ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 5, 2013-05-01 09:00

עמרם מצנע: בוקר טוב, ארז הגיע, אז אנחנו יכולים להתחיל.

עמרם מצנע: בוקר טוב, חברי הכנסת, חברי הוועדה וציבור המוזמנים.

עמרם מצנע: לפני שנתחיל, אני רוצה לעדכן בסדר-היום לשבועיים הקרובים, אני חושב, נכון?

<רבקה וידר: עד יום ראשון.

עמרם מצנע: רק לשבוע הקרוב, לשבוע הבא של הוועדה, אז ביום שני, ב-6 במאי ב-10:00 בבוקר, יהיה דיון על נושא תחום הצעירים, אגיד על זה תכף מילה בפתיחה שלי.

עמרם מצנע: ביום שלישי, ב-7 במאי, יום ירושלים, נערוך דיון על המבנה של מנח"י, זאת אומרת, מי שמכיר בירושלים – השילוב בין העירייה, מחלקת או אגף החינוך של העירייה והמחוז של משרד החינוך – יש שילוב שלא קיים בשום מקום אחר.

עמרם מצנע: נרצה בהזדמנות זו ללמוד ולהבין מה נכון, מה לא נכון, ומה ניתן להעתיק למקומות אחרים.

עמרם מצנע: בשעה 12:00 נקיים דיון, על-פי בקשתו של חברי הכנסת באסל ומסעוד גנאים, בנושא של התנהלות חברות ההשגחה ומשרד החינוך בבחינות הבגרות.

עמרם מצנע: מקרה שקרה בבית-ספר התיכון של הכפר כאבול בצפון.

עמרם מצנע: ביום רביעי, ב-8 במאי בשעה 09:00, נעשה דיון המשך לדיון שעשינו השבוע בנושא התגברות אירועי שנאה, גזענות וכיוצא באלה, היערכות מערכות החינוך, השכלה גבוהה, צה"ל – דיון המשך, כפי שהבטחנו.

עמרם מצנע: ביום ראשון, ב-12 במאי, נעשה סיור במוסדות החינוך בירושלים.

עמרם מצנע: המארחים שלנו יהיו ראש העיר ומשרד החינוך.

עמרם מצנע: זו הודעה לחברי הוועדה.

<רבקה וידר: סדר-היום יופץ בהמשך.

עמרם מצנע: סדר-היום כמובן מופץ בכל אמצעי ההפצה האפשריים.

עמרם מצנע: הנושא הבוקר הוא נושא החינוך הלא פורמלי.

עמרם מצנע: החינוך הלא פורמלי הוא בעצם – אני לא רוצה להגיד בניגוד, אבל יש את החינוך הפורמלי, שזה בעצם שעות הלימוד בגני-הילדים, בבתי-הספר, על-פי כל החוקים, הכללים, הנהלים, שעות הלימוד, נושאי הלימוד, וכל מה שמתחולל בעצם בחצר בית-הספר במסגרת יום הלימודים.

עמרם מצנע: החינוך הלא פורמלי הוא צבר של נושאים ופעילויות, שבעצם מחוץ לסדר-היום הפורמלי של הלימודים, וזה כולל, בין השאר: את יחידות הנוער הרשותיות – לאחרונה גם חוקק חוק בנושא של תקן למנהל יחידת נוער חובה ברשויות המקומיות, חלקם הגדול כבר איישו; כל תחום תנועות הנוער, מתנ"סים ומרכזים קהילתיים יישוביים; ארגוני מתנדבי נוער כמו מד"א, כמו כיבוי אש – ואני מניח שיש עוד אחרים; ופעילויות והתארגנויות שונות שנעשות, חלקן נמצאות בתוך המעגל של תקנות משרד החינוך, חלקן לא, אבל עוסקות בעיקר בחינוך, תרבות, פעילות ספורט, הכנה, הכשרות של הנוער בשעות שהן אינן שעות בית-הספר.

עמרם מצנע: הנושא של החינוך הלא פורמלי הוא נושא בעל חשיבות עצומה.

עמרם מצנע: לאורך השנים יש גם – אני מתרשם – יותר הבנה ויותר הכרה על-ידי המערכות כולן בחשיבותו של החינוך הלא פורמלי מהיותו בעצם חלק משלים של הלימוד, רכישת הידע, המקצועות השונים, ובצדו כמובן החינוך לשילוב חברתי, לערבות הדדית, ערכים יהודים אוניברסליים ישראלים – כל אותו צבר של דברים שהוא לא לב העניין של החינוך הפורמלי.

עמרם מצנע: אני אומר את זה בהרבה הסתייגויות, כי כמובן כל חינוך, גם אם הוא לימוד של מקצוע מסוים, יש בו לא קורטוב, אלא הרבה מהנושאים השונים שאנחנו קוראים להם ערכים, כללי התנהגות וכדומה.

עמרם מצנע: למרות שהנושא הזה הופך להיות בעל חשיבות יותר גדולה, ולמרות המודעות הציבורית, עדיין זה לא מונח באמת על סדר-היום הציבורי, לא בהקצאת תקציבים, לא בהקצאת כוח-אדם, ולא במודעות של כל מי שעוסק בנושא.

עמרם מצנע: נדמה לי שכל מי מאתנו עוקב אחרי האירועים הקשים שבהם מעורבים בני-נוער: סמים, אלכוהול, אלימות, אירועים שקשורים במין וסקס, הסתובבות של נוער, ונדליזם ברכוש ציבורי – כל המרעין בישין הללו, גזענות כמובן, והתנהגות פלילית, וכל הדברים האחרים.

עמרם מצנע: המאבק בתופעות האלה הוא מאבק משותף שהחינוך הלא פורמלי, לפי דעתי – אני מניח שאני לא היחיד בדעה הזו – הוא חלק מכריע, גם בהוצאת אנרגיות לכיוונים חיוביים של הנוער, וחלופות לחוסר מעשה וההסתובבות והאינטרנט והטלוויזיה – ואנחנו מכירים את הדברים האלה – וגם כמובן חינוך לאהבת הארץ, לדמוקרטיה, לאהבת האחר, וכל אותם דברים שבעצם מרכיבים, בסופו של דבר, את אישיותו של הנער הצעיר המתבגר לקראת הפיכתו לאזרח במדינה.

עמרם מצנע: אחת הבעיות בתקציבי משרד החינוך, שהם תקציבים מאוד לא שקופים.

עמרם מצנע: קשה מאוד-מאוד – גם לאנשים שיש להם התנסות – להבין, לשים את האצבע, לנתח את התקציב.

עמרם מצנע: אבל איך שאתה לא עושה את זה – ואנחנו נידרש לתקציב משרד החינוך, אני מניח לא מעט פעמים – אתה מגלה שהמשאבים המופנים ישירות לחינוך הלא פורמלי, על חלקיו השונים, הם אחוזים בודדים מתוך ה-100%, וזה כמובן בלתי נסבל.

עמרם מצנע: ולכן, הוועדה שמה כנושא מרכזי עם עדיפות, כבר בתחילת המושב הזה של הכנסת, בכנסת התשע-עשרה, את הנושא של החינוך הלא פורמלי, בהמשך את נושא הצעירים, הוא דבר משיק, משלים.

עמרם מצנע: וזהו דיון ראשון – אני מניח – מדיונים רבים שנעסוק בנושא.

עמרם מצנע: המטרה הבוקר, כפי שהייתי רוצה, זה בעצם למפות, לשמוע את הגורמים השונים שמעורבים, עוסקים – בין אם זה ארגונים ממסדיים כמו משרד החינוך ואחרים, ובין אם זה כמובן ארגונים של הורים, של תלמידים או כל גוף אחר שמעורב ועוסק בנושא – לשמוע, ליצור איזה מכנה משותף להמשך הדיונים.

עמרם מצנע: כי אני חושב שאחת הבעיות, שכל אחד רואה את חלקת אלוהים הקטנה שלו, ולא תמיד אני בטוח – גם אני שדי מנוסה בדברים האלו לא תמיד משוכנע שאני מכיר את הכול, מודע לכול, מבין את הכול.

עמרם מצנע: ולכן, המטרה הבוקר היא לשמוע, למפות, ליצור איזה מכנה משותף.

עמרם מצנע: התוצר של הפגישה, בין אם נסכם אותו מייד בסוף הפגישה, ובין אם אחר כך נסכם את מה שנאמר כאן ונביא לידיעתכם, זה בעצם תוכנית עבודה של הוועדה בנושא החינוך הבלתי פורמלי.

עמרם מצנע: כפי שאמרתי, נושא הצעירים עומד בפני עצמו, למרות שיש פה הרבה ממשקים.

עמרם מצנע: יש הרבה מאוד הגדרות לצעירים – אני כבר לא שם – אחת ההגדרות זה גיל 18 עד 35-30, אבל ההגדרה איננה חשובה.

עמרם מצנע: אין ספק שגם האוכלוסייה הזו של הצעירים דורשת התייחסות, התמודדות, הבנה, הקשבה, וכמובן גיבוש עמדות ודרכי פעולה.

עמרם מצנע: ונעשה את זה בדיון מיוחד, שכפי שאמרתי בתחילה, כבר קבענו לו מועד.

עמרם מצנע: עד כאן הפתיחה שלי.

עמרם מצנע: נבקש מראש מינהל חברה ונוער במשרד החינוך, מארז אשל לתת סקירה משלו, ולאחר מכן נפתח את זה לדיון, כפי שנהוג בכנסת – חבר כנסת ומישהו מהמוזמנים.

עמרם מצנע: אני מקווה שנצליח למצות את הדיון.

עמרם מצנע: הדיון יסתיים בשעה 11:00.

יפעת קריב: חמישה ל-11:00.

עמרם מצנע: חמישה ל-11:00.

עמרם מצנע: בבקשה.

עמרם מצנע: אז אני מבקש לתמצת, להתרכז בעיקר.

עמרם מצנע: בבקשה, קדימה.

<ארז אשל: בוקר טוב ליושב-ראש הוועדה חבר הכנסת מר עמרם מצנע, לחברי הוועדה, ראשית אפתח, יושב-ראש הוועדה, נמצאים אתי סגני יובל בנימין, שהוא מומחה תקציבי גם לתקציב מינהל חברה ונוער וגם למשרד החינוך וידע לתת מענה; ד"ר אילן שמש, שהוא המומחה אצלנו לפעילות הבלתי פורמלית בקרב נוער בסיכון, או מה שנקרא "האגף לקידום נוער".

<ארז אשל: בשלב הראשון אני רוצה לברך אותך – זו פעם ראשונה שלנו כשאתה יושב-ראש הוועדה – על כניסתך לתפקיד, גם כאיש חינוך, ואיש חינוך שמחובר חזק מאוד לפריפריה.

<ארז אשל: וזה לא רק אתה, יש כאן עוד כמה חברי כנסת, חברי ועדה שבאמת, לפחות אנחנו מכירים אותם גם לאורך שנים, כשותפים לקידום יעדי החינוך בכלל, והחינוך הבלתי פורמלי - - -

עמרם מצנע: דרך אגב, תראו נוכחות שיא של חברי כנסת.

עמרם מצנע: זה לא קורה - -

יפעת קריב: ועוד בתשע בבוקר.

עמרם מצנע: - - אפילו לא בוועדת הכספים.

<ארז אשל: יש כאן לפחות – חברי הכנסת: בוז'י הרצוג, איציק שמולי ויפעת קריב, שהיא בכלל באה ממינהל חברה ונוער - - -

יצחק הרצוג: כולנו חברים של ארז אשל, זו הבעיה.

יפעת קריב: כן.

<ארז אשל: אנחנו תולים תקוות רבות מאוד בוועדה.

<ארז אשל: לגבי החינוך הבלתי פורמלי – לפני שאכנס בדקות ספורות למה יש בחינוך הבלתי פורמלי, אתה נגעת בזה – ההישג הגדול בחינוך הבלתי פורמלי, שהוא חינוך פר-אקסלנס – הילד לא חייב לבוא לפעילות; צריך שתהיה דמות מרשימה שמושכת אותו אליה, שאומרת לו למה הפעילות חשובה.

<ארז אשל: הדמות הזאת בדרך כלל מהווה מודל לחיקוי, וממילא גם התוכן של הפעילות הוא ייחודי וחשוב.

<ארז אשל: התהליך של החינוך הבלתי פורמלי באחריות מדינת ישראל מתקיים ברצף חינוכי, אנחנו קוראים לו "מבוקר עד בוקר", או "מבוקר עד ערב", לפחות עד גיל 18.

<ארז אשל: והיום, החל משר החינוך הקודם, אנחנו קוראים למינהל חברה ונוער, "מינהל חברה נוער וצעירים".

<ארז אשל: וכמו שאמרת לי לפני כן, החשיבות ליחס לצעירים, בוודאי עד גילאי 30, מבחינה חינוכית הוא נושא מרכזי שאנחנו עוסקים בו ומנסים לפתח אותו.

<ארז אשל: ביחס לשאלה התקציבית אל מול תקציב משרד החינוך – כל פעם נורא נוח להסתכל על התקציב הכולל, 46 מיליארד שקלים במשרד החינוך, אבל כולנו יודעים שרוב התקציבים האלה צבועים למשכורות ותקציבי העברה לרשויות, וסך הכול מתוך התקציב החופשי של משרד החינוך, הכסף שניתן לחינוך הבלתי פורמלי ולמינהל חברה ונוער הוא משמעותי מאוד.

<ארז אשל: האם הוא מספיק?

<ארז אשל: אנחנו מקווים שבזכות חברי הוועדה הנכבדה, הכסף התוספתי שיינתן בשנים הקרובות יהיה משמעותי יותר.

<ארז אשל: הצגנו לך גם כן את היעדים לפני כן, ויש כאן חלק שמכירים אותם, כי הפער עדיין קיים, והוא משמעותי.

<ארז אשל: גם נגעת בנקודה ורמזת עליה, על הקשר בין תופעות מדאיגות בחברה לבין הקשר הישיר בין נוער שנמצא, והוא חלק מפעילות בלתי פורמלית.

<ארז אשל: ילד שהוא חניך בתנועת נוער: "הצופים", "הנוער העובד והלומד", "בני-עקיבא", "אריאל", או ילד שהוא חבר בארגון נוער: מ"כנפיים של קרמבו" ל"אות הנוער הישראלי" ל"אחרי", לא נמצא אותו באותן תופעות שמדאיגות אותנו כחברה.

<ארז אשל: האם אנחנו מסוגלים היום להגיע לכל ילד?

<ארז אשל: אנחנו עדיין רחוקים מזה.

<ארז אשל: החינוך הבלתי פורמלי לא רק מתרחש מסוף יום הלימודים או מתקופות של החופשות – מהחופש הגדול לחופשות: חנוכה, פסח, סוכות וסופי שבוע – החינוך הבלתי פורמלי נכנס לתוך בתי-הספר בצורת של"ח, קודם כל, וידיעת הארץ, החיבור למדינה המיוחדת הזו.

<ארז אשל: בקוטב הנגדי, הוא נמצא בקידום נוער, כשאנחנו אומרים: לא מוותרים לאף אחד ולא מוותרים על אף אחר.

<ארז אשל: הראיה במדינת ישראל, שבאמת עד אחרון הילדים אנחנו מבקשים להגיע ולדאוג לילד, וזה כולל את כלל המגזרים.

<ארז אשל: אני יכול להגיד, מי שמכיר את מה שקורה בעולם, מצד אחד אין דומה להיקפי החינוך הבלתי פורמלי שקיימים במדינת ישראל, רק נתבונן על נתח קטן, זה תנועות הנוער – 350,000 מהצעירים שלנו מצויים בתנועות הנוער, אין תופעה בשום מדינה באירופה או בארצות-הברית שמקבילה לתנועות הנוער הישראליות, ועדיין זה לא אומר לנו שלרגע אנחנו יכולים להיות שבעי רצון ולהגיד, עשינו די.

<ארז אשל: כי בצד אחר אנחנו מסתכלים על 350,000 בני-הנוער בתנועות הנוער, יש לנו ארגוני נוער בלתי רגילים שצומחים, ואפשר לזהות את הצמיחה הגדולה החל משנת 1996, אחרי האסון של רצח ראש הממשלה, אבל אנחנו לא הגענו לפחות למקבילה של 350,000 בני-נוער בארגוני הנוער.

