.

<עמוס ארבל: במידה ואותו זוג שנולד להם הילד מטופל כבר ברשות האוכלוסין בתור זוגיות, בתור חיים משותפים, מכירים אותם כבר, יש להם תיק מטופל וכן הלאה, האב צריך לחתום על הכרה באבהות ומאותו רגע נגמר הטיפול, והילד מקבל אזרחות ישראלית, היות והאבא הוא אזרח ישראלי.

<טלי אלמי: סליחה, זה לא נכון, כי מגיעים אלינו מקרים - -

<עמוס ארבל: אני לא יודע מה מגיע אליכם - - -

<מיקי דור: סליחה, נימוס מינימלי.

<מיקי דור: תני לו לדבר, באמת.

<עמוס ארבל: לא מי שצועק פה הוא העניין.

<עמוס ארבל: אלה הכללים והעקרונות הכלליים לא קשורים כרגע למקרה הפרטי הזה.

עדי קול: סליחה, זה בתקנות או שזה החוק?

עדי קול: כי החוק לא קובע את הנוהל הזה.

<עמוס ארבל: אני לא זוכר, אני רוצה להיות זהיר בעניין הזה.

<עמוס ארבל: אלה הנהלים שעל פיהם אנחנו עובדים, בסדר?

<עמוס ארבל: ברור לי שהנהלים הם כאלה.

<עמוס ארבל: חוק המרשם, נדמה לי, אומר את זה.

<עמוס ארבל: אני לא בטוח, אין פה יועץ משפטי שלנו שיעזור לי בעניין הזה, אבל אפשר לבדוק ולהתייחס לזה.

<עמוס ארבל: אם רוצים לשנות חקיקה – בסדר, אנחנו נבצע מה שיגידו.

<עמוס ארבל: ראשית, בהיבט העובדתי שקשור למקרה הספציפי הזה.

<עמוס ארבל: אני מתחיל מראש, שזה, נכון להיום.

<עמוס ארבל: אנחנו היום ב- 9 למאי, כשהילד הוא לא רשום, זו תקלה שלנו כמערכת, בסדר?

<עמוס ארבל: לא נתחיל עכשיו עם מי אשם או מי לא, וכן הלאה, אבל לזה מלווים כל מיני דברים שגרמו לסיטואציה שבה אנחנו היום להיווצר.

<עמוס ארבל: אנחנו לא היינו רוצים שהסיטואציה הזו תהיה, בכלל.

<עמוס ארבל: אוקיי?

עדי קול: יש לי רק הערה – זה נוהל, זה לא חוק.

<עמוס ארבל: אבל הנהלים נגזרים מחוקים, תקנות וכן הלאה.

עדי קול: זו שאלה.

עדי קול: הם נגזרים מפרשנות של החוק.

<עמוס ארבל: אני לא יודע.

<עמוס ארבל: אני אבדוק את זה, בעניין הזה.

<עמוס ארבל: מר ג'בארין חאדר, ז"ל, נפטר ב-2 למאי, וכמובן שאנחנו מצטערים על זה.

<עמוס ארבל: אני עשיתי תחקיר בעקבות האירוע עם מנהלת לשכת עפולה, ששם טופל העניין, מעבר לאמירות אני רוצה להיות ענייני בתהליך עצמו.

<עמוס ארבל: הוא פנה בפעם הראשונה ב-2008 ללשכה בעפולה.

<עמוס ארבל: הוא ביקש להסדיר את מעמדה של בת זוגו שיושבת כאן, שהיא אזרחית לבנונית, והיא לא חוקית.

<עמוס ארבל: אנחנו לא אוהבים את ההגדרה, אבל היא לא חוקית.

<עמוס ארבל: עצם זה שמעמדה לא הוסדר במדינת ישראל – היא לא חוקית.

<עמוס ארבל: הוסבר לה, לגברת, וגם לו, על ידי מנהלת הלשכה או מי שטיפל בהם שם, שעל מנת להסדיר מעמד של אזרח לבנוני במדינת ישראל יש הוראת שעה, חוק תיקון האזרחות(הוראת שעה), 2008, שבמדינות התוספת - -, רק דרך הוועדה ההומניטרית שקשורה להוראת השעה, שבמקרה אני גם חבר בה.

<עמוס ארבל: נכון לרגע זה, אני חושב, לא בדקתי אבל לא הוגשה עד היום לשם בקשה להסדיר את מעמדה של הגברת.

<טלי אלמי: אני ראיתי - - -

<עמוס ארבל: בסדר.

<עמוס ארבל: אנחנו מטפלים עכשיו בילד, לא בה.

<עמוס ארבל: לגבי הילד עצמו – הוא נולד ב- 21 במרץ, 2011.

<עמוס ארבל: האב פנה ללשכת עפולה לרשום את הילד כבנו.

<עמוס ארבל: אמרו לו שכל עוד הוא לא מסדיר את המעמד של האישה, והיות ואף פעם הוא לא היה בלשכה להסדיר את עניין הזוגיות שלו עם בת הזוג, אז אי אפשר לרשום - - -

עדי קול: אבל אמרת שהוא יכול, בתצהיר.

<עמוס ארבל: לא, במידה והוכרה זוגיות בין שני בני הזוג, במידה והיה הליך מוקדם מראש.

<עמוס ארבל: אתה לא יכול לבוא ללשכה - - -

עדי קול: מה ההליך של הכרת הזוגיות?

<עמוס ארבל: שאכן הם הגישו בקשה לתחילת הליך מדורג – כך הוא נקרא אצלנו, לזוגיות ביחד, בלשכה.

<עמוס ארבל: גם חיים משותפים, או נישואין, ובמידה והיה הליך כזה הרבה יותר מוקדם בתחילת הוריית הקטין – כך, על פי ההגדרה, אוקיי?

<עמוס ארבל: אז אין שום בעיה לרשום את הילד על סמך חתימה.

<עמוס ארבל: היות ולא היה הליך כזה - - -

<דארין ג'ברין: היה.

<עמוס ארבל: התיק לא מונח לפני.

<עמוס ארבל: עשיתי תחקיר עם מנהלת הלשכה בעניין הזה.

<עמוס ארבל: אנחנו לא נגד להסדיר את העניין הזה.

<עמוס ארבל: אני אומר לכם למה ההליך התגלגל לאן שהוא התגלגל היום.

<עמוס ארבל: ואני אומר לכם שוב: זה מצער שזה במצב שהוא היום.

דוד אזולאי: תיאורטית, רציתי לשאול: אם, נניח, העניין של הזוגיות שלהם היה מוסדר, לא היתה בעיה לילד?

<עמוס ארבל: שום בעיה.

<עמוס ארבל: היו יוצאים מבית החולים, היו באים ללשכה, האבא והאמא.

<עמוס ארבל: יש לנו כאלה אלפי זוגות – רוסיות, מולדוביות, צרפתיות – מאיפה שאתה לא רוצה, שחיים חיים משותפים, והאמא לא אזרחית ישראלית, והאב הוא אזרח, והליך החל הרבה הרבה קודם.

<עמוס ארבל: באים ללשכה, רושמים את הילד, בזה נגמר העניין.

<עמוס ארבל: לא בודקים שום דבר.

עדי קול: אתה מבין אבל את הקושי של דארין - - -

<עמוס ארבל: אני מבין, אני מבין היטב.

עדי קול: היא חיה פה 28 שנה - --

<עמוס ארבל: אמרתי קודם שהמצב העובדתי מצער.

<עמוס ארבל: הוא מצער כלפיה, כלפי כולנו.

<עמוס ארבל: גם אנחנו לא רוצים למצוא ילד שלא רשום כחוק במדינת ישראל, בוודאי כשמגיע לו.

<עמוס ארבל: אבל התגלגלנו לאן שהתגלגלנו.

דוד אזולאי: יש בעיה שאסור להתעלם ממנה רבותיי.