<ארז אשל: אנחנו מזהים צמיחות עצמיות של ארגונים לחינוך בלתי פורמלי אצל צעירים, בצורת צעירים שלא מבקשים לצאת לחוץ-לארץ לחפש את עצמם, אלא מבקשים בתוך המדינה לבוא ולשאול את השאלות ולברר את הנושאים המרכזיים של הזהות שלהם והשייכות שלהם והחובה שלהם כלפי המדינה.

<ארז אשל: בשנים האחרונות אנחנו רואים שברגע שאתה נותן פוקוס על החינוך הבלתי פורמלי לחברי כנסת ולשר חינוך – אפשר לראות רק אצל מורי היל"ה – ודאי קשור למחאת הקיץ לפני שנתיים, אבל המאבק של המורים מעיסוק כעובדי קבלן למורי משרה הביא לעלייה תקציבית מאזור של 70 מיליון שקלים, 77 מיליון שקלים ל-120 מיליון שקלים – ויובל יוכל להיכנס אחר כך ממש לפרטים המדויקים, מה קורה מבחינת התקציבים – אבל עדיין בשאלת תקרת הזכוכית, אנחנו נותנים מענה ל-6,500 מתוקצבים, 5,500 ילדי היל"ה, אנחנו נותנים מענה, כי המורים יוצאים מגדרם, ל-6,500.

<ארז אשל: אנחנו יודעים שיש 11,000 ילדים של קידום נוער, שהיינו רוצים לתת להם את תוכנית היל"ה.

<ארז אשל: מלגות לפולין – מכמעט אפס למלגות – וכאן זו עבודה מעולה עם החבר'ה של השלטון המקומי, יש כאן את זיו בר ואת נמרוד גלנטה – מגיעים למלגות, קפיצה ל-50 מיליון שקלים.

<ארז אשל: האם זה נותן מענה לכולם?

<ארז אשל: רכזי נוער שאתה ציינת, והחוק של יחידות נוער שחוקק פה בכנסת וכמעט כל רשות זוכה לה, ואם מדברים עם ראשי הרשויות זה משתנה, זה ממקד את ראש הרשות כשותף אמיתי.

<ארז אשל: אנחנו מוצאים יותר ויותר ראשי רשויות שממש מבינים שנושא החינוך, ובראש ובראשונה החינוך הבלתי פורמלי, הוא בראש סדר מענייניהם.

<ארז אשל: וכאן אתה יוצר את המהפכה, כי בסוף החינוך נעשה בתהליך בין הקהילה למשפחה, למרחב שבו אתה מזוהה.

<ארז אשל: נעלה לירושלים – אם אנחנו יכולים למצוא לפני חמש שנים-שש שנים כמות של 90,000 תלמידים בשאלת הזהות שעולים לירושלים, בשנה הקודמת הגענו לכמות של 377,881 תלמידים שרק מגיעים לכותל.

<ארז אשל: אם אנחנו מעל לחצי מיליון שעולים לירושלים, אז פוגשים בשלבי גיל שונים שאלות זהות שונות, מהשאלה של זהות של מוסדות שלטון המדינה ודמוקרטיה עד לתקופת בית ראשון, בית שני.

<ארז אשל: עולם המכינות הקדם צבאיות, ששם אנחנו מוצאים צמיחה עצומה של בני-נוער שמבקשים לדחות את השירות הלאומי, את השירות הצבאי שלהם, את השירות האזרחי שלהם, כדי לגבש זהות.

<ארז אשל: אבל אנחנו יודעים שיחס הנוער המתקבל עומד על ילד אחד לעשר, כי אין מקום במקומות.

<ארז אשל: יש כמובן את התהליך שצה"ל מגביל את הדחייה, את דחיית הגיוס שלו, אבל אנחנו מבינים איפה נמצאים אחר כך אותם ש"ש אידיאליסטים ואידיאליסטיות.

<ארז אשל: העצמת נושא ההתנדבות – כאן יש קפיצה משמעותית מפרויקטים "לאורו נלך", מהפרויקטים של הג'וינט, עדיין נשאר במשאב, וללא כסף תוספתי זה לא עובד – מאפס שקלים לחמישה מיליון שקלים בארבע השנים האחרונות.

<ארז אשל: חידון התנ"ך העולמי – אם אני לוקח נושא שולי, אבל דבר שהיה לפני 30 שנה, וניתן לחדש אותו והוא מורחב כרגע לתהליכים שקורים בכל העולם.

<ארז אשל: תעודת הבגרות החברתית שצומחת בארבע שנים האחרונות, אפשר לראות את זה בכל הארץ – במחוז דרום בעיקר – חוצה מגזרים, שיש איזושהי בגרות במדינה של הבנה.

<ארז אשל: יש את תעודת הבגרות של הציונים, של "לדעת", שזה חשוב.

<ארז אשל: אבל מידות ואמות מידה שניתנים במה שאתה מעלה פה בוועדה הראשונה שלנו, וזו זכות, החינוך הבלתי פורמלי, החינוך הערכי-רעיוני – אנחנו הולכים למצב שבו תלמיד יקבל את תעודת הבגרות החברתית, שלא כל אחד יכול לקבל אותה, אלא היא באמת נותנת מדדים כמו באיזשהו מקום באוניברסיטאות החשובות ביותר בעולם, ששם אחרי שעברת סף מסוים, הם רוצים קורות חיים, מה סיפור החיים שלך, שאתה רוצה להיות בציר ההשפעה.

<ארז אשל: אסכם במשפט – ההבנה שלנו במדינת ישראל ביחס לכלל אזרחי ישראל – ומינהל חברה ונוער מגיעה לכל המגזרים, יש לנו שבעה מחוזות, ביניהם מחוז ערבי, מוביל אותו ביד רמה ג'לאל ספדי עם כל העובדים שמגיעים לכל מקום עד לכל קייטנה ולכל פעילות, ויש עוד דרך ארוכה מאוד להגיע – אם אנחנו לא נדרוש מכל בן ובת נוער גדוּלה, ולקחת את החיים שלהם ברצינות, אנחנו לא נגיע להישגים.

<ארז אשל: אנחנו מגיעים לכאן עם נכונות להציג כל דבר, ותפילה גדולה לשותפות בתהליכי ההעצמה.

שמעון אוחיון: אפשר לשאול?

שמעון אוחיון: רק לשאול, הבהרות.

עמרם מצנע: תודה לארז.

שמעון אוחיון: רציתי הבהרה בעניין הזה.

שמעון אוחיון: החינוך החברתי בבית-הספר, איפה הוא?

<ארז אשל: איפה הוא נמצא החינוך החברתי.

שמעון אוחיון: אין.

<ארז אשל: אתן לך דוגמה.

<ארז אשל: החינוך החברתי – לפחות בכניסה של הממד מעבר לתביעה של המחנך – שאנחנו מצפים, ואתה יודע, כשאנחנו מנסים להגדיר עם שר החינוך - - -

שמעון אוחיון: הוא תחת הפעילות שלך?

שמעון אוחיון: תחת הסמכויות שלך?

<ארז אשל: גם.

<ארז אשל: כן.

שמעון אוחיון: בסדר.

שמעון אוחיון: זה רק מה שרציתי להבהיר, כי אתה דיברת על - - -

מסעוד גנאים: רגע, איך תחת הסמכות שלך?

<ארז אשל: דרך מורי השל"ח ורכזי הטיולים שנמצאים בבית-ספר.

מסעוד גנאים: אני מתכוון לזה – הייתי רכז חינוך חברתי בבית-ספר תיכון, למשל - - -

<ארז אשל: איזה?

מסעוד גנאים: בסח'נין.

עיסאווי פריג': תאופיק זחאלקה מפקח.

מסעוד גנאים: זה היה לפני חמש שנים.

מסעוד גנאים: כן, אני יודע, יש מפקח, יש הכול.

עיסאווי פריג': ג'לאל החליף אותו.

מסעוד גנאים: זה הכול בידי המנהל, הוא ממנה, וכל הדברים האלה.

<ארז אשל: קודם כל מיקומו – אבל לא נפתח.

<ארז אשל: אוסיף, ברשותכם, עוד משפט, כי התרגשתי, אבל - - -

מסעוד גנאים: אמרתי שזה חינוך חברתי שמנהל - - -

<ארז אשל: אין ספק שמנהל ומנהלת בית-הספר הם דמויות מרכזיות בכל המערך החינוכי.

<ארז אשל: יש שיגידו, אפילו מחקרית, שמנהל בית-ספר, מנהל מוסד חינוכי, בין אם גדול או קטן, שקול לכל המערכת.

<ארז אשל: אבל אנחנו מוצאים – אם אתה היית רכז חברתי – שכשיש מחנכים בלתי רגילים, לפעמים גם בזמני מעבר, אותן דמויות נותנות את ההשפעה.

<ארז אשל: אני יכול להגיד ששר החינוך הרב שי פירון ומנכ"לית המשרד, לפחות ביעדים שהם מציבים לשנה הבאה – זה מהכניסה, והצגתי לך את זה, יושב-ראש הוועדה – מתקנה של ארגוני נוער שלאט לאט יצמחו כמקבילה לתנועות הנוער, ויגיעו גם להיקפי הנוער שאנחנו מדברים עליהם; תקנות משל בתי-מדרש ולמידה של תחום הצעירים; תקנות ייחודיות לתחום של נוער וקידום נוער.

עיסאווי פריג': ברור.

שמעון אוחיון: זה ברור, אבל ההבהרות פה מאוד חשובות, משום שאתה פתחת ועשית את ההבחנה של וולונטרי, לא וולונטרי.

שמעון אוחיון: החינוך החברתי בבית-הספר איננו על בסיס וולונטרי, ולכן ההבחנה הזאת חשובה, הפעילות שמתקיימת שם – ודיברת על דמות – לכן חשוב מאוד להבהיר מהבחינה הזו.

עמרם מצנע: ארז, שנייה.

עמרם מצנע: אין ספק, תראו, בית-הספר, מנהל בית-הספר, המורים, עוסקים בהרבה מאוד נושאים חברתיים כל דקה ודקה, אבל עדיין יש את החינוך הלא פורמלי, שזה מנהל בית-הספר עם הצוות העומד לרשותו, עם השעות, עם הנהלים, עם היעדים והחינוך הבלתי פורמלי, מה לעשות, הוא - -

יצחק הרצוג: כמה שעות יש?

עמרם מצנע: - - בעיקר מצביע על אותו חלק של היום, או של השבוע, או של השנה, שבית-ספר כבית-ספר לא פועל.

עמרם מצנע: זה שיש - - -

יצחק הרצוג: אבל, היושב-ראש, כמה שעות יש?

יצחק הרצוג: אף אחד לא נתן לנו - - -

עמרם מצנע: אין שעות.

עמרם מצנע: מה זה שעות?

יצחק הרצוג: אמרת, לכל מנהל בית-ספר יש שעות לחינוך בלתי פורמלי.

עמרם מצנע: לא, לא אמרתי שעות.

עמרם מצנע: אמרתי, יש פעילות - - -

יצחק הרצוג: שנדע את הכמות.

עמרם מצנע: לא, אני לא רוצה - - -

עיסאווי פריג': תן לנו לדבר.

עיסאווי פריג': ככה לא - - -

מסעוד גנאים: להבהיר.

יצחק הרצוג: לפחות שנקבל את הנתונים.

עמרם מצנע: בוז'י, כשמנהלת בית-ספר עושה אירועי יום - -

עיסאווי פריג': מה אנחנו רוצים?

עיסאווי פריג': ב-11:00 הוא הולך.

עמרם מצנע: - - העצמאות, זה חברתי.

עיסאווי פריג': תבין, אני יודע מה שאני אומר.

עמרם מצנע: כשהיא עושה אירועי חגים שונים, כשעושים - - -

יצחק הרצוג: אתה לא מדבר על מערכת מוסדרת של חינוך ותפעול - - -

עיסאווי פריג': אני מכיר אותו.

עמרם מצנע: המערכת המוסדרת של החינוך הבלתי פורמלי כשמו כן הוא.

מסעוד גנאים: זו השאלה.

עמרם מצנע: הוא לא מחייב, זה הילד רוצה – הוא צורך את זה - -

יצחק הרצוג: שיקול דעת.

עמרם מצנע: - - הוא לא רוצה – הוא לא שם.

עמרם מצנע: ולכן, אני חושב שההפרדה הזו מאוד חשובה.

מסעוד גנאים: רק הערה אחרונה – העניין לא חינוך חברתי או לא, העניין לשאלה הבסיסית יותר, שאולי תענה עליה, שחינוך בלתי פורמלי בישראל הוא לא מוסדר, לא מסודר.

מסעוד גנאים: החוק היחיד, זה שהיה בקדנציה שעברה, חוק הנוער וזהו, שבא להסדיר את החינוך הבלתי פורמלי.

עמרם מצנע: נכון מאוד.

יוני שטבון: חוק מנהלי יחידות הנוער.

עמרם מצנע: מה זה לא מוסדר?

עמרם מצנע: תנועות הנוער מוסדרות?

מסעוד גנאים: כן.

עמרם מצנע: בסדר.

יוני שטבון: אבל זה הדבר הנכון על החוק הבלתי פורמלי.

עמרם מצנע: כשמו כן הוא: לא פורמלי.

עמרם מצנע: והוא איננו חלק מחייב.

יצחק הרצוג: אבל עדיין לשעות חברה, למשל, יש מכסה, יש בכל זאת איזושהי תשתית לפעילות הזאת, היא לא באוויר, וכל אחד עושה מה שבא לו, אלא אם אני טועה, ואז תלמדו אותי.

<ארז אשל: רק במעבר מתוך התחום הבית-ספרי - - -

עמרם מצנע: לא, השאלה של בוז'י, אנחנו זוכרים שעת מחנך, שעת חברה - - -

עיסאווי פריג': הוא לא נותן את התמונה.

עיסאווי פריג': אני יודע שהוא לא נותן.

<ארז אשל: קודם כל יש שעת מחנך, ואם אנחנו רוצים להגיע למספרים המדויקים, יובל בנימין יוכל לתת את המספרים המדויקים.

<ארז אשל: יש לנו היום ארבעה חוקים – זה לא מספיק – שמעגנים את החינוך הבלתי פורמלי.

<ארז אשל: הלוואי שיהיה גם חוק של שעות הפנאי ושל תרבות הפנאי, וזה ייתן מענה לדברים שיושב-ראש הוועדה פתח אתם.

<ארז אשל: אבל אם רק נסת

<ארז אשל: כל על תחום המד"צים והמש"צים בתוך בית-הספר, כתוצאה מהחינוך הבלתי פורמלי הם לא תנועות נוער, אבל מתוך בתי-הספר סומכים המש"צים והמד"צים – וכמו שעוזר השר חילי טרופר, כמנהל בית-ספר, נהג לומר: מחנך צריך להיות הדמות המשמעותית ביותר בחייו של התלמיד, או הדמות המשמעותית לצד הוריו, ומחנך אמיתי צריך להיות זמין לתלמיד גם אחרי שעות הלימודים.

<ארז אשל: אנחנו מוצאים גם בקיץ הקרוב – כשאנחנו פועלים לחופש של משמעות – תופעה מדהימה של עשרות אחוזים של מורים בבתי-ספר שבהתנדבות – וזה רק כי זה חופש גדול – מחויבים, כל אחד או יוצר מצב של חמישה עד שבעה תלמידים שהוא בקשר אתם לאורך כל החופש.

<ארז אשל: הדרישה להעצמה של המרחב הבלתי פורמלי, גם בתוך המרחב הבית-ספרי, וגם בקשר של אנשי החינוך והתלמידים מעבר – כשמינהל חברה ונוער שואל מה ציר ההצלחה שלו, זה כשבית-הספר יהפוך להיות המקום המשמעותי ביותר בחייו של התלמיד.

<ארז אשל: הוא יהפוך להיות המשמעותי כאשר הדמויות החינוכיות הן מעבר לציון.

שמעון אוחיון: זה ברור.

עמרם מצנע: חברת הכנסת הראשונה שנרשמה, חברת הכנסת יפעת קריב, ואחר כך אתן את רשות הדיבור למרכז השלטון המקומי, להציג את הדברים מהצד שלהם.

עמרם מצנע: בבקשה, יפעת.

יפעת קריב: קודם כל, בוקר טוב לכולם, ראשית, אני מברכת על הדיון.

יפעת קריב: ואפילו אמרתי לך קודם, שאני חושבת שזה דיון ממש ממש חשוב.

יפעת קריב: הנושא של החינוך הבלתי פורמלי, אני חושבת שזה אחד הנושאים שלפחות אותי כחברת כנסת מעסיקים מאוד.

יפעת קריב: לפני שאכנס, אני רק רוצה לומר מילה, יש לנו פה הזדמנות מאוד גדולה, אדוני יושב-ראש הוועדה, אני רואה את חברי הכנסת שנמצאים פה, את הכמות ביום רביעי ב-09:00 בבוקר, שהגיעו, ואני רואה כמה הנושא הזה חשוב.

שמעון אוחיון: וצריכים ללכת לוועדה אחרת עוד מעט.

יפעת קריב: בכנסת הקודמת באתי לכאן כאחת מעובדות הנוער והצעירים של ממשלת ישראל, של מדינת ישראל, והרגשתי שאין לי פרטנר לעבוד אתו.

יפעת קריב: הכנסת הקודמת לא הייתה מחויבת לנושא הזה.

יפעת קריב: ובכנסת הזאת אני מופתעת לטובה באמירה, שיש פה חברי כנסת רבים שמחויבים לנושא של הנוער והצעירים, וזה אומר שאנחנו הולכים כבר לשנות ולעשות דברים אחרים.

יפעת קריב: בתפקיד הקודם שלי הייתי ראש מינהל החינוך בשלטון המקומי.

יפעת קריב: כראש מינהל החינוך היה לי יעד אחד: להעביר את חוק החינוך הבלתי פורמלי, מה שבסוף נקרא "מנהל יחידת נוער ומועצות נוער".

יפעת קריב: זה דבר שהתחילו אותו: יולי תמיר, הרב מלכיאור, אלכס מילר, ומי לא ניסה להעביר את החוק הזה.

יפעת קריב: בסופו של דבר הועבר חוק, באמת בדחיפה מאוד משמעותית של שלמה בוחבוט ושל גדעון סער ובתמיכה של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

יפעת קריב: אבל החוק הוא חוק רזה.

יפעת קריב: הוא חוק שהוא גם דל מבחינת התוכן שלו, והוא גם דל מבחינת התקציבים שלו.

יפעת קריב: לנו יש יעד, לקחת את החוק הזה, שנמצא פה לפני ולעבות אותו, פעם אחת בתוכן שלו ופעם שנייה בתקציבים שלו.

יפעת קריב: בעצם, אחת השורות הכי חשובות שבאה ואומרת שבכל רשות מקומית בארץ ימונה מנהל יחידת נוער, זו מהפכה.

יפעת קריב: עכשיו זה חוקק, אבל התפקיד שלנו לדאוג שאכן בכל רשות מקומית בארץ יהיה מנהל יחידת נוער, כי אנחנו יודעים שלמרות שהחוק חוקק, לא בכל רשות מקומית יש מנהל יחידת נוער, וגם כשיש מנהל יחידת נוער, לא בהכרח הוא מתוקצב.

יפעת קריב: וזאת המטרה שלנו כוועדה, וזה הנושא שאותו אנחנו צריכים לקדם.

יפעת קריב: תראו, מנהל יחידת נוער חייב להיות תפקיד עם הגדרות בצורה מאוד ברורה, עם תארים וניסיון וליווי.

יפעת קריב: דיברת על התקציבים המאוד מועטים, התקציבים היום של החינוך הבלתי פורמלי הם בסך הכול 2% מכלל תקציבי החינוך במדינת ישראל.

יפעת קריב: זה נתון מאוד קשה ומאוד נמוך.

יעקב אשר: זה טיפה מול ה-46 או 47 מיליארד.

יפעת קריב: נכון.

יפעת קריב: וכשאנחנו מדברים על בני-הנוער – אגיד עוד משהו ברמה האישית, אני אמא לארבעה ילדים, שניים מהם מתבגרים, אני רואה מה קורה אתם אחרי שעות בית-ספר, אני יכולה להגיד לכם במילה אחת, כלום.

יפעת קריב: די כלום.

יפעת קריב: הם חוזרים אל הרשות המקומית, אם המתנ"סים לא מספיק פעילים.

יפעת קריב: במקרה ברשות המקומית שבה אני גרה - - -

עמרם מצנע: ואת באה מרשות מקומית שיכולה להרשות לעצמה להקצות.

יפעת קריב: רשות מקומית חזקה.

יצחק הרצוג: אין תנועת נוער?

יצחק הרצוג: איפה "הצופים"?

יפעת קריב: שניהם פעילים ב"נוער העובד והלומד" - -

יצחק הרצוג: אז זה כן.

יפעת קריב: - - פרט ליום שלישי ופעילות ביום שבת, זה מעט מדי.

יפעת קריב: אבל אני אומרת, דווקא ברשות המקומית שלי, שהיא רשות מקומית חזקה, אין את החברה למתנ"סים, אין מרכזים קהילתיים, אין כמעט פעילויות לבני-נוער, שלא נדבר על נושא של מקומות בילוי לבני-נוער.

יפעת קריב: בני-הנוער במרכז הארץ צריכים לנסוע לתל-אביב או לעיר גדולה כלשהי, הם נוסעים בתחבורה ציבורית, אין להם איך לחזור חזרה.

יפעת קריב: רק לא מזמן, בחודש האחרון, ברשות המקומית שבה אני חיה, היתה תופעה קשה של שכרות של בני-נוער, שמצאו אותם פשוט יושבים על הדשא מחוץ לבית-ספר שותים, משתכרים - - -

מסעוד גנאים: איזו רשות מקומית?

יפעת קריב: הוד-השרון.

יפעת קריב: יושבים באחד מעשר בתי-הספר הטובים ביותר בארץ – אותם בני-נוער ישבו, שתו, השתכרו, ואנחנו כהורים נזעקנו לתופעה הזאת, ושאלנו את עצמנו, מה עושים.

יפעת קריב: אז ברור שנדבר על זה פה בוועדה, נחפש מה לעשות.

יפעת קריב: אני רוצה לדבר בקצרה כדי לתת את זכות הדיבור לאנשים אחרים ולחברי כנסת.

יפעת קריב: אסיים ואומר, נושא החינוך הבלתי פורמלי בעיני הוא הנושא הכי חשוב, כי כולם מתעסקים בחינוך הפורמלי – כן מקצועות ליבה, לא מקצועות ליבה, מה קורה בתוך בית-ספר, יש מנגנון שלם של מורים, של אנשי עשייה, של ארגונים.

יפעת קריב: החינוך הבלתי פורמלי עד היום לא היה לו מקום מרכזי, לא בכנסת ולא בממשלה.

יפעת קריב: אני מבקשת לשים אותו על סדר-היום.

יפעת קריב: אני מודה לך ששמת אותו.

יפעת קריב: אני אישית מוכנה להיות כמה שיותר פעילה.

יפעת קריב: הקמתי גם, דרך אגב, יחד עם מרכז השלטון המקומי ועם עובדי הנוער את "השדולה למען השלטון המקומי", למען הנוער והחינוך הבלתי פורמלי בשלטון המקומי, שכמובן תפעל בשותפות מלאה עם הוועדה.

יפעת קריב: נפגשתי כבר, מאז שנכנסתי לתפקיד, עם כל מנהלי יחידות הנוער בארץ.

יפעת קריב: אני אומרת לכם, זה הנושא שצריך - -

יצחק הרצוג: איך הספקת?

יפעת קריב: ראית מה זה.

יצחק הרצוג: איך הספקת לפגוש את כל מנהלי יחידות הנוער?

יפעת קריב: בכנס שלהם.

יפעת קריב: הגעתי, פגשתי, דיברתי, הייתי אתם בכנס שלהם.

<קריאה: הייתה ועידה.

יפעת קריב: בוועידה.

יפעת קריב: אז רק אני אומרת, זה הנושא החשוב והמרכזי, ויש מלא עבודה בנושא הזה.

יפעת קריב: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה לחברת הכנסת יפעת קריב.

עמרם מצנע: ובאמת, אני חושב שזה מחדד – דווקא ביישוב חזק ובבתי-ספר חזקים – את הצורך בחינוך הלא פורמלי.

יפעת קריב: דיברנו על הפריפריה ועל יישובים חלשים - - -

עמרם מצנע: ועל אחת כמה וכמה כמובן במקומות אחרים.

עמרם מצנע: וזה באמת נותן את הזמן ואת המקום למרכז השלטון המקומי, שנדמה לי שהוא מאוד מאוד דומיננטי בנושא הזה של החינוך הלא פורמלי, ברצותו – החינוך הבלתי פורמלי מקבל מעמד ברשות, באי-התייחסותו – אז זה כמובן נראה אחרת.

עמרם מצנע: זיו בר, בבקשה.

<זיו בר: ראש תחום חינוך נוער וצעירים במרכז השלטון המקומי, ונמצא אתי שלומי לנגר, יו"ר ועדת נוער במרכז השלטון המקומי.

<זיו בר: אני רוצה לפתוח בנימה אישית, שאני נמצא פה בתקווה מעורבת בחשש.

<זיו בר: התקווה קיימת כי אני יודע שזה נושא שחשוב ליו"ר ועדת חינוך, ואני מאוד שמח שאנחנו פותחים בו, זה אחד הנושאים הראשונים שאתה מעלה על סדר-היום, ורואים את מגוון האנשים שמשתתפים; וחשש, כי הנושא החשוב הזה עלה הרבה פעמים סביב השולחן הזה, היו פה אנשים שישבו בכיסאות שלנו עם לא פחות מוטיבציה, לא פחות מוכשרים, ועדיין המצב הוא שעושים מעט מדי בחינוך הבלתי פורמלי, ואני רוצה להתייחס לזה.

<זיו בר: אני גם רוצה להגיד, כולם פה יודעים על החשיבות של החינוך הבלתי פורמלי, אבל אקריא משהו מחומר שקראתי אתמול, משנת 2000 של ראובן כהנא.

<זיו בר: הוא כותב על הנעורים ועל הצופן הבלתי פורמלי: "צעירים מחפשים אחר משמעות אותנטית לחייהם.

<זיו בר: ב"אותנטיות" הכוונה" היא "למידה הרבה ביותר של ביטוי עצמי מצד פרטים או קבוצות.

<זיו בר: ביסוס של משמעות הוא משימה קשה כיום, בשל השינויים המהירים המתחוללים בחברה.

<זיו בר: מסגרות חברתיות מסוימות" "מעודדות יצירת משמעות, בכך שהן מציעות הזדמנויות לפרשנות ולהבניה של חוויות".

<זיו בר: הוא מסיים: "למרות הריבוי העצום של פרשנויות אפשריות לחוויה, רוב הפרטים יבחרו באופן רציונלי בקירוב" "את הפרשנויות בעלות הדרגה הגבוהה ביותר של משמעות או אותנטיות עבורם".

<זיו בר: ניתן "להניח כי אותנטיות תתפתח בעיקר בהקשרים חברתיים המבוססים על צופן שמדגיש חופש ובחירה".

<זיו בר: וזה מה שיש לנו בחינוך הבלתי פורמלי – בחירה, מרחב לתהות, מקום לגבש את הזהות העצמית, מקום לגבש תפיסת עולם.

<זיו בר: ופה אני מגיע, עם החשיבות הגדולה הזאת, לשתי נקודות מאוד מאוד בעייתיות.

<זיו בר: נתונים שפרסם מרכז המידע של הכנסת – 1.5 מיליון ילדים ובני-נוער לומדים במסגרות החינוך הבלתי פורמליות.

<זיו בר: ילדים ובני-נוער שוהים בין 30%-25% מזמנם במסגרות הפורמליות, מה שאומר ש-70% מזמנם הם במסגרות החינוך הבלתי פורמליות, או בכלל לא במסגרות.

<זיו בר: ממחקר של דוח מבקר המדינה, שדיבר על מעורבות ממשלתית בחינוך הבלתי פורמלי, הוא כותב: "משרד החינוך הוא הגורם האחראי לכל החינוך הניתן בישראל, לרבות החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי".

<זיו בר: עד היום אין חובה חוקית לספק שירותי חינוך בלתי פורמלי, זה נכתב ב-2010 לפני החוק החדש.

<זיו בר: והוא מסיים בפסקה: "למרות מעורבותם של משרדי ממשלה רבים בתחום החינוך הבלתי פורמלי, אין גורם ממשלתי המתווה מדיניות בהקשר הזה".

<זיו בר: ואם אנחנו שואלים משפט שנאמר: איפה הכסף?

<זיו בר: יש מעט מאוד חקיקה, אין מספיק תקצוב, אין מדיניות אחידה וכמעט אין רגולציה.

<זיו בר: ואיפה הבעיה?

<זיו בר: ואני מגיע לבעיה השנייה – אם אני מסתכל על נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ההוצאה על תרבות, ספורט ובידור – 83% מההוצאות האלה זה משקי הבית, 11,4% זה הרשויות המקומיות, והמדינה זה 3.8% מהתקציב של הדבר הזה.

<זיו בר: ומה הבעיה?

<זיו בר: אנחנו חיים בתחושה שאין בעיה, כי אנחנו מסתובבים בערים ורואים שיש חוגים, יש פעילות של תנועות נוער, יש מד"צים, יש פעילות, אבל בעצם אם אנחנו מסתכלים על הנתונים האלה, זה סוג של מותרות.

<זיו בר: זה ילד שחי עם הורים שיש להם, וילד שחי ברשות שיש לה יקבל יותר מילד אחר, וזה פער מאוד גדול לאי-שוויון.

<זיו בר: וזה בלי להתייחס למציאות יותר מורכבת, שרק מעטים באמת מגיעים לפעילות שכבר קיימת, ובאוכלוסייה הערבית, ונוער בסיכון עוד פחות צורכים את התרבות הזאת.

<זיו בר: ואז ננסה גם להגיע לפתרונות ולהצעות שלנו, ולכך התייחס יו"ר ועדת הנוער.

<זיו בר: אבל כאמירה, בלי כסף, בלי תקצוב שיגובה בחקיקה, השינוי יהיה מינורי.

<זיו בר: מינהל חברה ונוער וארז אשל עושים ככל שהם יכולים, אנשים מצוינים, עובדים 24 שעות, אבל יש מדינות אחרות שבתפקיד של ארז יש על זה שר שאחראי – בצרפת יש שר נוער וצעירים, המדינה לוקחת אחריות וגם מתקצבת.

<זיו בר: וצריך לעזור להם לעזור למדינה לגרום לזה לקרות.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: שלומי, בבקשה.

<שלומי לנגר: בוקר טוב, אני רוצה להתחיל מהסוף ולהתחבר לאיזשהו שיח שהיה בין ארז לבין חברי הכנסת לגבי - - -

עמרם מצנע: מי שלא מכיר, שלומי הוא גם ראש מועצה מקומית אורנית.

<שלומי לנגר: זה לא סוד, ומי כמוך יודע, שלמעשה ראש הרשות בעצם קובע את סדר-היום ואת המדיניות ואת סדרי העדיפויות וכו'.

<שלומי לנגר: יש רשויות חזקות יותר, יש רשויות חזקות פחות, והנגזרת לגבי החינוך הבלתי פורמלי, אם אנחנו מדברים על החברה הישראלית ככלל, האופציה הזו או מתן הפלטפורמה הזו למעשה בראייה ארוכת טווח, לפחות 30 שנה אחורה, לטעמנו, רק מגביר את הפערים בחברה הישראלית.

<שלומי לנגר: ואף אחד מהיושבים פה לא בעד העמקת הפערים האלה.

<שלומי לנגר: במסגרת הפורום נוער בשלטון המקומי הכוונה שלנו, יחד עם כלל ראשי הרשויות, למעשה, להתמקד בראש ובראשונה בשלושה נושאים עיקריים – כאשר דיברה יפעת על נושא חוק הנוער, בהחלט מדובר בפריצת דרך, אבל רק בתחילת הדרך.

<שלומי לנגר: חייבים לעבות את החוק הזה, חייבים לתקנן אותו, חייבים לתקצב אותו, חייבים להגדיר יעדים וחייבים לעשות פיקוח, כי ללא פיקוח, כמו בכל תחום, גם בתחום הזה יהיו רשויות שלא יהיו שם.