דוד אזולאי: את הבעיה של הילד צריך לפתור, אבל כשמדובר על אדם שיושב בצורה בלתי חוקית, אנחנו לא צריכים לסייע בידו, עם כל הכבוד.

עדי קול: מדובר בילדה שהיגיעה לפה בגיל שלוש.

דוד אזולאי: בואו נשים את הדברים על השולחן.

דוד אזולאי: אני אומר: בואו נפריד בין הילד לבין האישה.

<עמוס ארבל: יש פה מצב עובדתי שהוא באמת חריג.

<עמוס ארבל: הוא מיוחד.

עדי קול: גם את הנוהל צריך לבחון.

עדי קול: יכול להיות שהנוהל – בעיניי הוא לא חוקי.

<עמוס ארבל: מה זה לא חוקי?

עדי קול: לא חוקתי.

<טלי אלמי: מה שאתם אומרים – שגם את המצב שלה היה צריך לפתור.

<טלי אלמי: קדימה.

<עמוס ארבל: המצב שלה – יש ועדה הומניטרית, שממליצה לשר הפנים לפתור בעיות כאלה.

<עמוס ארבל: בסמכותו לאשר, בסמכותו לא לאשר.

<עמוס ארבל: יש לצערי, וזה אולי לדיון אחר, עשרות לבנונים שחיים במדינת ישראל בלי מעמד, שנכנסו ב-82.

<עמוס ארבל: פתחו את הגדר, והם נכנסו.

<עמוס ארבל: טוב או רע?

<עמוס ארבל: לא משנה.

<עמוס ארבל: הם פה, אתנו, שלושים ומשהו שנה.

<עמוס ארבל: לא עשינו עם זה כלום.

<עמוס ארבל: נכנסו כילדים ונכנסו כבוגרים.

<עמוס ארבל: אוקיי?

<עמוס ארבל: בחלקם עובדים, חלקם לא עובדים.

<עמוס ארבל: זו סוגיה בפני עצמה.

<עמוס ארבל: היא ודאי לא אשמה שהיא נכנסה לפה לפני 28 שנה.

<עמוס ארבל: אבל בואו לא נתעלם מכך שהיא לא הסדירה את מעמדה, לטוב ולרע.

<עמוס ארבל: מישהו צריך היה להחליט לגביה מה עושים אתה, ולא עשינו אתה שום דבר.

<עמוס ארבל: לא אנחנו ולא היא.

<עמוס ארבל: אי אפשר לחכות ולהגיד שמישהו מלמעלה יסדיר את המעמד.

דוד אזולאי: אתה אומר שאי אפשר לזכות בפיס אם לא קונים כרטיס.

<עמוס ארבל: לגמרי, לגמרי.

עדי קול: זה כזה פיס לקבל אזרחות?

דוד אזולאי: כן, כן.

דוד אזולאי: בהחלט.

דוד אזולאי: אזרחות של מדינת ישראל זה פיס.

דוד אזולאי: אם אדם הוא שוהה בלתי חוקי כל כך הרבה שנים ואנחנו דורשים לתת לו אזרחות, והוא יקבל את האזרחות – זה פיס.

<קריאה: היא נשואה לאזרח ישראלי.

דוד אזולאי: בסדר, אין בעיה.

דוד אזולאי: אבל היא היתה צריכה להגיש איזה בקשה?

דוד אזולאי: יפה.

<עמוס ארבל: הזוג הציג פסק דין של בית הדין השארעי לגבי הנישואין שלו.

<עמוס ארבל: הוא הוצא רטרואקטיבית, הוא הוצא ב-31 לאוקטובר, 2012, כאשר הם נישאו באוגוסט, 2008.

<עמוס ארבל: 4 שנים אחרי.

<עמוס ארבל: יש כאן בעייתיות של הרטרואקטיביות של מעמד הנישואין, כאשר מעבר לזה, כששאלה, בצדק, הפקידה ברשות האוכלוסין בעפולה – הכיצד נישאו בחורה נוצריה עם בחור מוסלמי, כי לפי הדת המוסלמית היא היתה צריכה להמיר את דתה.

<עמוס ארבל: לא ניתן אישור לגבי המרת הדת ללשכה בעפולה.

<עמוס ארבל: זו השאלה שנשאלה.

<עמוס ארבל: הוסבר לזוג, בהתאם לכך, שצריך להסדיר את סוגיית רישום הנישואין שלהם, ורישום מעמד האם, דרך הוועדה ההומניטרית, ורק לאחר מכן יהיה ניתן לסדר את העניין של הילד.

<עמוס ארבל: לצערנו הרב, קרה מה שקרה עם האב, ואי אפשר היה שם להתקדם.

<עמוס ארבל: היות ובמקרים שכאלה – הלוואי והאבא היה חי, אפשר היה לקחת בדיקת רקמות, לבדוק שאכן הילד שלו ותוך דקה רושמים את הילד כאזרח ישראלי, ובזה נגמר העניין, ואת המעמד של האם היינו מסדירים בהליך של ועדה הומניטרית.

<עמוס ארבל: כרגע אי אפשר לעשות את זה.

<עמוס ארבל: אנחנו, בכל מקרה, אגב – ללא קשר לוועדה, התיק היה אמור לעלות ביום ראשון הקרוב לוועדה בינמשרדית בראשות מנכ"ל הרשות- זה יתחבר לוועדה או לא יתחבר לוועדה – כדי להחליט מה אנחנו עושים.

<עמוס ארבל: אין ספק שצריכה להיות שם התייחסות גם לגבי הילד וגם לגבי האם.

עדי קול: השאלה שלי למה הילד צריך ועדה הומניטרית.

<טלי אלמי: קודם כל יש פה הרבה אי דיוקים, כמו שאני מכירה את המקרה, ואני מכירה אותו די לעומק.

<עמוס ארבל: אז תניחי שגם אחרים מכירים את המקרה.

עדי קול: אבל אתה אמרת שאתה לא מכיר את המקרה.

<עמוס ארבל: לא, אני מכיר את המקרה מתחקיר, מכל מה שרשום בתיק.

<טלי אלמי: אבל אני מכירה לעומק מבחינת מסמכים, מניסיון לעבוד מול משרד הפנים, גם עם הירשלר, בנוגע להמרת דת, אבל אני לא חושבת שזה הדבר הכי חשוב.

<טלי אלמי: מה שחשוב הוא שביוני 2011 ניתן פסק דין שניקרא פסק דין וייס, ופסק דין וייס קובע דבר מאד ברור, ששליחה לבדיקת רקמות צריכה להיות המוצא האחרון של משרד הפנים, אחרי שנעשה כל מאמץ, בלי קשר למתי הם התחילו את ההליך המדורג.

<טלי אלמי: כל מאמץ למצוא ראיות לחיים משותפים בזמן הוריית הקטין.

<טלי אלמי: אני אקרא: "הפניית הטוען לאבהות לקבלת פסק דין צריכה להישמר למצבים חריגים שבהם אין בדל ראיה אמינה המצביעה על קשר זוגי כלשהו בין האב לבין הטוען לאבהות קודם להורייה".

<טלי אלמי: פה אין בכלל ספק.

<טלי אלמי: לא משנה אם הם עשו את ההליך המדורג, או לא.

<טלי אלמי: הם באו ב-2008.

<טלי אלמי: הציעו להם לגשת לוועדה ההומניטרית, הם ניגשו, הביאו כל מיני אישורים, הביאו אישורי נישואין.

<טלי אלמי: יש כאן הרבה הרבה יותר מאותו בדל ראיה.

דוד אזולאי: הם לא הביאו אישורים של - - יש כאן דברים שצריך לקחת אותם בחשבון: דבר ראשון, היתה כאן המרת דת.

דוד אזולאי: הם לא הביאו אישור.

דוד אזולאי: הביאו אישור נישואין רטרואקטיבי ל-4 שנים.

דוד אזולאי: זה בעינייך תקין?

עדי קול: למה צריך אישור של המרת דת?

דוד אזולאי: זה החוק מחייב.

עדי קול: בית הדין השארעי כתב לך שהם התחתנו.