<שלומי לנגר: הנושא השני בו אנחנו מתכוונים להתמקד, אני חושב שיש גם לגביו תמימות דעים, זה הנושא של תעודת בגרות חברתית.

<שלומי לנגר: אני יודע ששר החינוך מאוד בעד הנושא הזה, שמענו את ארז גם מדבר על הנושא הזה, העסק הזה חייב לקרום עור וגידים – לא כמו שאמר זיו – עם הרבה מאוד ציפיות למשהו שכבר בשנה הבאה יהיה שפה אחידה לכלל הרשויות.

<שלומי לנגר: הנושא הנוסף שלא עלה פה עד עכשיו, זה הנושא של חוק המכיר בחינוך כעבודה מועדפת.

<שלומי לנגר: אין לי מושג לגבי ההיסטוריה, מי החליט שלתדלק בתחנת דלק, או בבניין, יקבל העדפות של חייל משוחרר בעבודה מועדפת.

<שלומי לנגר: אנחנו סבורים שמדריך בצופים או מדריך נוער או רכז נוער חייב להיות כלול בנושא הזה של עבודה מועדפת.

יצחק הרצוג: זה רק לחצי שנה, אתה מודע לזה, שלומי.

יצחק הרצוג: זה מייצר תחלופה מאוד גבוהה בכל מי שעושה את העבודה המועדפת.

יצחק הרצוג: זה לא מייצר יציבות.

<שלומי לנגר: זה לא אומר שמי ש"ישים על זה v" – זה לא אומר שמי שיזכה בנתח, חצי שנה לאחר מכן יעזוב, אבל היום - - -

יצחק הרצוג: ההפך - - -

עמרם מצנע: זה די בעייתי.

עמרם מצנע: אני יודע שזה נמצא על השולחן, הוא די בעייתי, כי גם זו פרצה עצומה להעסקת כל מיני אנשים שגם לא מוכשרים, לא מתאימים לעסוק בנוער, לעסוק בחינוך.

<שלומי לנגר: לא, יש הגדרות של תפקידים.

<קריאה: מערכת מיון.

יצחק הרצוג: לכן הוא נועד לעבודות הרבה יותר פשוטות, אם אפשר להגדיר את זה ככה.

עמרם מצנע: עבודות כפיים, עבודות שיש בהן חוסר.

יצחק הרצוג: ושהן מייצרות תחלופה גבוהה בגלל המאפיינים של החצי שנה של עבודה מועדפת, אפשרות לחסוך ולנסוע או ללמוד.

<שלומי לנגר: אם אני זוכר נכון, הצורך הזה נולד כדי לתת עבודה, במקום לעובדים הזרים בבניין וכו'.

יצחק הרצוג: אפשר לקיים דיון פה עם ביטוח לאומי, ללמוד את העסק, אין בעיה.

עמרם מצנע: כן, זה רשום אצלי, אני יודע שהנושא הזה עלה.

<שלומי לנגר: הדבר הנוסף שאנחנו חושבים שצריך לחשוב עליו, ולחשוב עליו טוב, זה למעשה איזושהי ועדה בין-משרדית.

<שלומי לנגר: יש הרבה מאוד גורמים שמטפלים בנוער, אין הלימה ואין קורלציה, אין חשיבה משותפת בין כל הגורמים.

<שלומי לנגר: אנחנו חושבים שצריך להקים ועדה בין-משרדית לקידום תוכנית לאומית בנושא הנוער, יחד עם המשרד לביטחון פנים, שמתעסק ב"עיר ללא אלימות", יחד עם משרד הקליטה, יחד עם משרד הרווחה, משרד החינוך כמובן, ואני לא חושב שנכון להשאיר גם את הקרנות שמתעסקות בנושא הנוער.

<שלומי לנגר: לשבת, להקים צוות היגוי יחד עם השלטון המקומי ועם כל השחקנים, לקבוע סדר-יום, לקבוע אג'נדה מסודרת ולצאת לדרך.

עמרם מצנע: תודה, שלומי.

עמרם מצנע: אני רוצה רק להדגיש את המשפט הראשון שאמרת, שהמעורבות של ראש הרשות היא המכרעת ביותר בכל נושא הטיפול בחינוך הלא פורמלי, גם בצעירים כשנעבור לזה.

עמרם מצנע: זה לא רק עניין של כסף, זה עניין של מודעות רשותית, ואני מקווה מאוד שבאמת מרכז השלטון המקומי ייתן לזה משקל הרבה יותר גדול מעצם הנושא התקציבי.

עמרם מצנע: חבר הכנסת פריג', בבקשה.

עמרם מצנע: ואחריו נציג מועצת הנוער הארצית, בבקשה.

עיסאווי פריג': שלום לכולם, היוזמה מבורכת, והנושאים החשובים כל כך רבים שאתה לא מספיק ללמוד את כל החומר.

עיסאווי פריג': אני חייב לציין את הסוגיה של החינוך הבלתי פורמלי במגזר.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתמקד בדברי בחברה הערבית, ברשותכם, כלל החברה חשובה לי, אבל אני מתמקד עכשיו בחברה הערבית, איפה שאני חי ואיפה שאני מרגיש את זה.

עיסאווי פריג': בשנים האחרונות אני מרגיש את התזוזה בחינוך הלא פורמלי בכמה יישובים ערבים, במיוחד בתוכנית של"ח, בידיעת הארץ, אני חייב להגיד, אני מרגיש שיש שינוי, אבל אתייחס לזה בסיכום דברי.

עיסאווי פריג': אני שואל שאלה פשוטה, החינוך הבלתי פורמלי בא לתת מסגרת לתלמידים שלא נקלטים במערכת הפורמלית.

עיסאווי פריג': הבנתי נכון?

<קריאות: לא.

יפעת קריב: לא.

יפעת קריב: לכלל הנוער.

<ארז אשל: גם.

<ארז אשל: לכלל הנוער.

עיסאווי פריג': אבל במיוחד לתלמידים שלא נקלטים במערכת הפורמלית.

עיסאווי פריג': לתת מענה.

מסעוד גנאים: גם.

מסעוד גנאים: אבל לכולם, לכל התלמידים.

<קריאות: - - -

עיסאווי פריג': למה אני אומר את זה?

עיסאווי פריג': אני מחזיק דוח ממ"מ, מיחידת המחקר אצלנו, הרי החינוך הבלתי פורמלי אמור לתת מענה לחטיבה ולתיכון.

עיסאווי פריג': הבנתי נכון?

<ארז אשל: לא.

<קריאה: לא בהכרח.

עמרם מצנע: גם ליסודי.

עיסאווי פריג': גם ליסודי יש חינוך בלתי פורמלי?

<ארז אשל: מגן עד - - -

עיסאווי פריג': יפה, בסדר.

עיסאווי פריג': מהנתונים שאני מחזיק ביד, אחוז הנשירה בחברה הערבית, בבתי-הספר הערבים, אני רואה שיש חלוקה: בדואים, דרוזים וערבים, יש שלוש קבוצות בממ"מ, ככה מחולקים.

עיסאווי פריג': אתמקד בנתון הערבי.

עיסאווי פריג': בנתון הערבי, איך שאני מחשב את אחוז הנשירה, אם אגיד את זה במספרים – 24,000 תלמידים נשרו ממערכת החינוך הערבית בששת השנים האחרונות.

עיסאווי פריג': לקחתי מהחטיבה ומהתיכון, לעומת 26,000 תלמידים – ארז, תתמקד אתי - - -

<ארז אשל: אני רק אתך.

עיסאווי פריג': 24,000 תלמידים נשרו ממערכת הערבית בשש השנים האחרונות, לעומת 26,000 תלמידים בחברה היהודית, זה מספרים שונים, אבל מספרי הנשירה מאוד קרובים.

עיסאווי פריג': 25% מהתלמידים בחברה הערבית נשרו, לא סיימו, לא הגיעו לי"ב.

עיסאווי פריג': אז באופן טבעי השכל הישר אומר לי, שצריך כאן שהאלמנט הלא פורמלי יהיה משמעותי – השל"ח ויחידות הנוער וכל האגפים שאתם מציינים.

עיסאווי פריג': עיינתי בתקציב של החינוך הלא פורמלי, התקציב שלכם – כמה כסף, אדוני?

עיסאווי פריג': 800 מיליון שקל, אם אני לא טועה, כמה?

<יובל בנימין: כל התקציבים - - -

עיסאווי פריג': אני רוצה לדעת מה האחוז על-פי הנתונים האלה, כמה החברה הערבית מקבלת לחינוך הבלתי פורמלי, בסדר, אדוני?

עיסאווי פריג': עיינתי בנתונים – יש לכם שלושה אגפים: יש לך את של"ח - - -

<ארז אשל: ארבעה אגפים.

עיסאווי פריג': ארבעה אגפים, כולל "הצופים".

<ארז אשל: "הצופים" היא תנועה נוער שנמצאת בתוך האגף לחינוך חברתי.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': אקח את הנושא שהכי חם והכי מצליח – של"ח, ידיעת הארץ.

עיסאווי פריג': ידיעת הארץ במגזר הערבי – באמת אין לי נתונים לגבי המגזרים הבדואי והדרוזי, "פיצלו לנו את הראש" בגלל המספרים.

עיסאווי פריג': במגזר הערבי יש 50 בתי-ספר שאתם מחויבים לתת להם של"ח.

עיסאווי פריג': של"ח קיים ב-50% מהמגזר, לא בכל המגזר הערבי.

עיסאווי פריג': אין יחידות של"ח, והיחידה הזו, ידיעת הארץ – הבת שלי הייתה שם, סיפרה לי דברים יפים, דברים מעודדים, אתה שואל, רק ל-50% מהמגזר יש של"ח.

עיסאווי פריג': אחד.

עיסאווי פריג': יחידות נוער – מתוך יחידות הנוער, אני רוצה לדעת, אדוני, כמה בתי-ספר - - -

עמרם מצנע: יחידות נוער זה לא בית-ספר, זו הרשות המקומית.

עיסאווי פריג': אה, ברשות, סליחה.

עיסאווי פריג': כמה יחידות נוער, ארז, יש ברשויות הערביות מתוך הכלל בהם אתם מטפלים?

<ארז אשל: יש 16 מנהלים חדשים שנקלטו.

<ארז אשל: תוך שנה וחצי אנחנו קולטים עוד 33 מנהלים.

עיסאווי פריג': כמה יש לכם היום מתוך אלה שאתם מטפלים?

עיסאווי פריג': אני ארכז את הנתונים, תענה לי אחרי זה.

עמרם מצנע: לא, רק שתבין, אחריות לאיוש מנהל יחידת הנוער זה לא משרד החינוך.

עמרם מצנע: זו הרשות המקומית.

<ארז אשל: אנחנו מתקצבים אותם ומלווים אותם.

עיסאווי פריג': השאלה הבאה שאני צריך להבין – יחידות הנוער, אדוני, היישובים שאתם מטפלים בהם, יש קבוצות נוער – בערבית קוראים לזה "אוולד שביבה", ילדים צעירים – נמצאים בטיפין טיפין בכמה כפרים.

עיסאווי פריג': אני רוצה שתגיד את המספרים המדויקים.

עיסאווי פריג': ציינת בדבריך תנועות נוער – כמה תנועות נוער בכלל יש במגזר הערבי?

עיסאווי פריג': אם בכלל יש תנועות נוער במגזר הערבי.

עיסאווי פריג': ידוע לי על איזה תנועת נוער "אג'יאל" חצי נכה ואיזה תנועת נוער – כמה תנועות נוער?

עיסאווי פריג': על מה אתם מדברים?

עיסאווי פריג': החינוך הבלתי - - -

עמרם מצנע: תרשום לך.

עיסאווי פריג': אני רוצה את כל התשובות.

עמרם מצנע: חבר כנסת פריג', זהו?

עמרם מצנע: או שיש עוד שאלות?

עיסאווי פריג': יש לי עוד שאלות, אבל אני לא רוצה לקחת את הזמן של אחרים, אני אשלים.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית, אביעד לוין.

<אביעד לוין: בוקר טוב לכולם, אגב, גם מועצה היא חלק מהחינוך הבלתי פורמלי, כמובן.

יפעת קריב: וזה גם מופיע בחוק.

<אביעד לוין: קודם כל, חשוב להבין שתלמידים רואים את החינוך כמכלול בעצם, גם שיעורי השל"ח, גם החינוך לערכים, כל הדברים האלה בעינינו, גם אם בזמן הלימודים, הם עדיין חלק מהחינוך הבלתי פורמלי.

<אביעד לוין: כמובן, אנחנו לא חולקים על זה שיש להשקיע עוד תקציבים ועוד משאבים בחינוך הבלתי פורמלי, שבעינינו הוא לפעמים יותר חשוב מהחינוך הפורמלי.

<אביעד לוין: כי בעצם, האם תלמיד יפיק יותר מפעילות ב"צופים" או מבחינת בגרות מסוימת?

עמרם מצנע: של"ח זה חלק מתוכנית הלימודים, זה לא - - -

<ארז אשל: חינוך בלתי פורמלי, זה אצלנו.

עמרם מצנע: כן, אבל זה לא - - -

<ארז אשל: של"ח בתוך בית-הספר, זה מחוץ לבית-ספר.

עמרם מצנע: כן, אבל פעילות של"ח בתוך בית-ספר היא מנדטורית.

עמרם מצנע: תלמיד לא יכול להגיד, אני לא משתתף בשל"ח.

שמעון אוחיון: זה חלק מהתוכנית.

<ארז אשל: זה חלק מהתוכנית.

<קריאה: היא רק לא פועלת בכל בתי-הספר.

עמרם מצנע: אני רוצה מאוד להדגיש – למרות שחינוך לא נגמר ולא מתחיל בנקודת זמן שאנחנו קובעים, חינוך זה כל מה שבו אנחנו עוסקים, אבל צריך להבין שההגדרה של חינוך לא פורמלי – לפחות במונחים שאני מכיר – זה כל אותם חלקים שהם לא חלק מתוכנית הלימוד המחייבת והמחויבת.

<קריאה: אבל של"ח אין בכל בתי-הספר.

עמרם מצנע: יכול להיות, אני לא אומר שלא.

עמרם מצנע: יש גם בתי-ספר של מורות לאנגלית.

<קריאה: שהם לא פחות חשובים.

עיסאווי פריג': אין מספיק תקציב לתת להם.

<ארז אשל: בלתי פורמלי, אם נרחיב, זה כל מקום שאין ציונים ואין מבחנים, והיחס של השייכות והמאמץ - - -

שמעון אוחיון: הדברים החשובים, בקיצור.

מסעוד גנאים: בוא נגיד, פה יש הרב שטחים אפורים שצריך להביא אותם - - -

יצחק הרצוג: אבל זה מעצם טבעו של החינוך הבלתי פורמלי.

עמרם מצנע: נכון מאוד.

עמרם מצנע: כן, בבקשה, הפרעתי לך.

<אביעד לוין: בעצם השאלות העיקריות שלנו במועצה הן: למה בתי-הספר נמדדים רק על-פי ציונים?

<אביעד לוין: למה בעצם אין שילוב מסוים של החינוך הבלתי פורמלי?

<אביעד לוין: למה בתי-הספר לא מקבלים גם מדד לפי המתגייסים לצה"ל, לפי אחוז המתנדבים?

<אביעד לוין: ועוד הערה שעלתה בעצם, היא שבתי-הספר נותנים לנו מסר כפול, מצד אחד הם מעודדים אותנו להתנדב, להגיע ל"צופים", להיות במועצות, אבל מצד שני הם לא משחררים אותנו.

<אביעד לוין: אנחנו לא נגיד להם, יש לנו פעילות במועצה או משהו חשוב, והם יגידו, תצא שעה אחת קודם, זה לא יקרה בדרך כלל, לפחות ברוב בתי-הספר.

עמרם מצנע: דרך אגב, אתה יודע שהסיבה העיקרית שבימי שלישי, למוסדות שיש בהם יום לימודים ארוך, הלימודים נפסקים בצהריים, זה כדי לאפשר את פעילות תנועות הנוער.

<אביעד לוין: ידוע, אבל עדיין יש את הבעיה הזאת, עדיין כמובן אין 100% – בעצם מה שאנחנו אומרים - - -

עמרם מצנע: אבל כמה אתם כמועצת תלמידים עוסקים באמת בדרבון, הפנייה ועידוד בני-נוער ללכת לכל אותם מקומות של החינוך הלא פורמלי, תנועות נוער, ארגוני התנדבות ופעילויות שונות אחרות שנעשות על בסיס הבחירה שלך כנער, ולא מה שאתה חייב לעשות בבית-ספר?

<אביעד לוין: המועצה מורכבת לא רק מנציגים של בתי-הספר, יש לנו כמובן נציגים מארגוני נוער שונים, מ"הצופים", מהחברה הערבית יש לנו די הרבה נציגים.

<אביעד לוין: בעצם, המועצה מורכבת מאנשים שבאמת באים מהחינוך הבלתי פורמלי.

<אביעד לוין: המועצה זו רק עוד שכבה נוספת.

עמרם מצנע: יש מועצת תנועות נוער בנפרד?

<אביעד לוין: אני חושב שכן.

יעקב אשר: יש.

<קריאות: כן, יש.

עמרם מצנע: כי אני יודע שבחיפה, למשל, יש מועצת תלמידים, ודרך אגב היא מונחית ומטופלת על-ידי משרד החינוך, שהוא בעצם גם נותן לה את המסגרת, את ההדרכה, ויש מועצת תנועות נוער - -

יעקב אשר: ארצית.

עמרם מצנע: - - שזה דבר בפני עצמו.

עמרם מצנע: אני לא יודע אם במועצה הארצית יש גם כן חלוקה כזאת.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<אביעד לוין: בכל מקרה, מה שרצינו לסיכום, זה שבאמת המצב היום מבחינתנו בחינוך מאוד בעייתי.

<אביעד לוין: זאת אומרת, זה קצת לא קשור בנושא, באמת בתי-הספר מקשים עלינו לצאת למסגרות האלה גם כשרוצים, וזה סך הכול להקשות על ציבור שכן רוצה לעזור וכן רוצה לתרום לקהילה.

<אביעד לוין: אנחנו לא רוצים לשבת כל היום מול המחשב או מול הטלוויזיה או ללכת לצרוך אלכוהול או סמים או מה שזה לא יהיה.

<אביעד לוין: ובאמת, בקשר למה שאמרתם בחינוך, אין לנו בוא נגיד, התנגדות לזה שיגדילו את התקציב, כמובן שזה יהיה דבר מאוד מבורך מבחינתנו, וסך הכול זו באמת פעילות מסוג של מניעה שבני-הנוער יגיעו למצב של עבריינות או ונדליזם.

עיסאווי פריג': איך התמיכה של המינהל ונוער מתבטאת כלכלית במועצות?

עיסאווי פריג': מעניין אותי.

<ארז אשל: הוא יכול לענות.

<אביעד לוין: המועצה היא תחת מינהל חברה ונוער.

<אביעד לוין: אנחנו מקבלים מהם תמיכה מלאה, יש לנו מלוות מועצה, יש לנו - - -

עיסאווי פריג': יש לך מלווה?

<ארז אשל: יש לנו 36,000 תלמידים במועצות הנוער והתלמידים בכל המגזרים – זה חותך מגזרים, כולל המגזר החרדי – פעילים מאוד, וזה גוף כמו מד"צים מש"צים, שהוא ממש משרד החינוך, מינהל חברה ונוער.

<ארז אשל: בכל בית-ספר יש לך - - -

עיסאווי פריג': אתם מפעילים את ה-36,000 תלמידים האלה?

<ארז אשל: קודם כל, הם מפעילים את עצמם.

<ארז אשל: אנחנו תומכים בהם.

עמרם מצנע: מלווים.

<ארז אשל: אנחנו מלווים.

יעקב אשר: הם עושים את הפעילות והם - - -

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת שטבון, ואחריו נציג ההורים.

יוני שטבון: קודם כל, באמת אני מברך את היושב-ראש ואת כל החברים על הנושא החשוב הזה, ששמו אותו בתחילת הדיונים בוועדת החינוך.

יוני שטבון: אני רוצה לשים בקדמת הבמה את הסוגיה שפחות הזכירו אותה, זה כל מה שקשור לנוער בסיכון.

יוני שטבון: דיברנו על פריפריה, דיברנו על אוכלוסיות יותר מוחלשות, ואני שמח שד"ר יובל בנימין עוסק בתקצוב לרשויות המקומיות.

יוני שטבון: נאמרה פה עוד אמירה חשובה, שלדעתי צריך להתייחס אליה, ודווקא בוועדה הזו, זו המשמעות של ראש הרשות המקומית או ראש העיר בפסיפס הזה של התקציב והשקעת המשאבים בנושא, גם בהיבט כוחות הנפש והקשב, וגם מבחינת התקציב הכספי לנושא.

יוני שטבון: למעשה, לפני שבאתי לוועדה הזאת נפגשתי עם מספר מנהלי מועדוניות נוער בסיכון, קידום נוער, גם עם ראשי ערים, ראשי רשויות מקומיות שביקשו לא להגיד את שמם, ולמעשה, הדבר המרכזי שעומד בבסיס, שהיום ראש העיר מחליט להתעסק בנושא – זה קורה, ראש העיר מחליט שלא להתעסק בנושא – זה לא קורה.

יוני שטבון: זה בעצם מקרין על סוג של קפריזות.

יוני שטבון: יש דברים שקשורים כמובן לאופי של ראש העיר – כמה נושא החינוך הבלתי פורמלי מוצא מקום, במיוחד בפריפריה, שאנחנו מכירים שזה משחק סכום אפס, הנער או שנמצא ברחוב, או שהוא מוצא את עצמו במקום יותר משמעותי.

יוני שטבון: ויש דברים שקשורים לגרעון של עיר, מועצה מקומית.

יוני שטבון: בוודאי יש פה אנשים שמכירים את זה יותר טוב ממני, כמו מר יעקב אשר ויושב-ראש הוועדה.

יוני שטבון: אני חושב שהגיע הזמן שהרגולציה בנושא, ואשמח לשמוע דווקא מכם, ד"ר בנימין, שעוסק בתקצוב שקשור לרשות המקומית, איך זה עובר ומה התנאים, למה ראש העיר נמצא במעמד כל כך מרכזי בנושא כל כך חשוב, שקשור לשלושה תחומים: נוער בסיכון, להבנתי יש בו צד חינוכי שוודאי שזו הוועדה שאנחנו נמצאים בה, יש בו את צד הרווחה וביטחון הפנים.

יוני שטבון: שלושת המרכיבים האלה הם מרכיבים מאוד מרכזיים.

יוני שטבון: להבנתי, צריך לחשוב, בתוכנית העבודה שהיושב-ראש הזכיר, איך אנחנו צועדים לקראת רגולציה גם על הרשויות המקומיות – מי מבקר אותם, מי מפקח עליהם, שהתקציבים יופנו בחלוקת עוגת התקציבים המקומית לנושא הזה.

יוני שטבון: והזכיר פה ראש המועצה בשלטון המקומי ועדה בין-משרדית.

יוני שטבון: בגלל שבנושא של נוער בסיכון, במיוחד בפריפריה, יש כל כך הרבה מרכיבים, מעבר רק למרכיבים החינוכיים, כמו, לפעמים פרוסה עם שוקולד, שאני זכיתי לראות – אמרתי את זה גם בוועדה הקודמת – לצד הלימודים ושיעורי הבית יש ילדים שמקבלים פרוסה עם שוקולד והם רצים, אני ראיתי את זה, למנהל המתנ"ס; וילדים אחרים, שאנחנו יודעים שהם יכולים להיות עבריינים, הם לא יהיו, שזה מרכיב של ביטחון פנים.

יוני שטבון: יש מקום באמת משמעותי להקים ועדה בין-משרדית, שאנחנו שותפים בה – זו יכולה להיות תת-ועדה פה, שיהיו בה נציגים של ועדת החינוך, ועדת הרווחה' וכל מיני ועדות שקשורות לוועדת הפנים – שתגבש תוכנית עבודה לנוער בסיכון, רווחה, ביטחון פנים וחינוך.

יוני שטבון: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: זאביק, בבקשה.

<זאב גולדבלט: חבר הנהלת ארגון ההורים הארצי, מה שיותר חשוב, זה אבא של שחר, שגם משמשת כחונכת ב"כנפיים של קרמבו".

יצחק הרצוג: מעולה.

יצחק הרצוג: ארגון נהדר.

<זאב גולדבלט: כאן זה מתקשר למה שאנחנו מדברים כרגע.

יפעת קריב: באיזה יישוב?

<זאב גולדבלט: גבעתיים.

<זאב גולדבלט: אמרתי, זה יותר חשוב, ולא במקרה.

יפעת קריב: זה צמח בהוד-השרון.

<זאב גולדבלט: לפני שאני נוגע בשני נושאים שאני רוצה להתמקד בהם, אני רוצה לאחל לכולנו, שהוועדה תמשיך להיות מלאה ותוססת גם בעוד שנה-שנתיים ושלוש, כפי שהיא כרגע - - -

עיסאווי פריג': גם אתה מאיים?

<זאב גולדבלט: לא, להפך, זה לא מה שאני רגיל אליו בשנה שחלפה, ולכן אני מאחל לכולנו, שהאווירה תמשיך להיות כזו, זאת אומרת, גם יהיה ביקוש להגיע לכאן, וגם שהאווירה תהיה תוססת וחיונית.

<לילי הלפרין: אפשר להגיד שזו פונקציה של אישיות ראש הוועדה.

<זאב גולדבלט: בוודאי, בוודאי, בהנהגה של יושב-ראש הוועדה.

עמרם מצנע: לא צריך להגזים במחמאות.

<זאב גולדבלט: שני הנושאים שאני רוצה להתמקד בהם – משרד החינוך, לדעתנו, חייב לקחת אחריות גוברת והולכת על החינוך הבלתי פורמלי, בעיקר ובדגש על הפעילות של הילדים ובני-הנוער במהלך החופשות הארוכות.

<זאב גולדבלט: נושא שעלה למושב במהלך השבוע האחרון, כשדובר על ימי הלימודים לעומת ימי החופשה שיש לתלמידי בתי-הספר, והפער שיש בין ימי העבודה וימי החופשה של ההורים.

<זאב גולדבלט: שימוש בבתי-הספר, אם זה להשתלמויות, אם זה לקורסים משלימים במהלך החופשות, דבר שיכול להתבצע, זה יכול גם להוות פתרון חלקי, כפי שארגון ההורים הארצי העלה גם לשר החינוך וגם למנכ"לית.

<זאב גולדבלט: לכן, יש כמובן להקצות למטרה זאת נתח גדול יותר ומשמעותי יותר, גם תקציבית, אבל בעיקר בתשומת לב של המערכת, ולתת את הדעת על הנושא הזה.

<זאב גולדבלט: הנושא השני – וזה מתקשר לאיך שהצגתי את עצמי בהתחלה – על מערכת החינוך הבלתי פורמלי לתת מענה הולם גם לתלמידים ולילדים, בני-נוער, שמאותגרים גם פיזית וגם נפשית.

<זאב גולדבלט: זה לא רק בארגון שדיברתי עליו קודם, "כנפיים של קרמבו", זה קיים גם ב"צופים" ובארגונים נוספים, יש חלקים שמתמודדים עם האתגר הזה.

<זאב גולדבלט: לדעתי, צריכים לחזק את זה, כי לדעתי חברה נבחנת תמיד בתשומת הלב שהיא נותנת לחוליות החלשות שלה.

<זאב גולדבלט: החזקים מסתדרים.

<זאב גולדבלט: החוליות החלשות צריכות את הסיוע, וכאן זו דוגמה קלאסית של חוליה חלשה שצריכה לקבל חיזוק.

עמרם מצנע: זאביק, השאלה ששאלתי את אביעד, עד כמה אתם כגוף מאוד משמעותי, ההורים, באמת עוסקים בלעודד ולדחוף ולכוון לפעילות הלא פורמלית, שכשמה כן היא, היא תלויה בסוף בהורים ובילדים.

<זאב גולדבלט: אתה פותח לי פתח או פרצה אדירה.

<זאב גולדבלט: קודם דיבר הנציג של מרכז השלטון המקומי - - -

עמרם מצנע: לא, כי אתה יודע, רוב הארגונים ממוקמים - -

<זאב גולדבלט: תן לי עוד מילה אחת - - -

עמרם מצנע: - - כדי להיות איזשהו כוח מול העולם החיצוני.

<זאב גולדבלט: לא, זה ממש לא מול.

עמרם מצנע: אבל לארגון עצמו יש מה לעשות בתוך עצמו.

<זאב גולדבלט: ארגון ההורים הארצי, א.

<זאב גולדבלט: לא קם כדי לפעול מול, אלא יחד.

<זאב גולדבלט: אנחנו תמיד באים מהצד הפוזיטיבי ולא מהצד הנגטיבי.

<זאב גולדבלט: אנחנו לא לעומתיים, אנחנו בפירוש רוצים לפעול עם המערכת ולקדם את המערכת.

<זאב גולדבלט: נקודה ראשונה.

<זאב גולדבלט: נקודה שנייה, נציג מרכז השלטון המקומי דיבר קודם על כך שבחינוך הפורמלי נמצאים בני-הנוער בסדר גודל של 25%, וכל השאר נמצאים בחינוך הבלתי פורמלי, ואז הוא דיבר על בני-נוער וכן הלאה.

<זאב גולדבלט: אני רוצה להזכיר שהמרכיב העיקרי המשמעותי שתמיד אנחנו שוכחים, כי הוא כל כך טריוויאלי, שבמרכז החינוך הבלתי פורמלי עומדים קודם כל ולפני הכול ההורים, שזה תפקידם, לחנך.

<זאב גולדבלט: והחינוך הזה, מה לעשות, הוא לא פורמלי.

<זאב גולדבלט: כי כשאני מלמד את הבת שלי, למשל, להתנדב או לתמוך, זה לא תחת הכותרת "חינוך פורמלי", זה חינוך לערכים שמקבלים בבית מההורים.

<זאב גולדבלט: זו הערת אגב.

<זאב גולדבלט: עכשיו לגבי העניין.

<זאב גולדבלט: ארגון ההורים הארצי בפירוש תומך, לוחץ ומנסה לטפח את נושא החינוך הבלתי פורמלי מסיבה אחת פשוטה, דיברנו עליה קודם, ויושב-ראש הארגון דיבר על זה גם בפגישה שהייתה בתחילת השבוע, על נושא החופשות.

<זאב גולדבלט: אנחנו חושבים שטיפוח החינוך הבלתי פורמלי ייתן מענה גם לנו כהורים, גם למשק, ישחרר המון המון המון תקציבים שהולכים היום לאיבוד על אובדן ימי עבודה, למשל.

<זאב גולדבלט: כי ההורים מפסיקים ללכת לעבודה, הם צריכים להיות עם הילדים, למשל, אם נדבר על החופשות.

<זאב גולדבלט: זה דברים שאף אחד לא עושה את הקלקולציה, את החישוב, כמה זה שווה ואיזה - - -

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: פשוט רציתי להפנות את תשומת הלב, כי ההורים הם כוח מאוד חזק גם מול ראש הרשות.

עמרם מצנע: הלוא ראשי הרשויות - - -

<זאב גולדבלט: אנחנו פועלים מולם.

עמרם מצנע: הכוח הכי חזק מולם זה לא אנחנו אלא זה הבוחרים שלהם.

<זאב גולדבלט: נכון.

עמרם מצנע: ואם החינוך חשוב ואם החינוך הלא פורמלי חשוב, אז זה נראה אחרת.

עמרם מצנע: חבר כנסת גנאים.

עמרם מצנע: אחריו ידברו נציגי איגוד מחלקות הנוער.

עמרם מצנע: בבקשה.

מסעוד גנאים: אני חושב שהדיון על חינוך בלתי פורמלי חשוב מאוד, משום שלפי הבנתי ההיגיון או הפילוסופיה של החינוך הבלתי פורמלי כרוך בראיה שלנו לכל העניין של החינוך.

מסעוד גנאים: אנחנו צריכים לראות, לפי דעתי, שהמטרה של החינוך או המטרה של בתי-הספר בכלל, והחינוך בכלל זה לבנות את האדם ולחנך לחיים, ולא רק כדי לקחת איזה ציונים או איזו תעודה או לחנך את הפקיד של העתיד, אלא את אדם.