עדי קול: גברתי היושבת ראש, החוק מחייב.

<קריאה: בית הדין השארעי לא יכול לחתן מוסלמי עם נוצריה.

<טלי אלמי: אני רוצה לענות עניינית לשאלה: פסק דין וייס לא מדבר על האמא.

<טלי אלמי: הוא מדבר על הילד.

<טלי אלמי: לילד מגיעה אזרחות גם אם האם היא שוהה בלתי חוקית ולא שואלים שם מה היא עשתה בשביל להסדיר את המעמד שלה.

<טלי אלמי: שואלים שאלה אחת: האם משרד הפנים קיבל מספיק ראיות, ובאמת – הם אומרים ממש, לנסות למצוא כל ראויה.

<טלי אלמי: אם משרד הפנים קיבל מספיק ראיות לעובדה שהיו שם שני אנשים שחיו לזוגיות בזמן הכניסה להריון.

<טלי אלמי: זו השאלה היחידה שמשרד הפנים רשאי לבחון כשמדברים על המעמד של הילד, שהאבא שלו ישראלי והאם – לא.

<טלי אלמי: האמא היתה יכולה לעשות המון דברים לא חוקיים ולא תקינים.

<טלי אלמי: והם אומרים במפורש – להפנות לקבלת פסק דין אבהות, במצבים חריגים.

<טלי אלמי: ומה שקורה פה, מה שנציג משרד הפנים אומר שבאמת במשרד הפנים לא הפנימו את פסק הדין הזה.

<טלי אלמי: זו הסיבה שבאנו.

<טלי אלמי: אני רוצה לסיים ולהגיד שמגיעים אלינו כל הזמן מקרים, שלל של מקרים, באמת – בלי להפלות: האמא מדרום אפריקה, והאמא מלבנון.

<טלי אלמי: רק השבוע הגיעו אלינו שני מקרים של אנשים שחיים ביחס, שניסו להביא למשרד הפנים ראיות, בחלקם גם כן התחילו את הההליך המדורג, רק אחרי הכניסה להיריון – שזה בניגוד לנוהל של משרד הפנים, ההתנהלות.

<טלי אלמי: משרד הפנים באופן אוטומטי שולח לבית משפט לקבל פסק דין אבהות, בניגוד לפסיקה, וגם הנוהל שקיים הוא נוהל שלא לוקח בחשבון את הפסיקה.

<טלי אלמי: לא הטמיעו את הפסיקה – לא בלשכות, לא בנוהל - - -

עדי קול: הפסיקה – ממתי?

<טלי אלמי: יוני, 2011.

עדי קול: והנוהל מ-2005.

עדי קול: אני רואה שהוא לא עודכן.

<טלי אלמי: הוא לא עודכן.

<טלי אלמי: אני רוצה להגיד עוד משהו: להגיד את כל הדברים האלה, על מה הם עשו ומה הם לא עשו, זה ביורוקרטיה, כל כך מסובכת עבור אנשים שנמצאים עם היכולת הכי פחותה לעמוד בביורוקרטיה הזו.

<טלי אלמי: אני רוצה להגיד לכם שעל המרת הדת אני ועוד מתנדב שלנו ניסינו להבין מה קורה, די הרבה זמן, ולא הצלחנו, בסוף.

<טלי אלמי: אז להגיד שהם לא עשו את מה שצריך?

<טלי אלמי: הם פנו לכל גוף אפשרי, הם פנו עשרות פעמים, הם ניסו לדבר, הלכו – זו ביורוקרטיה מאד מסובכת, ובאמת מכילים אותה על אנשים - - -

עדי קול: אני רוצה שניתן את רשות הדיבור לתקווה, כי אני קיבלתי בסוף השבוע כמה אס אם אסים, על הילד, שנמצא בלי חיתולים, נמצא קרוב לרחוב, ובלי מענה.

עדי קול: היא פנתה והיגיעה לכמה מקומות.

עדי קול: את רוצה לספר לנו?

<תקווה חדד: כן.

<תקווה חדד: המצב שלו מאד קשה, גם כלכלי.

<תקווה חדד: לילד אין טיטולים, והיא הגיע למצב שכמו פעם, היא מחתלת אותו עם חיתולי בד.

<תקווה חדד: לקחתי גם מסל המזון שאני מקבלת – שימורים, אורז ומקרוני.

<תקווה חדד: זה קשה.

<תקווה חדד: גם לי קשה.

<תקווה חדד: אני לא בתוך זה ואני מרגישה שזה קשה, אז קל וחומר היא – דייסה, מטרנה ושכירות, עומדים לזרוק אותה מהבית.

<תקווה חדד: אין לה לאן ללכת והיא בתוך כפר שהיא בקושי מכירה שם מישהו.

<תקווה חדד: אני מביאה אותה אלי לסופי שבוע, שזה חמישי, שישי, שבת.

<תקווה חדד: יכול להיות שהיא מרגישה שהיא צריכה להישאר עוד.

<תקווה חדד: זה מאד קשה, אי אפשר לתאר את זה.

<תקווה חדד: פניתי למקום ליד הבית שלי, בית תמחוי, שיש שם בגדים ועגלות וכל מיני דברים שאנשים שאין להם צריכים.

<תקווה חדד: הבאתי לה עגלה, בגדים ונעלים לילד.

<תקווה חדד: אבל בכל זאת, זה על הקצה, כמו שאומרים.

<תקווה חדד: הילד הולך וגדל ולה אין הכנסה, אין לה כלום.

<תקווה חדד: ניסיתי לעזור בנושא סל מזון ואמרו לי שהיא לא מוכרת לרווחה.

<תקווה חדד: דיברתי עם עוזרת סוציאלית, אני לא אגיד את השם, היא אמרה לי – אין לי מה לעשות, הידיים שלי כבולות.

<תקווה חדד: היא לא תושבת הרצליה, ואם היא היתה תושבת הרצליה הייתי עוזרת לה בהכל – במעון, בסל מזון, עזרה בשכר דירה.

<תקווה חדד: אני מנסה לעזור לה כמה שאני יכולה אבל המצב שלה מאד קשה.

<תקווה חדד: אי אפשר לתאר את זה.

<תקווה חדד: אני ראיתי אנשים שמקבצים נדבות בכל מיני תחנות מרכזיות ומקומות – יש להם לפחות את הקופסה הזאת בסוף היום, עם 3,000-1,000 שקל.

<תקווה חדד: הם הולכים וקונים בזה סמים או אני לא יודעת מה, ומתבססים על זה עד ליום המחרת.

<תקווה חדד: לה אין כלום.

<תקווה חדד: זה פשוט.

<תקווה חדד: ראתה את זה תמר, שתהיה בריאה, כשהיינו פה, כשנכנסנו לקפיטריה.

<תקווה חדד: הוא ראה את המדף של הבורקסים והתחיל לבכות ולרעוד.

<תקווה חדד: הוא רצה.

<תקווה חדד: אז תארי לך שביום יום לילד אין מה לאכול בבית, או מה לשתות.

<טלי אלמי: אני רק רוצה להוסיף: אנחנו פנינו למשרד הפנים, במכתבים.

<טלי אלמי: לא קיבלנו אף פעם תשובה.

<טלי אלמי: 22 לינואר, 2012, לעורכת הדין רינה נשר מהלשכה המשפטית, לראש דסק צפון, הדס טריץ.

<טלי אלמי: לא קיבלנו תשובה.

<טלי אלמי: שלושה חודשים אחרי זה שלחנו תזכורת, בקשה לקבלת תשובה, אז קל לבוא ולהגיד – למה את לא עשית, אבל אתם, משרד הפנים, לא עניתם.

<טלי אלמי: זה בניגוד לחוק.

<טלי אלמי: למה אתם לא עונים?

<עמוס ארבל: אני לא - -

<טלי אלמי: אתה לא משם, ואתה לא עשית את התחקיר על זה, ואני לא יודעת אם ראית את זה בתחקיר, אבל זה ממש ממש ממש לא תקין, וזה מראה איזה מאמץ - - קודם כל, אני באמת לא מבינה איך לא עונים על כזה דבר.

<טלי אלמי: זה קורה לנו כל הזמן.

עדי קול: אני מעריכה שיש תאריך עכשיו, לוועדה הומניטרית.

עדי קול: לגבי הילד- אתה רוצה להגיד דברים?

<מיקי דור: לא עלתה פה שום שאלה של טיפול רפואי.

<מיקי דור: אנחנו נותנים טיפול רפואי גם לאדם שאין לו את הזכאות, את הזכאות לתושבות, גם אם הוא בא מאריתריאה או מכל מקום.

<אלישבע מיליקובסקי: חשוב להגיד שהמרפאה נמצאת בתל אביב, ויש אנשים שזקוקים לטיפול והם במקומות אחרים בארץ.

<אלישבע מיליקובסקי: יש אפשרויות, באמת, לשינוי נהלים, שינוי חקיקה.

<אלישבע מיליקובסקי: חשוב לי להגיד שזה לא מקרה חריג.

<אלישבע מיליקובסקי: ל "רופאים לזכויות אדם" מגיעים הרבה אנשים וילדים שאחד מבני הזוג הוא ישראלי ולהם אין אזרחות – אם זה בגלל חוק האזרחות ואם בגלל מקרים אחרים.

<אלישבע מיליקובסקי: מדובר באלפי בני אדם שלא זוכים לטיפול רפואי, הם נמצאים רחוק מהפתרון החשוב המוצע.

<מיקי דור: אנחנו מרחיבים פה את היריעה לדברים נוספים.

<אלישבע מיליקובסקי: בשביל למנוע מקרים קשים כאלה שנמשכים שנים, יש דרכים - - -

<מיקי דור: יש לנו ביטוח לחסרי מעמד לחלוטין.

<מיקי דור: פה יש עניין של מעמד, לכן זה קצת - --

עדי קול: נציגת קופת חולים מאוחדת.

עדי קול: לכם יש ביטוח לחסרי מעמד.

<בשמת בן גיגי: יש לנו הסכם עם משרד הבריאות בנושא של ביטוח לעובדים זרים.

<בשמת בן גיגי: זה רק לעובדים זרים.

<בשמת בן גיגי: זה רק לחסר מעמד, אז היא קצת נופלת בין הכסאות.

<בשמת בן גיגי: אם הבעל – אצלנו הרי יש כל מיני קריטריונים, הבעל, ז"ל – הוא היה במאוחדת?

<דארין ג'ברין: בכללית.

<בשמת בן גיגי: אז אצלנו, במאוחדת, למשל, אני לא יכולה להגיד מקרה, אבל אם הבעל היה אצלנו - - -

<דארין ג'ברין: אחרי שהבעל נפטר אז הפנו אותי למאוחדת.

<בשמת בן גיגי: לפני.

<בשמת בן גיגי: לפני.

<בשמת בן גיגי: כשהבעל היה אצלנו, אם הבעל היה אצלנו, כתושב, היינו מכבדים את זה כילד או אישה במעמד - - יש לנו הרבה זוגות שבן הזוג נשוי למי שאינו תושב, לאו דווקא עובד זר, ויש להם תעריף מיוחד.

<בשמת בן גיגי: אבל זה עדיין, לשלם מסי חבר.

<דארין ג'ברין: הם חתכו את הכרטיסים, גם.

<דני זקן: אולי רק נשלים את התמונה מבחינת המוסד לביטוח לאומי.

<דני זקן: אנחנו מנהלים את קובץ המבוטחים בקופות החולים, ארבעת קופות החולים.

<דני זקן: חוק ביטוח בריאות ממלכתי קובע שמי שמוגדר כתושב ישראל לעניין חוק הביטוח הלאומי הוא גם מבוטח בביטוח בריאות ממלכתי.

<דני זקן: אם נסתכל מבחינת איזה שהם תנאי סף, מי יכול להיות בקובץ המבוטחים, יש שני תנאי סף מצטברים.

<דני זקן: אחד זה אשרת שהייה, והתנאי השני, המצטבר, זה מרכז חיים פה, בישראל.

<דני זקן: בדרך שגרה, כשיש זוג ישראלים, שהאישה יולדת בבית חולים פה, ב "הדסה", הדברים נעשים בצורה אוטומטית.

דוד אזולאי: אתם מעודכנים בלידה כזו?

<קריאה: כן.

<דני זקן: באופן אוטומטי, בבית החולים מקבלים את מספר הזהות הישראלי, אנחנו קולטים את זה, מיידית קושרים את הילד לחברות בקופת חולים, הדברים רצים בצורה שוטפת, ואפשר לומר שבלי ביורוקרטיה.

דוד אזולאי: במקרה הזה – כשהאב נפטר, האם הילד זכאי לשירותים רפואיים?

<דני זקן: אז זהו – יש מקרים חריגים שאחד ההורים הוא תושב ישראל, והשני – לא.

<דני זקן: מבחינת חוק הביטוח הלאומי, ההתייחסות היא דומה.

<דני זקן: התינוק, או הילד, נכנס בנעלי אחד ההורים שהוא תושב ישראל.

<דני זקן: כלומר, ברגע שיש לי סיטואציה שאחד ההורים הוא תושב ישראל, אני מתעלם מבן הזוג שאינו תושב, ובוחן את הילד או התינוק – הוא נכנס בנעליים של ההורה שהוא כן תושב ישראל.

<דני זקן: אבל, כמו שאמרתי בהתחלה – אני חייב שתהיה לי אשרת שהייה.

<דני זקן: אותה אשרת שהייה יכולה להיות אזרחות, יכולה להיות אשרת ישיבת קבע, כלומר – איזה סוג של אשרה שלפי חוק הביטוח הלאומי – של הילד - - אמרנו:

<דני זקן: אזרח ישראלי שנולד במצב רגיל מקבל מכוח ההורה את האזרחות.

<דני זקן: אמרנו – יש מקרים שבהם סוג האשרה הוא שונה - - -

עדי קול: מה קורה כאן?

עדי קול: יש תעודת לידה, יש אבא אזרח.

<דני זקן: אז זהו.

<דני זקן: יש תעודת לידה, אבל כמו שאמרתי – אנחנו נסמכים, אנחנו לא מנהלים את מרשם האוכלוסין במדינת ישראל.

<דני זקן: אנחנו, בעצם, נסמכים על ההחלטות של משרד הפנים.

<דני זקן: מה שקרה במקרה הזה, אין לנו מספרי תעודת זהות של ההורה, לא בדקנו את המקרה הספציפי, אבל אני יכול רק להעריך שהילד, כפי שנאמר פה – לתינוק לא היה מספר זהות ישראלי.

<דני זקן: לכן הוא לא יכול היה להיכנס בכלל תחת האבא.

<דני זקן: אם היה לו את זה בזמן שהאבא עוד היה בחיים, אמרנו – לא היתה שום בעיה.

<דני זקן: היתה לו חברות בקופת חולים, היה מקבל קצבאות ילדים, יש קצבאות ילד נכה, יש תוספת של הורה לילד.

<דני זקן: כלומר, מהבחינה הזו הוא היה מקבל את כל הסל המלא, לא רק של שירותי הבריאות, גם בנושא של הקצבאות.

<דני זקן: בגלל התנאי הטכני הזה, כך אפשר להגדיר אותו – שלא היה לו מספר זהות ישראלי, לא יכולנו לשייך אותו להורה.

עדי קול: אז יש בעיה עם התנאי, כי אתם אמרתם שזה שני תנאים מצטברים: אחד, זה מרכז חיים בישראל, והשני – שאחד ההורים הוא תושב.

<דני זקן: הוא תושב, אבל שהילד עצמו גם - - -

עדי קול: לא אמרת,.

עדי קול: אמרת שני תנאים מצטברים.

<דני זקן: דיברתי במישור הכללי, כן.