מסעוד גנאים: 2.

מסעוד גנאים: אני בא מהשטח, הייתי רכז חינוך חברתי – החינוך הבלתי פורמלי גם בנוי על היגיון שהתלמיד הוא חלק מחברה, חלק מקהילה, ובית-הספר הוא לא בועה מנותקת מכל המציאות, אבל אתה צריך להכין את התלמיד הזה או את הנער הזה לחיים, לחיי החברה שלו.

מסעוד גנאים: 3.

מסעוד גנאים: זה חשוב מאוד, בית-הספר והחינוך הפורמלי בתוך כותלי בית-הספר לא תמיד נותן מענה לכל הכישורים ולכל היכולות שיש בבני-הנוער ובתלמידים.

מסעוד גנאים: יש בני-נוער שיש להם כישורים שבית-הספר, החינוך הפורמלי לא נותן להם מענה.

מסעוד גנאים: 4.

מסעוד גנאים: זה חשוב מאוד, זה שעות הפנאי שדיברתם עליהם.

מסעוד גנאים: בערבית יש לנו אמרה מהמורשת: (אומר דברים בשפה הערבית), אם לא תעסיק את הנפש שלך בטוב, היא תעסיק אותך ברע בסוף.

מסעוד גנאים: אני יודע שמחלקת חינוך ומינהל חברה ונוער פועלים בחברה הערבית, אני מכיר את ג'לאל ספדי ויודע שיש שם גם מחלקות נוער והם עובדים, אבל האם זה די?

מסעוד גנאים: לא, זה לא די.

מסעוד גנאים: לפי דעתי, אם אנחנו רואים את המציאות בחברה הערבית של האלימות, של כל הדברים שקורים שם, האחוז הגבוה אפילו של פשיעה, של עבירות של בני-נוער, סמים, אלכוהול, זה צריך, לפי דעתי, טיפול מיוחד.

מסעוד גנאים: צריך עוד מחלקות נוער וצריך לתמוך בתנועות נוער בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: והחשוב יותר והאחרון הוא שכל התוכניות שדיברתם עליהם, אם זה של"ח, אם זה דברים אחרים, שאלתי היא, האם הם גם מותאמות לייחוד התרבותי והלאומי של הנוער הערבי פלסטיני במדינת ישראל ושל התלמידים הערבים?

מסעוד גנאים: אני חושב שזאת שאלה חשובה שצריכה מענה.

מסעוד גנאים: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: יש לי פה שני שמות של אגודת מנהלי מחלקות חינוך: נמרוד גלנטה; מי זה מנחם לב?

עמרם מצנע: נציג איגוד מנהלי מחלקות חינוך?

<נמרוד גלנטה: אני מנהל את המחלקה לנוער ומרכזים קהילתיים בעיריית נס-ציונה ויושב-ראש האגודה המקצועית למנהלי מחלקות נוער.

<נמרוד גלנטה: מימיני, אגב, יושב דורון נהרי הממונה על הנוער בירושלים והממלא-מקום.

<נמרוד גלנטה: ממש בשתי מילים, אני מייצג סדר גודל של 180 מנהלי יחידות נוער ועובדיהם ברשויות המקומיות.

עמרם מצנע: 180 מתוך 256 רשויות?

<נמרוד גלנטה: נכון, על כל המורכבויות של תחלופת כוח-אדם.

<נמרוד גלנטה: אנחנו עמותה שבסופו של דבר היא וולונטרית, זאת אומרת, שמנהל יחידת נוער כזו או אחרת יכול לבחור להצטרף לעמותה או לא, אבל ברמת העיקרון זה מספר מנהלי יחידות הנוער או מחלקות הנוער במדינת ישראל.

<נמרוד גלנטה: שתי הערות קטנות – קודם כל אנחנו מפוקחים על-ידי מינהל חברה ונוער, ארז אשל.

<נמרוד גלנטה: "בעל הבית שלנו", נקרא לזה, זה ראשי הרשויות, השלטון המקומי.

<נמרוד גלנטה: אגב, חשוב לי לומר, כי שלומי התייחס לזה, אנחנו מפוקדים על-ידי מינהל חברה ונוער, אבל במקביל – התפקיד שלנו מורכב – במסגרת "עיר ללא אלימות" אני מפוקח על-ידי המשרד לביטחון פנים; אני מפוקח גם על-ידי משרד הרווחה בנושאים של נוער שמקבלים תקציבים מהרווחה; אני גם מפוקח על-ידי משרד הקליטה בהקשר של נושא - - -

עמרם מצנע: אתה יודע, כשיש הרבה מפקחים, אז אין פיקוח.

<נמרוד גלנטה: או אה, חבל על הזמן, עכשיו גם חשוב לומר - - -

עיסאווי פריג': זאת אחת הצרות שלנו, שאין הרבה מפקחים בחינוך הבלתי פורמלי.

עמרם מצנע: אני מניח שמה שאתה מתכוון, שאתם עושים בטח איגוד תקציבי.

<נמרוד גלנטה: כן, אבל הוא לא קורה ברמה הארצית, ולזה שלומי התכוון.

<נמרוד גלנטה: כלומר, ברמת הרשות – אתה מכיר את זה יותר ממני, כי אתה מגיע מעיר כמו ירוחם שמאוד נהנית או מתוקצבת גם על-ידי עמותות וקרנות – עוד לא דיברתי על הנושא של המגזר השלישי.

<נמרוד גלנטה: זאת אומרת, ואני גם מגיע בדיוק למה שעליו דובר, שככל שיחידת הנוער, מחלקת הנוער ברשות, במעמד סוציו-אקונומי נמוך יותר, השליטה של ראש הרשות על האג'נדה, על המדיניות של יחידת הנוער קָטְנָה, כי הוא יותר תלוי בתקציבים מבחוץ, ולכל תקציב יש גם אג'נדה עצמאית, והעניין הזה מאוד מורכב.

עמרם מצנע: זה חלק מהבעיה, דרך אגב, שכל גוף שבא עם תקציב כזה קטן - -

<נמרוד גלנטה: יש לו אג'נדה משלו.

עמרם מצנע: - - כמו "עיר ללא אלימות", כמו ארגונים שונים, הוא רוצה שתעשה את זה בדיוק כמו שהוא רוצה.

<נמרוד גלנטה: נכון.

עמרם מצנע: וראשי רשויות רוצים מאוד את הכסף, אז מוצאים איזה פטנטים.

<ארז אשל: זה נכון.

<נמרוד גלנטה: לרוב אין קונפליקטים ברורים בין המסגרות, פשוט יש חוסר תקשורת בין המסגרות.

<נמרוד גלנטה: אנחנו צריכים לדעת לצבוע תקציבים, זה חלק מהמורכבות של מחלקת הנוער, זה חלק מהתפקיד המרכזי של מחלקת הנוער, וזה חלק מהצורך – בהמשך למה שארז אמר – שמנהל מחלקת נוער יהיה מקצוען ומחזיק מעמד בטווח של שנים ולא בא לשנה-שנתיים, אני עדיין לא מדבר על העובדים.

עמרם מצנע: תגיד לי, אבל החוק החדש שמחייב היום מנהל יחידת נוער, מה הוא עשה?

עמרם מצנע: הרי היו גם הרבה מחלקות נוער גם לפני זה.

<נמרוד גלנטה: קודם כל, מה שהציל או בנה אותנו, זה לא החוק הזה.

<נמרוד גלנטה: בחוק הקודם ניתנה זכות בחירה מגיל 17 בבחירות לרשות המקומית.

<נמרוד גלנטה: ברגע שחצי מתיכון, חצי גילאי י"א עד כיתה י"ב, או רבע מכלל בני-הנוער מכיתה ז' עד י"ב יש להם זכות בחירה לרשות המקומית - -

עמרם מצנע: זה מעניין.

<ארז אשל: מאוד.

<נמרוד גלנטה: - - פתאום יש מחזיק תיק נוער שהוא סגן ראש עיר, יש מדיניות, יש תקציב, זה מה שהציל אותנו.

<נמרוד גלנטה: חוק מנהלי יחידות הנוער הוא חוק רזה, הוא חוק לא בשל, הוא חוק שהשטח – ואני כן מרשה לעצמי לייצג פה את השטח – לא תמיד מזדהה אתו.

<נמרוד גלנטה: הוא יצר לפעמים יותר נזק מתועלת, בגלל שהוא בעצם דורש שמנהל יחידת הנוער יעבור מעמותה, מאיגוד, ממתנ"ס, מחברה למתנ"סים – יושבים פה נציגים שלהם – וכו' וכו', לעירייה.

<נמרוד גלנטה: מה הבעיה?

<נמרוד גלנטה: ששם בחלקם ישבו בחוזים – לא אכנס לנושא של המשכורות - - -

עמרם מצנע: זה מכרז, זה רמת שכר.

<נמרוד גלנטה: בדיוק.

עמרם מצנע: בירוחם קרה אותו דבר, דרך אגב.

עמרם מצנע: היה לנו מנהל יחידת נוער שהועסק דרך המתנ"ס, וזה הרבה - - -

<נמרוד גלנטה: זה קרה בירוחם עם יובל, נכון.

<נמרוד גלנטה: חשוב גם לומר שאנחנו בתקופת דור המדבר של החוק.

<נמרוד גלנטה: אנחנו מנסים להבין אותו, מנסים גם כאגודה – קודם כל, אנחנו חתומים על החוק, כלומר, אנחנו מחויבים לו, אבל אנחנו מנסים גם כאגודה לשווק אותו למנהלים.

עמרם מצנע: אתם מחויבים לחוק גם אם לא תהיו חתומים עליו.

<נמרוד גלנטה: אני מתכוון מחויבים ערכית.

עמרם מצנע: מה שחשוב באמת – מאחר שאנחנו רוצים באמת לתקן אותו, א.

עמרם מצנע: קצת להשמין אותו, אז חשוב מאוד בהמשך – ללא קשר לדיון – לשמוע ולקבל כל מיני הערות של דברים שאפשר לעשות.

<נמרוד גלנטה: אשמח מאוד לכתוב הערות, נייר עמדה מסודר בנושא של שיפור חוק הנוער.

<נמרוד גלנטה: אני רוצה רגע להתייחס לארבעה סעיפים קצרים שעלו בצורה כזו או אחרת, אני רוצה טיפה לעשות סדר ולהגדיר את דעתנו בעניין.

<נמרוד גלנטה: קודם כל, אני רוצה לעשות חיתוך בשני מובנים: חיתוך סוציו-אקונומי, גם ברמת הרשות וגם ברמת המדינה, של מצב הנוער במדינת ישראל.

<נמרוד גלנטה: ברמת הרשות – אני נותן נתונים כלליים שנחקרו – יש לנו מודל של 30%:

<נמרוד גלנטה: שלושה עשירונים סוציו-אקונומיים עליונים, שני עשירונים סוציו-אקונומיים נמוכים וחמישה עשורים מרכזיים.

<נמרוד גלנטה: השלושה העשירונים הסוציו-אקונומיים כמעט בכל רשות במדינת ישראל מטופלים במסגרות החינוך הבלתי פורמלי וולונטרית לגמרי.

<נמרוד גלנטה: הם נמצאים במסגרות תנועות הנוער, יש גם תנועות נוער שמצליחות לרדת מהעשירונים האלה, ואני נותן סקירה ברמת העיקרון.

<נמרוד גלנטה: אנחנו רואים אותם בקונסרבטורים, בבתי-ספר למחול, במסגרות המד"צים וכו' וכו' וכו'.

<נמרוד גלנטה: שני העשירונים התחתונים גם מטופלים יפה על-ידי מינהל חברה ונוער במסגרת קידום נוער, גם משרד הרווחה מטפל, בסופו של דבר הם נמצאים יחסית במצב טוב – אני מתייחס למה שחבר הכנסת יוני שלא נמצא פה כרגע אמר – הם יחסית במצב סביר, נקרא לזה ככה.

<נמרוד גלנטה: חמישה העשירונים המרכזיים זו אוכלוסייה שבדרך כלל גם מהבית אין להם תרבות – כמובן שאני מכליל לגמרי – של עשייה וולונטרית.

<נמרוד גלנטה: אנחנו צריכים לדעת למשוך אותם באוזן על-ידי החינוך הפורמלי.

<נמרוד גלנטה: כלומר, בית-הספר הוא הפלטפורמה הנוחה לי לגייס בני-נוער למסגרות התנדבות – למסגרות של מועדוני נוער, למסגרות פעילות בלתי פורמלית, למסגרות פנאי בשעות המאוחרות של הלילה ובתקופת הקיץ – ואנחנו מאוד נעזרים בעניין הזה.

<נמרוד גלנטה: אבל בסופו של דבר, אני חושב שנכון להיום, יחידות הנוער נאבקות על ה-50%, על חצי מבני-הנוער ברשות שלא אוטומטית נצמדים.

<נמרוד גלנטה: אנחנו עושים את זה בשיתוף עם מחלקות הספורט, בשיתוף עם המחלקות הבלתי פורמליות האחרות, כמו חוגים וכו' וכו'.

<נמרוד גלנטה: זו המסה המרכזית שהיום היא האתגר האמיתי של מחלקות הנוער במדינת ישראל.

<נמרוד גלנטה: החיתוך הסוציו-אקונומי השני שרציתי להתייחס אליו, הוא ברמה הארצית.

<נמרוד גלנטה: כמו שאמרתי, בסופו של דבר, ושלומי אמר את זה, ראש הרשות הוא זה שקובע את המדיניות של תחום הנוער במדינת ישראל.

<נמרוד גלנטה: המשמעות של זה, זה לא תמיד שאם ראש רשות אכפת לו או לא אכפת לו, במובן הציני, אם ראש רשות רואה במגזר הזה קבוצת כוח שתשפיע גם בבחירות, וההיבט השני, אם יש לו כסף או אין לו כסף.

<נמרוד גלנטה: הכול עניין של סדרי עדיפויות – בהרבה רשויות עדיין החינוך הבלתי פורמלי נתפס כקצפת שאפשר לנקות אותה, במידה והמצב התקציבי של הרשות לא טוב.

<נמרוד גלנטה: אין פיקוח על התקציב הזה.

<נמרוד גלנטה: ארז יודע בדיוק את התקציבים שעוברים לרשות על-ידי מינהל חברה ונוער, אנחנו מדברים על לכל היותר בין 1% ל-3% מתקציב מחלקת נוער בריאה במדינת ישראל – לא מחלקת נוער שלא מתוקצבת כמו שצריך – מגיעים על-ידי "הנוער בוחר בערך כדרך", על-ידי חוק מנהלי יחידות הנוער.

<נמרוד גלנטה: רשות שמצליחה לעבור את ה-4%-3%, זה כמעט לא קיים, בוא נגיד ככה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: דברים בהחלט חשובים, וזה חוזר באמת בסוף לראש הרשות והבנתו, לא רק הכוח הפוליטי, אלא הבנתו למרכזיותו של נושא החינוך בכלל, והחינוך הלא פורמלי כמובן.

<נמרוד גלנטה: אפשר עוד הערה קטנה?

עמרם מצנע: כן.

<נמרוד גלנטה: רשויות התרגלו להימדד על-ידי מדדים ארציים.

<נמרוד גלנטה: תראו את התחרות על הנושא של גיוס לצה"ל, מיצוי שירות בצה"ל, כל שנה בידיעות אחרונות יש את הטבלה הענקית הזאת, ראשי רשויות נלחמות על זה.

<נמרוד גלנטה: פתחו בחברה למתנ"סים "מדד המאה", מדד לבריאות קהילתית, לאיכות חיים קהילתית.

<נמרוד גלנטה: אני מציע שהוועדה הזאת תגדיר מדד ארצי בנושא של בריאות קהילתית, חינוך להתנדבות וכו' וכו', על-ידי החינוך הבלתי פורמלי, ותלך על נושא של באמת - - -

עמרם מצנע: יש גם תחרות בין יחידות הנוער.

<נמרוד גלנטה: בוטלה.

עמרם מצנע: בוטלה?

<נמרוד גלנטה: כן.

<נמרוד גלנטה: תקן אותי, ארז, אם היא בוטלה.

<ארז אשל: לא היה את זה בשנה האחרונה.

<ארז אשל: מנסים להחזיר את זה.