עדי קול: בסדר, השאלה היא – לילד אין - - -

<דני זקן: אנחנו לא יכולים לאשר חברות - - -

<חנה מנדלסון: לילד אין אשרה.

עדי קול: אבל לא אמרתם אשרה, אמרתם – אזרחות או תושבות של האבא, ומרכז חיים בישראל.

<חנה מנדלסון: לא, לא.

<חנה מנדלסון: המעמד של האדם, במקרה זה- הילד, ואין לו מעמד, ומרכז חיים, שיש לו, המרכז הוא פה.

<חנה מנדלסון: אבל אין לו מעמד.

<דני זקן: התייחסתי לאדם בוגר.

<דני זקן: לגבי הקטין זה אותו הדבר.

<דני זקן: אני חייב שיהיה לי את המפגש של מרכז חיים ואשרת שהייה שמקנה תושבות.

<דני זקן: יש מספר סוגים של אשרות שמקנים תושבות, כמו אזרחות ישראלית, אשרת ישיבת קבע, כמו תושבי מזרח ירושלים, שיש להם אשרות ישיבת קבע.

<דני זקן: יש אשרות זמניות, כמו אשרת א5.

עדי קול: אז מה עם ילד - - באמת, בתקופת התפר.

<דני זקן: אני רק אשלים את הנושא של המוסד לביטוח לאומי.

<דני זקן: אנחנו בעצם מהבחינה הזו, לא מנהלים מרשם אוכלוסין.

<דני זקן: אנחנו כפופים פה להחלטה של משרד הפנים.

<דני זקן: ברגע שמשרד הפנים היה מאשר לקטין את האזרחות או את אחת מסוגי האשרות שאנחנו מאשרים תושבות – באופן אוטומטי לא היינו עושים שום בדיקות, והיתה חברות בקופת חולים.

עדי קול: אז יש כאן איזושהי בעיה.

עדי קול: בגלל שהילד לא מקבל אוטומטית, היא צריכה להגיש, נכון?

עדי קול: הילד נולד, הוא לא נרשם, היא צריכה להגיש בקשה, ואתם עושים את התהליך שלכם.

עדי קול: הם מחכים לתהליך שהיא תגיש את הבקשה.

עדי קול: על פי חוקי מדינת ישראל יש פה ילד שהוא בלי כלום.

<קריאות: - - -

<עמוס ארבל: הטווח הזה בדרך כלל לוקח יומיים, מיום הלידה עד יום הדיווח אליו.

<עמוס ארבל: אין עם זה שום בעיה.

עדי קול: אבל הוא צריך שיהיה לו מספר תעודת זהות.

עדי קול: אתה נותן מספר זהות רק אחרי שהיא ביקשה אישור וקיבלה, עשתה את בדיקת האבהות, התצהיר, או מה שזה לא יהיה.

עדי קול: במקרה הספציפי הזה זה לקח לה הרבה זמן, אבל זה יכול לקחת שבוע-שבועיים.

עדי קול: נניח שהיא היתה בניתוח קיסרי.

<דני זקן: אז יש מקרים.

<דני זקן: נניח – יש עכשיו חגים.

<דני זקן: נפלנו על תקופה של חגים.

<דני זקן: אז מה קורה במצב כזה?

עדי קול: ואם הילד בדיוק חלה, שבוע אחרי לידתו?

<דני זקן: בשביל זה יש סעיף מיוחד בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

<דני זקן: ויש גם ועדה שמחזירה את הכספים לאותה משפחה שנאלצה בפרק הזמן הזה, הזמני, עד שהיתה חברות בקופת חולים, לשלם בעצמה.

<דני זקן: אגב, זה לא קשור דווקא לקטין, זה יכול להיות גם לבוגר.

<עמוס ארבל: אין עם זה בעיה.

<עמוס ארבל: באמת.

<עמוס ארבל: בתהליך הרגיל באמת אין בעיה.

<עמוס ארבל: פרקי הזמן הם מאד סבירים.

<עמוס ארבל: פה זה מקרה חריג, מאד מיוחד.

עדי קול: נכון, אבל שוב – בשביל מקרים חריגים, מקרים שמישהו התעכב בזמן הבקשה אליכם, בפניה של האזרחות, נוצר מצב שהוא לא זכאי, הוא לא זכאי בביטוח לאומי לקופת חולים.

עדי קול: תסכימו אתי שזה המצב.

עדי קול: זאת אומרת, שיש כאן בעיה.

<מיקי דור: כמו שהוא אמר – אם זה יתוקן, זה יגיע לוועדה שלי, ויקבל אחורה החזר של כל הוצאה כספית.

עדי קול: אוקיי.

עדי קול: זאת אומרת שאם היא תצטרך ללכת עם הילד לבית החולים היא תקבל החזר כספי או חס וחלילה - -

<מיקי דור: קודם כל היא תקבל טיפול.

<מיקי דור: על זה אין ויכוח.

עדי קול: זה ברור, אבל שוב, אני נותנת פה מצב: דארין, חסרת זכויות, חסרת מעמד, אוכלוסייה מוחלשת, ללא ספק.

עדי קול: היא יודעת שאין לה ביטוח ולכן היא גם לא תפנה, זאת אומרת שיש פה ילד שבגלל המצב שלה – הוא לא מטופל.

עדי קול: יש פה פער של תקופה, שיכולה לקחת יום ויכולה לקחת גם כמה זמן שזה לא יקרה, שהילד לא מקבל הגנה.

עדי קול: אתה מסכים אתי?

עדי קול: זאת אומרת שאנחנו צריכים למצוא איזשהו פתרון.

עדי קול: כיוון שביניכם אין תקשורת, אז לזמן הזה.

<דני זקן: לא.

<דני זקן: יש תקשורת מצוינת.

<דני זקן: הפתרון הוא לא ב - - -

עדי קול: למה זה לא בא יחד עם תעודת הלידה?

<דני זקן: זה כן בא.

<דני זקן: אמרנו – במצב הרגיל יש עובדים של מנהל האגף שנמצאים בבתי חולים, שמנפיקים את תעודות הזהות האלה, ואנחנו קולטים את הקבצים.

עדי קול: אז השאלה – אתה יכול לקלוט את זה רק על סמך תעודת לידה?

<עמוס ארבל: לא רק תעודת לידה.

<עמוס ארבל: חייב להינתן גם מספר זהות.

עדי קול: יש ילד שאין לו מספר זהות.

עדי קול: שוב – השאלה אם אנחנו, מטעם מדינת ישראל רוצים שילדים ייוותרו - --

<דני זקן: לא הייתי מגדיר ביצה ותרנגולת.

<דני זקן: שוב – יש שני שלבים.

<דני זקן: אי אפשר לדלג מעל השלב הזה.

<עמוס ארבל: צריך להגדיר את המצב החוקי של הילד, קודם כל.

<עמוס ארבל: יש משמעות מאד קריטית למתן מעמד – תושבות, אזרחות, וכן הלאה, לפני שרצים לביטוח הלאומי.

<עמוס ארבל: יכול להיות שלביטוח הלאומי יש מענה גם לכאלה שאין להם מספר זהות, עדיין, מסיבה כזו או אחרת.

<עמוס ארבל: אני לא בקיא בחוקים שלהם.

עדי קול: אני חושבת שצריך לחשוב על פתרון, אני לא יודעת, אני מציעה את זה – אני רוצה שתבדקו: שילדים שנולדים בבתי חולים ישראלים עם הבעיה הזו, זאת אומרת שייקח הליך של בין יום והלאה עד שהם יסדירו את נושא התושבות שלהם, איך אנחנו מגינים על הילדים האלה שבתקופה הזו הם לא יהיו חסרי זכויות.

<דני זקן: אני אגיד לך מה קורה – יש נוהל מסוים שנוגע לקבוצה מאד מסוימת באוכלוסיית מזרח ירושלים, שבאמת נלקח שם בחשבון שיש איזשהו עיכוב בין המועד שבו תינוק נולד עד המועד שבו משרד הפנים מטפל, או נותן את ה- -.

<דני זקן: במקרים האלה המוסד לביטוח לאומי מנפיק מספר מזהה פנימי שלו, ואנחנו כמובן – אפשר להסתכל על זה כאילו אנחנו מנהלים שני מרשמים של אוכלוסין.

<דני זקן: אבל זה זמני.

עדי קול: נהדר.

עדי קול: זה נוהל מצוין.

עדי קול: אנחנו יכולים להרחיב את הנוהל הזה?

<דני זקן: אבל אנחנו מדברים על מצבים, וזה בעצם פה כל העניין, שיש ודאות מי האב.

<דני זקן: במקרה הזה, אני מעריך שפה היתה בעיה בנושא של הקטין לוודא שאכן הוא האב, שהאב שלו הוא תושב ישראל.

<דני זקן: זה משהו שלנו אין שום אפשרות, לא חוקית, לבדוק ולוודא - - הרי לנו, לביטוח הלאומי, לא מביאים לבדיקת רקמות די לקבוע - -

עדי קול: אבל כאן יש פסיקה של בית משפט.

עדי קול: בית המשפט קבע, שלא צריך בדיקת רקמות, שמספיק תצהיר.

עדי קול: אז פתרנו את הבעיה.

עדי קול: השאלה אם יש אפשרות להרחיב את הנוהל הזה.

עדי קול: למה זה רק לתושבי מזרח ירושלים?

<טלי אלמי: אני רוצה להגיד - - בעקבות פסיקה אחרי עתירה של "רופאים לזכויות אדם", שבניסיון שלנו להרחיב אותו בדיוק לאנשים במצבים האלה, ואני עשיתי את זה מספר פעמים – אני לא בטוחה אם עשיתי את זה על רם או לא, לאנשים שהם לא מזרח ירושלמים – נתקלנו בסירוב של הביטוח הלאומי.

עדי קול: אז אנחנו, מטעם הוועדה, נפנה למור-יוסף בבקשה להרחיב את הנוהל הזה.

עדי קול: אנחנו נשמח לקבל כאן תשובה לפני הפניה, אם אפשר להרחיב אותו, בלי לפנות למנכ"ל לביטוח לאומי.

<דני זקן: את הקדמת וצדקת – זה מחייב פה את המנכ"ל, מחייב פה הסכמה של המנהלה.

<דני זקן: צריך לבדוק פה את המשמעויות, את המספרים.

<דני זקן: החלק המסוכן פה, שלכאורה זה פתרון של כיבוי שריפה, אנחנו, המוסד לביטוח לאומי, לא יכולים לשמש איזה דרך עוקפת משרד הפנים.

<דני זקן: אנחנו לא יכולים, יש הרבה מאד חסרונות, לניהול מרשם כפול, כי אחר כך אותו - - -

עדי קול: קודם כל, נפתח הפתח הזה לתושבי מספר ירושלים.

עדי קול: היית יכול לאפשר לה מספר, וחבל שאנחנו מדברים על מספר – שהיה יכול לאפשר לה להתקיים.

דוד אזולאי: שאלה אחת, למר ארבל: את העובדות שמענו.

דוד אזולאי: יש כרגע מצב נתון.

דוד אזולאי: האם יש אפשרות, למרות העובדות האלה, שהילד הזה יקבל את האזרחות שלו?

דוד אזולאי: באיזה תנאים הוא צריך לקבל את האזרחות?

<עמוס ארבל: הסיפור יידון בוועדה אצל מנכ"ל הרשות, יום ראשון הקרוב.

<עמוס ארבל: נשמע שם את העמדה של הלשכה המשפטית שלנו - - -

דוד אזולאי: יש מצב שגם בלי - -

<עמוס ארבל: נדמה לי שזה בסמכות שר.

דוד אזולאי: לא, אני שואל: גם בלי שהאם של הילד הזה הביאה אישור על המרת דת, והיא לא תושבת, לא אזרחית, למרות הכל היא יכולה לקבל - - -

<עמוס ארבל: ייתכן שהיא תידרש לעשות פעולה כזו או אחרת על מנת - - -

עדי קול: אתה מדבר על האמא, לא על הילד.

<עמוס ארבל: אנחנו רוצים להסדיר מהר את עניין הילד.

<עמוס ארבל: זה נראה גם יותר פשוט.

<עמוס ארבל: הוא הסובל העיקרי בעניין הזה.

<עמוס ארבל: הוועדה יכולה לדון רק במעמד של הילד.

<עמוס ארבל: היא לא יכולה לדון על פי חוק במעמד של האמא.

דוד אזולאי: היא יכולה לדון במעמד של הילד למרות שהאמא היא חסרת מעמד?

<עמוס ארבל: יכול להידון.

דוד אזולאי: והיא יכולה לתת אזרחות למרות - - -

<עמוס ארבל: היא יכולה לתת, למרות שהאמא כרגע היא שוהה בלתי חוקית.

<עמוס ארבל: לאחר שנגדיר את המעמד של הילד, בתקווה בעזרת השם, שאכן תיגמר הבעיה ביום ראשון, בסמכות הוועדה לדון כך או אחרת, להחליט, לאחר מכן נצטרך לעבור לפאזה השניה, של האמא, כי האמא יכולה להידון רק בוועדה הבינמשרדית.

עדי קול: נניח שוועדה הומניטרית זה פתרון, אני לא בהכרח חושבת, אני חושבת – יש פה אב, אזרח, שבמקרה לא חי לצערנו הרב.

עדי קול: אם הוא היה חי הוא היה עושה בדיקת רקמות והיינו פותרים את הבעיה ברגע, והילד היה אזרח.

עדי קול: נכון?

עדי קול: השאלה היא – בית המשפט העליון קבע שלא צריך בדיקת רקמות.

עדי קול: הוא קבע שזה רק מקרה אחרון.

עדי קול: יש פה תצהיר של האב, יש פה תעודת לידה, למה אתה לא יכול לתת לילד הזה עכשיו אזרחות על פי פסיקת בית המשפט?

עדי קול: הנוהל שלכם לא תקין ולא תואם את הפסיקה.

<עמוס ארבל: הנוהל תקין מאד, לדעתי.

עדי קול: שוב – לא תואם את פסיקת בית המשפט העליון.

עדי קול: בוא נסכים על זה.

<עמוס ארבל: אני חושב שהוא גם תואם.

<עמוס ארבל: היות ולא היה פה הליך מסודר, תקין, בהתנהלות מול הלשכה שלנו – בהגשת המסמכים.

<עמוס ארבל: אני אתן לך דוגמאות, יש לנו אלפים שכאלה, באמת.

עדי קול: אתה מעניש אותה על זה שהיא אחרה בפניה?

<עמוס ארבל: אני לא מעניש אף אחד.

<עמוס ארבל: אתם רוצים להקל – אין שום בעיה.

<עמוס ארבל: מגיעה מחר בבוקר זרה, ואני לא אומר מאיזו מדינה, זרה חוקית במדינת ישראל, עובדת סיעודית כזו או אחרת.

<עמוס ארבל: היא מגיעה ללשכה עם גבר ישראלי ואומרת: נולד לי ילד, ואכן יש הודעת לידה, כמו לגברת כאן.

<עמוס ארבל: עכשיו אני נותן לילד מעמד של אזרח ישראלי?

<עמוס ארבל: הם לא הגישו כלום לפני כן.

<עמוס ארבל: לא אמרו שום דבר.

<עמוס ארבל: הכל בסדר?

עדי קול: קודם כל – נשמע שכן.

<עמוס ארבל: ממש לא, צר לי להגיד, אבל ממש לא.

עדי קול: בית המשפט העליון אמר שכן.

<עמוס ארבל: ממש לא.

<עמוס ארבל: אחרת אנחנו פה נאבד את הכיוון, נאבד את הידיים והרגליים.