<נמרוד גלנטה: יחידת נוער מצטיינת, כרגע זה לא קיים.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת סולומון, בבקשה.

שמעון סולומון: בוקר טוב, קודם כל בהצלחה.

שמעון סולומון: אני מאוד שמח שאתה היושב-ראש.

שמעון סולומון: אני בטוח שנעשה צעד קדימה.

שמעון סולומון: אני לא חבר ועדה, אבל אבוא הרבה מאוד לפה, כי חינוך בלתי פורמלי זה נושא שמאוד מאוד קרוב אלי.

שמעון סולומון: במהלך הרבה שנים אני עובד בחינוך.

שמעון סולומון: אני מוכרח להגיד לכם שחינוך בלתי פורמלי כל כך חשוב, כשבמה

שמעון סולומון: לך שלוש שנים שהייתי ברואנדה, שמתי את החינוך הבלתי פורמלי כלא פחות חשוב מהחינוך הפורמלי, ובסופו של דבר התוצאות שראינו – מתוך 120, 117 הוציאו בגרות בגלל החוזק הפנימי שהקנינו בילדים.

שמעון סולומון: לכן זה חשוב מאוד באופן כללי, במיוחד במיוחד לאור המצב של בני-נוער, שאנחנו שומעים השכם והערב על כל מיני פעולות שאנחנו רואים בכל מיני מקומות.

שמעון סולומון: ערכים, אני חושב שהם בסיס לכול, להיות בן-אדם.

שמעון סולומון: אני אומר את זה כל הזמן, לא סתם קראתי לבן שלי אדם, כי באמת אני חושב שזה הדבר הבסיסי.

שמעון סולומון: באופן ספציפי, בנושא יוצאי אתיופיה – חינוך בלתי פורמלי זר לנו בארץ.

שמעון סולומון: אם אני לוקח את כל הבעיות שלנו – הרי אם אנחנו רואים, למשל, בכפרי נוער, כל אותן פנימיות שבסיכון, אם נעשה ניתוח כמה יוצאי אתיופיה, הם כמעט – לא צריך להגיד, המספרים ידועים – הם הרבה הרבה מעבר למספר בקהילה שלנו, וזה נובע מזה שבחינוך בלתי פורמלי, אני מגדיר שכל הבעיות שלנו נובעות מהחינוך הבלתי פורמלי.

שמעון סולומון: מפני שהורינו לא יכולים לעקוב אחרי הילדים, מהסיבות שאנחנו יודעים, והילדים רוכשים את כל הדברים הלא טובים אחרי הצהריים, דווקא אחרי הלימודים, כי אין חוגים, כי אין פעילויות מתאימות.

שמעון סולומון: אני במקרה נמצא בתנועות נוער, אז אחרַי עושים פעילות יפה מאוד, אני נמצא שם גם בוועד, אבל האתיופים מיעוט, הם לא הרבה.

שמעון סולומון: ואני יושב בחוגי סיור עם "הנוער העובד והלומד", אני אומר לכם שהם מתקשים לגייס ילדים יוצאי אתיופיה.

שמעון סולומון: לכן, אני חושב שבמשך הזמן נצטרך לעשות ישיבה נפרדת בוועדה כדי לנתח מה אפשר לעשות, איך אפשר לשפר, כי המצב שלנו גרוע מאוד מבחינת בני-נוער.

שמעון סולומון: בנושא כללי, אני חושב שהוועדה הזו בסופו של דבר, בנוסף להצעות שהועלו, צריכה להימדד בהגברת המודעות לחינוך בלתי פורמלי בארץ, הגברת המודעות, החשיפה.

שמעון סולומון: ראש עיר יחליט אם כדאי לו או לא כדאי לו, אם הוא יודע מה החשיבות של הנושא הזה.

שמעון סולומון: זה לא בגלל שזו עוד פעילות, אלא בגלל שבסופו של דבר זה יכול ליצור חברה הרבה יותר טובה, הרבה יותר בריאה.

שמעון סולומון: תאמינו לי, הישגי לימודים אחר כך יבואו בעצמם.

שמעון סולומון: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: איתן מזרחי, מנכ"ל חברת המתנ"סים לשעבר, בבקשה.

עמרם מצנע: יש פה מישהו מחברת המתנ"סים?

עמרם מצנע: אחריו אתה, יעקב אשר.

<איתן מזרחי: קודם כל, תודה.

<איתן מזרחי: אני חושב שהדיון מאוד מאוד חשוב, אבל להערכתי אנחנו צריכים לדעת שבנושא הזה נעשים הרבה מאוד דברים, ויש בו התפתחות בשנים האחרונות, אבל עדיין הוא דורש מהפכה.

<איתן מזרחי: אני לא רוצה להגיד מילה אחרת חוץ ממהפכה.

<איתן מזרחי: כשאנחנו מסתכלים על החינוך הבלתי פורמלי, אנחנו בוחנים משולש השפעה, מה משפיע על הילד למה שאנחנו רוצים כדי שהוא יהיה אזרח כשיהיה גדול?

<איתן מזרחי: שיהיה אזרח, בדיוק כמו שאמרת – אנחנו רוצים אזרח מתלבט, אחראי, שואל שאלות, לא מקבל דברים כמובן מאליו, יודע, אוהב את המדינה שלו, זה מה שאנחנו רוצים.

<איתן מזרחי: כשאנחנו בודקים את משולש ההשפעה: הורה, בית-ספר, פנאי, אני יכול להגיד לכם, די באחריות, שהגורם המשפיע כמעט ביותר, הוא פנאי.

<איתן מזרחי: עם תסתכלו על הפנאי בחברה, אתם תראו שהמדינה הפריטה את הפנאי של הילדים שלנו לקניונים, לכל מיני גורמים אחרים, וקרוב ל-20% משתתפים בכל הפעילויות המדהימות של מינהל חברה לנוער, תנועות נוער, מתנ"סים ואחרים.

<איתן מזרחי: האחרים לא.

<איתן מזרחי: הם מושפעים ממשהו אחר.

<איתן מזרחי: וגם אלה ממשהו אחר.

<איתן מזרחי: כשאנחנו מסתכלים על זה, אנחנו יודעים שבתנועות נוער, במתנ"סים, במקומות כאלה, במד"צים, אתה מקבל אחריות; אתה מגיל 16 מתחיל לנהל עניינים – זה לא קורה בבית-ספר – אתה מנהל את העניינים; אתה אחראי על קבוצה; אתה מדריך; יש לך אחריות מאוד מאוד גדולה, וזה מפתח מיומנויות אחרות.

<איתן מזרחי: אם תשאלו את כל האנשים סביב השולחן הזה, היום כמבוגרים, והרבה אחרים, מה השפיע על החיים שלהם, אתם תזהו שזה המון המון תהליכים בחינוך הבלתי פורמלי, או מבוגרים משמעותיים.

<איתן מזרחי: אם ההשפעה של תנועות נוער, של מתנ"סים, של תהליכים בלתי פורמליים, של המסע לפולין, היא כל כך חזקה, למה אנחנו לא משקיעים הרבה יותר כסף, ולמה זה 4%-3% ו-5% – כאן צריכה להיות מהפכה.

<איתן מזרחי: במסגרת "התוכנית הלאומית לנגב", שהייתה לפני כמה שנים, פיתחנו מודל שאני מציע לאמץ - - -

עמרם מצנע: התוכנית הזו, אני מבין, נעלמה.

<איתן מזרחי: היא עבדה שלוש שנים ואחר כך גמרו אותה.

<איתן מזרחי: אני מציע להקשיב, לקחנו חצי שעת הוראה לתלמיד בנגב – היום שעת הוראה, אני לא יודע, היא 7,000-6,000 שקל, אז היא הייתה 4,000 שקל – אמרנו והגדרנו שכל נער במדינת ישראל – ואין בעיה להתחיל את זה באופן מדורג – מקבל חצי שעת חינוך, תקציב של חצי שעת חינוך להשתלבות בחינוך הבלתי פורמלי, ושהוא ייבחר אם הוא הולך לאיזה פעילויות, זה יכול להיות יותר מפעילות אחת.

<איתן מזרחי: התוכניות הזאת עבדה בכל יישובי הנגב במשך שלוש שנים, ועשתה מהפכה די גדולה.

<איתן מזרחי: לצערי, אחר כך הפסיקו אותה מבחינה תקציבית.

<איתן מזרחי: זו הייתה ועדה שעמדתי בראשה, תחת הוועדה של שמשון שושני, ב"תוכנית הלאומית לנגב", וכל ילד קיבל סל של שירות בחינוך הבלתי פורמלי.

<איתן מזרחי: צריך להגדיר את זה – אם שעת חינוך, אז שזה יהיה 40% או 30% או 50% משעת חינוך פורמלי.

עמרם מצנע: הרבה מהתוכנית הזו – שומע אותי?

עמרם מצנע: – היום ביישובים הבדואים בדרום.

עיסאווי פריג': נכון.

<איתן מזרחי: אם מסתכלים על השעה הזו, אני אומר לכם, ואומר לך, יושב-ראש הוועדה, ש-40% מתקציב שעת חינוך לילד, זה הרבה יותר מאשר שעת חינוך בבית-הספר, בערך הסגולי שלו ובהשפעה על החיים של הילד.

<איתן מזרחי: לכן אני חושב שיש פה עבודה אדירה בהרבה נקודות שאמרו פה, אבל בגדול יש פה יסודות טובים של מה שעושה המינהל, החברה למתנ"סים, תנועות נוער, אבל זה לא צריך להכפיל אותם, זה צריך להיות פי 20, פי 30, פי 40, כי זה קובע את דמות החברה והאזרח במדינה הזאת בעוד עשר ו-15 שנה – האם הוא כל הזמן מקבל, האם המדינה שלנו הפכה להיות, מה מקבלים מלמעלה.

<איתן מזרחי: החינוך הזה בתנועות נוער, במתנ"סים, במדצ"ים, בעצם יוצר אחריות אישית מאוד חזקה של אזרח אחראי, לוקח אחריות על החיים שלו, אוהב את המדינה שלו, וזה מה שאנחנו צריכים שיהיה, ופה נקודת ההשפעה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת יעקב אשר, ראש עיריית בני-ברק לשעבר.

יעקב אשר: עד לא מכבר, כן.

יעקב אשר: בוקר טוב, אני חושב שהנושא הזה של החינוך – הייתי קורא לו אולי "השלמת חינוך" או "חינוך משלים", ולא כל כך החינוך הלא פורמלי, כי בעצם חינוך הוא לא רק לימודים וידע, אלא חינוך הוא גם דברים נוספים.

יעקב אשר: אני חושב שהפעילויות האלה והנושאים הללו שנעשים בשעות אחר הצהריים, בשעות שבהן בתי-הספר כבר לא עובדים, הם קריטיים מאוד, הם קריטיים בשכונות מצוקה.

יעקב אשר: אם ניקח רשות כמו בני-ברק, מעבר למצוקה הכלכלית, גם מצוקות חברתיות, פרדס-כץ, מקומות כאלה, שבהם המתנ"סים ואותן מועצות נוער למיניהן, שגם טיפחנו אותם, חשובות מאוד, כי בעצם זה לא רק לעשות טוב, אלא זה הרבה מונע גם סור מרע.

יעקב אשר: אותו ילד שאחר הצהריים מסתובב משועמם ברחובות הוא טרף קל לגורמים כאלה ואחרים שלאט לאט יכניסו אותו לתוך הכנופיה שלהם בצורה כזו או אחרת.

יעקב אשר: ולכן זה חשוב מאוד, וגם נאמר כאן מקודם, וזה קשור מאוד מאוד אם יש ראש עיר minded לעניין, כן או לא.

יעקב אשר: ולכן באמת התפקיד של השלטון המקומי בעניין הזה, ואנחנו דיברנו קודם עם יפעת, שהייתה אחראית על נושא של נוער בשלטון המקומי, אנחנו חנכנו גם אתמול את "השדולה למען השלטון המקומי".

יעקב אשר: אני חושב שנעלה את הנושאים האלה בצורה רצינית, כדי שראשי עיר גם ידעו לפני בחירות לבוא ולהתגאות בדברים הללו, ולעשות את הדברים הללו כדי שבסופו של דבר הנוער שלנו יקבל את הדברים שהוא צריך לקבל.

יעקב אשר: לכן ה- mindedשל ראש עיר חשוב מאוד.

יעקב אשר: אני רוצה להעלות נקודה, דיברו מקודם על מועצות הנוער בישראל, אני מבין שיש איזשהו דיבור על כך שלתת עדיפות לתנועות נוער או לתנועות של "מת"ן" מה שנקרא, לתת עדיפות יותר לאלה שמשתמשים במבנים שאינם מבנים של בתי-ספר.

יעקב אשר: ואני שואל, למה?

יעקב אשר: אני חושב שמדינת ישראל היום הולכת לציפוף, אם ניקח את הרשויות בגוש דן בוודאי – לאט לאט המדינה מצטופפת והולכת.

יעקב אשר: משאב הקרקע הוא משאב גדול מאוד.

יעקב אשר: למצוא מקום שגם תהיה לו הקצאה והוא גם ישמש, ואחר כך לבנות את המקום והשקעה של בניין – בתי-הספר לאט לאט כמדיניות, אני חושב, שצריכים להפוך למשהו שעובד בכל שעות היום, הוא עובד כבית-ספר בבוקר, כמתנ"ס כזה או אחר, או כפעילות כזו או אחרת אחר הצהריים - - -

עמרם מצנע: היום זה נקרא "בתי-ספר קהילתיים".

עמרם מצנע: משתמשים בתשתית אחר הצהריים.

יעקב אשר: יפה, לכן אני אומר שלדעתי לא טוב להגביל.

יעקב אשר: יש איזושהי הצעה לתיקון של חוק הנוער או חוק מועצות הנוער, כדי לתת עדיפות לאותן תנועות שעושות את הפעילות במבנים, שאינם מבנים של בתי-ספר.

<ארז אשל: מבנים עצמאיים, סניפים.

יעקב אשר: ואני שואל, למה?

יעקב אשר: בתי-הספר הם רכוש של הציבור.

יעקב אשר: משעה מסוימת עד שעה מסוימת זה בית-ספר, אחר הצהריים – זה לא עניין כל כך עקרוני, כמו שזה עניין שברשויות שבהן יש מצאי קרקע ציבורי יותר קטן.

יעקב אשר: ניקח רשות כמו בני-ברק – מפני שאני בא משם, העיר הכי צפופה במדינת ישראל, ויש עוד כמה וכמה כאלה, ובעתיד יהיו גם יותר – משאב הקרקע חיוני, אין מקום לשים גם בית-ספר, גם מתנ"ס, גם מקום לתנועת הנוער, הלוואי שהיה, אבל לתת עדיפות לזה ולא במבנה רגיל, לדעתי זו טעות שעלולה לגרום לכך שאולי לא תהיה פעילות כזאת בגלל שאין מקום.

יעקב אשר: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: אנחנו מצטמצמים - - -

חנין זועבי: אני.

חנין זועבי: ביקשתי בהתחלה.

עמרם מצנע: כן, אני עוד לא סוגר.

עיסאווי פריג': הזמן הולך ואוזל, צריך לסכם – על איזה החלטות מדברים?

עיסאווי פריג': סיכומים?

עיסאווי פריג': הצעות?

יצחק הרצוג: בל"ד והעבודה – בעיות אתם.

עמרם מצנע: לא, חס וחלילה, ההפך.

עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע את זהבה מהחברה להגנת הטבע.

עמרם מצנע: בבקשה, זהבה.

חנין זועבי: אולי אנחנו נדבר לפניהם, כי אם אפשר גם שיגיבו על הדברים שלנו.

יצחק הרצוג: בדיוק, נכון.

עמרם מצנע: תדבר זהבה, ואני עובר אליכם.

<זהבה מרו: בוקר טוב, אני מדריכה בסיירות, וכחלק מההשתתפות שלי, אני חושבת שצריך יותר פעילויות אצלי, כי אני גרה ביפו ויש רק סיירות לקבוצה אחת, לילדים ספציפיים ולא ליותר, וחלקם משתמשים בזה.

<זהבה מרו: אנחנו משתתפים בזה, ויש ילדים שלא עושים כלום ומסתובבים ברחובות ומדרדרים, וחשוב שיהיה להם יותר מה לעשות, ושיהיו יותר פעילויות חברתיות, ושיהיו בזה וגם ישתתפו.