<עמוס ארבל: לא פתחו בקשה - - -

<עלוה קולן: - - בזמן שהיא נכנסה להריון צריכה להיות אינדיקציה לזה שהם היו בזוגיות.

<עמוס ארבל: יפה.

<עלוה קולן: אבל זוגיות זה לא נישואין, קודם כל, ויש כל כך הרבה אינדיקציות.

<טלי אלמי: על פי חובת הפסיקה, חובת משרד הפנים במצב הזה להגיד – תביאו לנו ראיות.

<טלי אלמי: תוכיחו לנו עכשיו- - -

<עלוה קולן: איזה ראיות מספיקות לכם, במקרה הזה?

<עלוה קולן: מה עוד צריך להיות?

עדי קול: אני חושבת, והשאלה – אתה אומר שזה לא בסמכותך – יש פה את כל הראיות.

עדי קול: יש פה אישה שהיתה נשואה - - -

<עמוס ארבל: בגלל זה זה עולה לוועדה ביום ראשון.

עדי קול: אני רוצה לפתור את זה לפני.

עדי קול: אני חושבת שהנושא שלה – יעלה לוועדה הומניטרית, אני אשמח מאד.

<עמוס ארבל: המעמד של הילד עולה לוועדה.

<עמוס ארבל: המעמד של הגברת יכול להידון רק בוועדה שעל פי חוק יכולה להמליץ לשר הפנים, בגלל הוראת השעה של תושבי האזור.

עדי קול: אז אני רוצה קודם כל לפתור את הבעיה של הילד.

<עמוס ארבל: נכון.

<טלי אלמי: אפשר להגיד איזה מסמכים אנחנו צרפנו, בנוסף?

<טלי אלמי: אנחנו ביקשנו גם בקשה לוועדה ההומניטרית מאוגוסט 2009 וגם מכתב מראש עירית אום אל פאחם מ- 2001, שמעיד על מגורים משותפים בעיר החל משנת 2008.

<עמוס ארבל: זה לוועדה הבינמשרדית ההומניטרית?

<טלי אלמי: לא, לא.

<טלי אלמי: למשרד הפנים.

<טלי אלמי: ראיות לחיים משותפים ולקשר זוגי.

עדי קול: אני רוצה לנסות להגיע לפתרון לפני הוועדה ההומניטרית – יש לנו פה את כל ההוכחות מלבד בדיקת הרקמות.

<עמוס ארבל: לי אין סמכות על פי חוק לאשר כרגע מעמד לילד.

עדי קול: למי יש סמכות כזו|?

<עמוס ארבל: אני לא בטוח שגם למנכ"ל.

<עמוס ארבל: אני לא יודע אם המנכ"ל צריך להמליץ לשר, כי אנחנו מדברים פה על אזרחות, לא תושבות.

<עמוס ארבל: אם היית אומרת לי עכשיו – תושב ארעי, מחר בבוקר אפשר לסדר את זה.

עדי קול: עד הוועדה?

<עמוס ארבל: כן.

<עמוס ארבל: עד הוועדה בעוד יומיים.

עדי קול: בסדר, קודם כל אני רוצה פתרון.

עדי קול: אם הילד מחר חולה, אני רוצה - - -

<שלומית אבינוח: מגיעה לו אזרחות, בגלל זה הבעיה.

עדי קול: מה קורה, דרך אגב, אם הוועדה דוחה, לא מקבלת - - -

<עמוס ארבל: גם אם הוועדה תדחה, היא לא תשאיר אותו בלי מעמד.

<עמוס ארבל: אולי היא לא תיתן לו אזרחות, אבל תושב ארעי, שזה מספר זהות עם ביטוח וכן הלאה- זה כן.

עדי קול: אוקיי.

עדי קול: התחייבות.

<עמוס ארבל: וגם, אחרי זה, יכול להיות שחוקית, מנכ"ל הרשות אין לו סמכות לתת אזרחות לאדם שהוא חסר מעמד.

<עמוס ארבל: נדמה לי שזה רק שר.

<עמוס ארבל: נדמה לי.

עדי קול: לילד שהוא חסר מעמד?

<עמוס ארבל: לבן אדם.

<עמוס ארבל: מה זה משנה?

עדי קול: אבל הסיבה שהוא חסר מעמד היא בגלל הסיבה הביורוקרטית.

<עמוס ארבל: אבל עוד פעם אנחנו מתחילים מההתחלה – מה התחיל קודם ומה אחר כך.

<עמוס ארבל: אם לא היתה בעיה, היו נותנים לו מעמד ביום שהוא נולד.

<עמוס ארבל: אבל עובדתית יש בעיה, ונכון לעכשיו אי אפשר לפתור אותה.

עדי קול: ובגלל הבעיה אנחנו לא פותרים אותה.

עדי קול: הביצה והתרנגולת.

<עמוס ארבל: אוקיי.

<עמוס ארבל: יכול להיות.

<עמוס ארבל: אנחנו נמליץ לשר לתת לו מעמד.

<עמוס ארבל: אני, באופן אישי, ממליץ לשר לתת לילד אזרחות ישראלית, כי מגיע לו.

עדי קול: השאלה היא האם אנחנו יכולים להבטיח עד לוועדה ההומניטרית שתהיה לו תושבות ארעית.

עדי קול: זה שלושה ימים.

עדי קול: אמרת שהוועדה בשבוע הבא, לא?

<עמוס ארבל: ביום ראשון הקרוב.

<עמוס ארבל: ב-12 לחודש.

עדי קול: אז אני רוצה שלילד, בשלושת הימים הקרובים יהיה מעמד בישראל.

עדי קול: אתה יכול לסדר את זה?

עדי קול: אתה יכול לבדוק את זה ולחזור אלינו?

עדי קול: היום?

עדי קול: עכשיו?

<עמוס ארבל: ודאי.

<עמוס ארבל: אני יכול להרים טלפון למנכ"ל.

עדי קול: אז בבקשה, אני מאד אשמח.

<עמוס ארבל: בסדר, במידה וכן, ילכו מחר ללשכה, וניתן לו מחר א5.

עדי קול: אם תוכל להרים טלפון, מאד נשמח.

<עמוס ארבל: אין בעיה.

עדי קול: אני מכריזה על הפסקה של חמש דקות.

<שלומית אבינוח: אפשר לשאול שאלה: אני, מניסיוני, אני רוצה לשאול לגבי עניין הרישום של יולדות בבית חולים.

<שלומית אבינוח: מה שהתברר במסגרת התחקיר, שבנצרת אין נציגות של משרד הפנים של רישום של אישה שיולדת.

<קריאה: בשום בית חולים אין.

<שלומית אבינוח: יש.

<קריאה: אין נציגות אבל יש תהליך של רישום.

<שלומית אבינוח: אני אספר מניסיוני.

<שלומית אבינוח: אני ילדתי בבית החולים ברזילי, יש שם נציגות של משרד הפנים, שזה מאד נוח, כי לא צריך ללכת.

<מיקי דור: יש שם איש צוות בית חולים שמשרד הפנים נתן לו סמכות להוציא מספרים.

<שלומית אבינוח: השאלה היא אם אפשר לייעל - - -

<עמוס ארבל: יש בכל בית חולים, כולל בנצרת.

<שלומית אבינוח: הם אמרו שאין להם.

<עמוס ארבל: בנצרת יש את אותן סמכויות.

<עמוס ארבל: אני ביקרתי אישית בבית חולים איטלקי או נוצרי שם.

<עמוס ארבל: הם אותו הדבר כמו הדסה, שערי צדק וברזילי.

<עמוס ארבל: אנחנו לא מפלים אף בית חולים שמדינת ישראל מכירה בו, כולל במזרח ירושלים.

<עמוס ארבל: רושמים את הילד, נותנים לו מספר זהות, על פי ההנחיות והנהלים שלנו.

עדי קול: אז התשובה שקיבלנו מבית החולים בנצרת לא היתה כזו, ואנחנו נשמח אם תוציאו מכתב עם חידוד נהלים שמסביר שגם בנצרת זה כך.

<קריאה: בית החולים הצרפתי בנצרת.

<עמוס ארבל: נרים טלפון למנהל בית החולים ונשאל אותו מה קורה.

<דני זקן: אני רק רוצה לחדד את זה – המטרה של המוסד לביטוח לאומי שהוא לא ינהל מרשם, אין לו סמכות לנהל מרשם תושבים, הכל כפוף לרשות האוכלוסין.

<דני זקן: הפתרון שהוצא לגבי מזרח ירושלים הוא נקודתי בעקבות התערבות של בג"ץ.

<דני זקן: לבוא ולאמץ את זה לאוכלוסיות נוספות זה בעצם לבוא ולא לפתור את הבעיה.

<דני זקן: הבעיה צריכה להיפתר ברמה של משרד הפנים, של רשות האוכלוסין.

<דני זקן: שיוציאו נהלים לזרז אולי הליכים.

<דני זקן: אבל למה המוסד לביטוח לאומי?

<דני זקן: המוסד לביטוח לאומי לא צריך להכניס את עצמו לדברים שהוא לא צריך להכניס.

עדי קול: אני מסכימה, אבל מצד שני יש פה חריג שאתם אומרים - - שהוא לא רלבנטי, זה ייקח יום אחד - - -

<דני זקן: אז בשביל זה יש את הוועדה של החזרים, אם יש הוצאות חריגות.

עדי קול: ועדיין אני חושבת שאם יש פה חריג, אנחנו צריכים להשתמש ולהחריב אותו בהרחבה קטנה.

עדי קול: יש פה קבוצה של ילדים - - בסופו של דבר - - -

<דני זקן: תקבעי תקופה של 30 יום ותמיד יהיה המקרה של ה -31 ימים.

<דני זקן: תמיד תהיה נקודה מסוימת שתביא את המקרה החריג, שבסוף נצטרך עוד פעם לבוא לפה.

עדי קול: זה נכון.

עדי קול: אני מסכימה אתך ועדיין – אנחנו נפנה לפרופ' מור יוסף ונבקש תשובה.

עדי קול: יתקיים, אני מקווה, דיון נוסף.

עדי קול: נרצה לשמוע מספרים, בכמה ילדים מדובר.

עדי קול: אני מניחה שגם לכם יש רשימה.

עדי קול: אנחנו נעשה הפסקה של מספר דקות.

עדי קול: תודה.

<עלוה קולן: לגבי הנוהל – הסיפור הפרטי של דארין ושל רם הוא מאד חשוב.

<עלוה קולן: חשוב שיימצא לו פתרון.

<עלוה קולן: היינו יכולים למלא את האולם הזה במקרים פרטיים ואז לא היינו יוצאים מפה אף פעם.

<עלוה קולן: ולכן, מאד חשוב בעיניי אם אפשר לנהל איזשהו מעקב שנוהל מ-2005 יעודכן על פי פסיקה של 2011.

עדי קול: אנחנו נשמח לקיים את הדיון.

<דני זקן: רק הערה טכנית – ברגע שהקטין יקבל, במידה ויאשרו, את אשרת השהייה שמקנה תושבות, חשוב שהיא לא תהיה בעצם מיום הוועדה, כי אם אנחנו מדברים פה על החזרים של הוצאות רפואיות, יהיה פער בין היום שהוא נולד ועד היום שהוא קיבל את האשרה, שבתקופה הזו הוא לא יוגדר תושב, ואז שוב זה יגיע לוועדה, הוועדה לא תאשר כי הוא לא היה תושב ישראל.

<דני זקן: אז פה זה משהו מאד חריג.

עדי קול: תודה שאמרת את זה.

עדי קול: אז נצא להפסקה של כמה דקות ונשמח לשמוע את התשובה.

עדי קול: (הישיבה הופסקה והתחדשה לאחר מספר דקות)

עדי קול: אני מחדשת את הדיון.

<עמוס ארבל: אני שוחחתי עם מנכ"ל הרשות בטלפון, עם אמנון בן עמי, ובכל מקרה התיק יעלה לוועדה.

<עמוס ארבל: גם בהיבט של הוועדה, כי זה מקרה הומני לוועדה, אין ספק, וצריך לראות איך מטפלים בו, ואנחנו כרגע דנים במעמד של הילד, ולא של האמא, וגם בהיבט החוקי – האם בסמכות ועדה לאשר או להעלות את זה לשר בהיבט של מתן מעמד אזרחות, ממצב של כלום למצב של אזרחות, שזה משהו שאני לא מכיר, מלבד עולים חדשים.

<עמוס ארבל: צריך להיות פה מאד יצירתי כדי לראות איך לעשות את זה, אבל את זה הוועדה, אולי עם כל החכמים והיועצים המשפטיים שיושבים שם, יעזרו לנו בעניין, למרות שבדרך כלל הם מפריעים.

עדי קול: נכון.

עדי קול: הם יגידו "מדרון חלקלק".

<עמוס ארבל: מה שסיכמתי אתו כרגע, שניתן לו א5 שזה תושב ארעי, ומספר זהות, לשנה קדימה, אבל יכולל היות שהבעיה תיפתר הרבה לפני, ואז נהפוך אותו לאזרח הרבה לפני.

<מיקי דור: זה מקנה טיפול רפואי.

<עמוס ארבל: טיפול רפואי, ביטוח לאומי, הכל, כל מה שצריך.

עדי קול: מהיום?

<עמוס ארבל: אני לא בטוח שאפשר לתת רטרואקטיבית, אבל זה לא רלבנטי, זה לא חשוב בכלל.

<מיקי דור: אם יש איזה חשבון מהעבר, שיביאו לי.

<עמוס ארבל: אין ספק, עם כל הכעסים שבעניין, שהמקרה הוא באמת מצער.

<עמוס ארבל: המקרה הוא עניינית, בצד העובדתית – תקלה.

<ג'ברין דארין: גם אני לא אשמה שבאתי ונזרקתי, ועברתי הרבה חיים קשים והתעללות.

<עמוס ארבל: אף אחד לא בא אליך בטענות, אנחנו רוצים להסדיר את העניין.

<עמוס ארבל: מחר ב- 2 וחצי בלשכה בעפולה, תבואי עם כל מה שיש לך – מסמכים, אישורים, אישור על לידה.

<עמוס ארבל: הלשכה תהיה פתוחה, תיגשי שם לחגית, מנהלת הלשכה, אני אדבר אתה עוד היום, והכל יהיה בסדר.

<עמוס ארבל: אם תהיה בעיה, תתקשרו אלי משם.

עדי קול: קודם כל תודה.

עדי קול: אני רוצה, לפרוטוקול, להתנצל על ההערה הצינית, הטיפשית.

עדי קול: אין רעים, אין טובים, אנחנו ביחד.

עדי קול: אתם תכירו אותי לאורך זמן.

עדי קול: יש לי הרבה הערות טיפשיות.

עדי קול: אני רוצה, באמת, את הנוהל, אחרי שנסדיר את מעמדו של הילד.

<עמוס ארבל: אנחנו נזמן ישיבה אצלנו, עם האגודה לזכויות האזרח, נעבור על הבג"ץ.

<עמוס ארבל: אני לא מכיר את הפסיקה של הבג"ץ, מן הסתם.

<עמוס ארבל: נעבור על הנוהל, ואם נצטרך לתקן את הנוהל – נתקן.

<עמוס ארבל: אנחנו עובדים מאד יפה עם האגודה לזכויות האזרח בהרבה דברים.

<עמוס ארבל: לא תמיד מסכימים, אבל עובדים אתם בשיתוף פעולה.

עדי קול: אז אנחנו קודם כל שמחים שזה יקרה, ונהיה בקשר כדי לקבוע דיון המשך, כי אני אשמח לשמוע את התוצאות של הישיבה המשותפת.

עדי קול: גם תדאגו לחידוד נהלים בבתי חולים, או בבית החולים הספציפי.

עדי קול: תודה לכם, הישיבה נעולה.