<זהבה מרו: למדתי קורס של מדריכה, ואני מדריכה, יש לי חניכות, אבל לא הרבה, כי הן עדיין לא יודעות מה זה, ואני חושבת שצריך שתהיה יותר מודעות.

עמרם מצנע: כן, מאה אחוז, תודה רבה.

עמרם מצנע: בוז'י.

יצחק הרצוג: אני רוצה למקד את הדיון לשני דברים.

יצחק הרצוג: דבר ראשון, הרושם שלי עוד במכלולים שונים של פעילות קודמת – התרשמתי, והיה לי על זה דיון עם דורון בזמנו – אין באמת ממשק אמיתי בין יחידות הנוער, קידום הנוער והיועצים לנוער לבין מחלקות הרווחה, למשל.

יצחק הרצוג: אומנם הזכרת פה פיקוח של הרווחה, אבל לא ממשק אמיתי.

יצחק הרצוג: זו השאלה הראשונה.

יצחק הרצוג: כי אם אתה עוסק בכל הנושא של ילדים ונוער בסיכון, והיום התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון הורחבה בצורה משמעותית, אז אצה רצה לה מערכת החינוך ואומרת, הנה מצאנו אולי סוג של מקור תקציבי, אבל היא לא הציגה אלטרנטיבה ליתר התוכניות שמופעלות על-ידי התוכנית.

יצחק הרצוג: לדעתי אין תכנון נכון, למעט ברשויות שבהן יש מינהל משותף של רווחה וחינוך, וניצול משאבים שמופנים לשעות הפנאי, לחינוך הבלתי פורמלי, במיוחד במיקוד לילדים ונוער בסיכון.

יצחק הרצוג: זו שאלה ראשונה, אני שואל, מה עושה המינהל בנושא הזה?

יצחק הרצוג: הנושא השני, זה למי הכפיפות האמיתית בתחום הזה?

יצחק הרצוג: כלומר, למי המדריך מדווח?

יצחק הרצוג: הוא לא מדווח בעצם למנהל בית-הספר.

יצחק הרצוג: למי הוא מדווח?

יצחק הרצוג: לראש היחידה - - -

<נמרוד גלנטה: למנהל המחלקה.

<קריאה: למנהל יחידת הנוער - - -

עמרם מצנע: לראש מחלקת החינוך או לאגף החינוך.

יצחק הרצוג: אשמח לדעת, במצב למשל של נורות אדומות, מצבים שבהם מאתרים נער או ילד במצוקה, למי הוא מדווח?

יצחק הרצוג: הוא לא מדווח לבית-הספר?

יצחק הרצוג: הוא מדווח לראש מחלקת החינוך?

יצחק הרצוג: למי זה הולך?

יצחק הרצוג: איפה התרומה של המערכת הזאת, הלא פורמלית, שאין ספק שהיא אולי יכולה להיות הרדאר האמיתי למצבו של הילד או הנער, דווקא בגלל שהוא בכדורגל או בתנועת הנוער, או בכל פעילות אחרת בתוך המערכת הכוללת של החינוך או בבית-הספר או ביישוב.

<כרמית פולק- כהן: הוא מדווח למועצה לשלום הילד.

יצחק הרצוג: מה פתאום לדווח למועצה לשלום הילד?

עמרם מצנע: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: קודם כל הדיון הזה מאוד חשוב בגלל ההקדמה של יושב-ראש הוועדה.

חנין זועבי: ותסלחו לי שאגיד שלא ראיתי את הקשר בין ההקדמה המאוד ערכית, שהדגישה ערכים, לבין הדיבור שלנו.

חנין זועבי: אני רוצה לשאול מה השאלה הכי עקרונית לשאול בשביל לדעת האם החינוך הלא פורמלי הצליח או נכשל?

חנין זועבי: האם זה כמה נערים ונערות אנחנו אוספים מהרחוב בשביל שלא ישתעממו?

חנין זועבי: אני חושבת שהמדד העיקרי הם הערכים, ולחסן את הנוער בפני תופעות שמדאיגות אותנו.

חנין זועבי: לא הרגשתי בדאגה מסביב לשולחן הזה, לערכים, לתופעות של גזענות, להידרדרות הדמוקרטיה – מדי שנה מתבצע סקר נוער, אין סקר ערכים.

חנין זועבי: מי שקורא ועוקב אחרי הסקרים האלה צריך להיות מאוד חרד, מאוד מאוד מודאג מהתדמית של החברה, מהערכים של החברה.

חנין זועבי: אם אנחנו אומרים שהחינוך הפורמלי כל כך מושקע בהישגיות, ללמד, ציוני בגרות – אני לא מצדיקה – ולכן הצד הערכי הוא צד חלש או אפילו ערכי בכיוון הלא נכון, אז כך אני מבינה את החינוך הלא פורמלי.

חנין זועבי: בא החינוך הלא פורמלי בשביל לחזק את הצד הזה, הצד החברתי הערכי המוסרי, שגם מערכת החינוך נכשלת פה.

חנין זועבי: ופה הדיון היה כמותי.

חנין זועבי: לא היה דיון ערכי סביב תוכניות, שעות, האם יש מספיק.

חנין זועבי: אני לא רוצה יותר תוכניות גרועות.

חנין זועבי: אני דווקא לא רוצה את היותר הזה, כי אולי היותר הזה הוא יותר לא בכיוון הנכון.

חנין זועבי: הוא יותר שלא מסתכל על הערכים האלה: לחנך את הנוער, לא רק לאזרח לא אדיש ולאזרח בעל יוזמה, אלא לאזרח בעל ערכים.

חנין זועבי: בואו ניקח את נושא "לדעת את הארץ", זה לא אם יש לנו יותר תוכניות לדעת את הארץ או פחות תוכניות.

חנין זועבי: אני יכולה לעשות תוכנית של לדעת את הארץ עם הדגשת יתר על הזהות שלי – זו המולדת שלי, הכול שלי, ואני מוחקת את האחר, אני לא רואה אותו, ואז מה התוצאה של לדעת את הארץ?

חנין זועבי: לדעת את הארץ בסקטור היהודי זו המולדת שלנו, הכול של היהודים, הפלסטיני לא נמצא.

חנין זועבי: לדעת את הארץ בסקטור הערבי, זה בילויים, זו תוכנית שמנותקת מהזהות שלנו.

חנין זועבי: כאשר אני היית תלמידה, אנחנו הכרחנו את בית-הספר לשנות את תוכנית הסיורים.

עמרם מצנע: כבר שם התחלת?

חנין זועבי: כן.

חנין זועבי: בניאס – אנחנו אמרנו, לא.

חנין זועבי: אנחנו רוצים לירושלים, לעכו, ליפו, ומשם תלמדו אותנו על ההיסטוריה שלנו.

חנין זועבי: אבל גם כאשר עשינו את הסיורים האלה, ביקשנו גם לדעת על האחר.

חנין זועבי: אני זוכרת בבית-הספר העל יסודי יפו – אני רוצה גם לראות איך היהודים חיים, המוסדות שלהם, גם להשוות אפליה, אבל גם לדעת את האחר.

חנין זועבי: השאלה נעדרה סביב השולחן הזה.

חנין זועבי: היא לא פה.

חנין זועבי: אתם לא מודאגים, זה מה שמדאיג אותי.

חנין זועבי: אני יוצאת מהחדר יותר מודאגת, לא פחות.

חנין זועבי: אתם לא מודאגים מהנוער.

חנין זועבי: היושב-ראש דיבר על גזענות, על אלימות, לא על לאסוף את הנוער מהרחובות.

חנין זועבי: אני חושבת שהתוכניות האלה או שהן לא מחסנות את הנוער מהגזענות ולא מיידעות את הנוער היהודי על האחר – דווקא אנחנו הפלסטיניים יודעים הרבה על האחר – או שהן תוכניות אידיאולוגיות, רוויות באידיאולוגיה, רוויות בפוליטיקה.

חנין זועבי: יש תוכניות – אני לא יודעת אם זה חלק, תתקנו אותי – המסע לירושלים, כאשר המנהלים אומרים לנו: אסור לנו להיכנס לאל-אקצה, למקומות של הפלסטינים, אבל אנחנו צריכים להיצמד למסלול הזה: הכותל והמקומות שקשורים ליהודים.

חנין זועבי: אז בא המנהל ואומר, אני לא רוצה.

חנין זועבי: המנהלים הערבים לא אומרים, אנחנו רוצים יותר, אנחנו דורשים, אנחנו רוצים יותר תקציבים.

חנין זועבי: הם קוראים את התוכנית, הם אומרים, שוקרן, תודה רבה, אנחנו לא רוצים.

חנין זועבי: לכן, לפני הניתוח הכמותי, שורה תחתונה, אתם החמאתם ליושב-ראש, אבל ניתקתם את עצמכם מההקדמה שלו.

חנין זועבי: השורה התחתונה, אם התוכניות הלא פורמליות מוצלחות או לא, אם הן מחסנות נגד הגזענות, נגד הערכים שהורסים את הדמוקרטיה, שהורסים אפשרות של דמוקרטיה, והאם הם מחנכים לאחר.

חנין זועבי: אני רוצה תוכנית של "לדעת את הארץ", להיכנס לעכו, לחיפה, לראות את השכונות של הערבים, להיכנס לנצרת לראות את השכונות של הערבים, לא רק לחברון ולכותל המערבי, זה החינוך הלא פורמלי, ולא השאלות האדמיניסטרטיביות והשאלות של הכמות.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: גיל-עד חריש, בבקשה.

<גיל-עד חריש: שלום, נעים מאוד.

<גיל-עד חריש: אציג את עצמי חצי דקה, ועוד שתי דקות, אחר כך אסיים.

<גיל-עד חריש: אני אחראי על עמותת "לשובע", שבין מפעליה רשת שנקראת "קדימה" – ללא קשר למפלגה, היא קמה הרבה לפניה – שמפעילה בתי-נוער לחינוך משלים.

<גיל-עד חריש: יש לנו 19 בתי-נוער מקרית-שמונה ועד ערד, ובהם מתחנכים כל יום, כל השנה, כל השנים.

<גיל-עד חריש: זאת תוכנית רצופה שמלווה את הילד מהרגע שהוא נקלט בבית-הספר היסודי בשנים הראשונות עד כיתה י"ב, וגם עכשיו לאחר מכן, וזה כבר סיפור אחר.

<גיל-עד חריש: אני מברך על הדיון, מבקש רק לצמצם אותו ולמקד אותו.

<גיל-עד חריש: החינוך המשלים רחב מאוד, יש למבוגרים ויש לילדים, ויש לשכבות מבוססות ויש לשכבות פחות מבוססות.

<גיל-עד חריש: אני רוצה לדבר על החינוך המשלים לילדים ולנוער בסיכון.

<גיל-עד חריש: חינוך משלים לילדים במשפחות מבוססות נועד להעשיר אותם.

<גיל-עד חריש: אני מדבר על הילדים שצריך להציל אותם, וההבדל תהומי.

<גיל-עד חריש: אני חושב שעצם הערבוב – חשוב לדבר כללית – אבל אני מציע להתמקד בשלב מסוים נוסף – ואני מברך על הסיור שהוועדה קבעה בנושא הזה, לראות איך מטופלים ילדים בסיכון ממשפחות במצוקה במסגרת החינוך המשלים.

<גיל-עד חריש: כי עם כל הכבוד לחינוך הפורמלי בבוקר, הוא לא נותן את המענה המושלם או השלם, נקרא לזה, יש צורך מאוד מאוד רב בחינוך משלים לנוער בסיכון.

<גיל-עד חריש: יש לי פה נתונים של ארבעה משרדי ממשלה שעשו יחד סקר ב-2009, אני מודה, זה ארבע שנים אחורה.

<גיל-עד חריש: יש לי פה רשימה: 152,000 ילדים הוגדרו כבסיכון, אקריא רק את החמש שורות הראשונות באחוזים, מתוכם 151,000, מתוכם 7% סובלים מהתעללות פיזית, 11% מהם להורים עם אלכוהול וסמים, 12% אחד מההורים מוגבל שכלית או נפשית, 25% סובלים מתת-תזונה, 33% לימודים לא סדירים, 50% בעיות בתחום הרגשי-חברתי, 66% בעיות בתחום הלימודי-התפתחותי, 23% הפגינו התלהמות תוקפנית, 7% מגילאים 17-12 ביצעו עבירות פליליות של גניבה, 15,000 מתוך ה-151,000 ניסו לשים קץ לחייהם.

<גיל-עד חריש: יש לי עוד את כל הפילוחים, פשוט חבל לי על זמנכם.

<גיל-עד חריש: אני חושב שהפתרון הנכון מחייב לילדים מהסוג הזה – ואני מדבר רק עליהם, לא על אנשים אחרים שבאים להעשיר את ידיעותיהם – תוכנית מקיפה.

<גיל-עד חריש: עם כל הכבוד לחוגים מבורכים בכל מיני מסגרות אחרות פעם בשבוע, פעמיים בשבוע, פעם בשבועיים, חוג הכי מבורך, עם כל הכבוד, אנחנו זקוקים למסגרת משלימה, שהילד ילך לאיזה מסגרת שהוא רוצה, אבל כל יום, כל השנה, שלא יתבדר, שיהיה לו מדריך אחד שיסתכל עליו כל הזמן.

<גיל-עד חריש: זה מה שאנחנו עושים במסגרות שלנו.

<גיל-עד חריש: לאור זה פותחה תוכנית, ונמצא פה מר מזרחי, לשעבר המנכ"ל של החברה למתנ"סים, ביחד אתם, להרחיב את התוכנית הזאת כמעט לכל הנוער במצוקה, באופן שבכל מתנ"ס יוקצה אגף לנושא הזה, לנושא שלנו, ויוקם בית נוער.

<גיל-עד חריש: כבר השגנו את המימון העיקרי בהקצבה מיוחדת ממפעל הפיס, איתן יכול לאשר זאת.

<גיל-עד חריש: לצערי – ופה תכף נגיע לנקודה העוקצת – ההקצבה הזו בסכומים גבוהים בוטלה מאחר שניתנה הוראה להעביר את כספי הפיס למעונות ילדים בני שלוש, אבל ילדים בני שלוש מגיעים גם לגיל שש מתישהו.

<גיל-עד חריש: ואז אמרו לנו לחפש את הכסף החסר באמצעות כספי הרשויות המקומיות מתוך אמת המידה של הפיס.

<גיל-עד חריש: איתן מכיר את זה ויכול לאשר בהנהון, חבל על זמן הדיבור.

<גיל-עד חריש: פנינו להרבה ראשי רשויות: תנו לנו אישור להקים את בתי-הנוער האלה עבור ילדים בסיכון מתוך כספי אמת המידה.

<גיל-עד חריש: היה פה ראש עיריית בני-ברק, הסכים.

<גיל-עד חריש: לצערי, עכשיו אנחנו בודקים בעכו, אבל לפחות 20 ראשי ערים – ואמרתם, חשיבות ראשי ערים – סירבו, הם העדיפו פרויקט אחר.

<גיל-עד חריש: זה עניין של סדרי עדיפויות, אני מסכים, לא נכנס לשיקולים, אבל באמת צריך לעשות את זה דחוף, כי אנחנו מדברים על הצלה ולא על העשרה.

עיסאווי פריג': הרצאות.

עיסאווי פריג': אין זמן, עוד עשר דקות.

עמרם מצנע: תודה.

<גיל-עד חריש: עוד הערה אחרונה, כבודו, דיברו פה על המגזר הערבי.

<גיל-עד חריש: אנחנו פועלים גם במגזר הערבי.

<גיל-עד חריש: פעלנו הרבה במגזר הערבי ופועלים, אבל יש בעיה.

<גיל-עד חריש: אנחנו פועלים אך ורק באמצעות בנות שירות לאומי או שירות אזרחי או איך שיקראו לזה, או שנת שירות.

<גיל-עד חריש: לצערי, במגזר הערבי נכשלנו.

<גיל-עד חריש: בג'סר א-זרקא וברמלה, מקומות שהיינו כדי לגייס בנים או בנות - - -

חנין זועבי: כי אנחנו מסרבים לשירות אזרחי.

חנין זועבי: אתם תיכשלו.

חנין זועבי: הנה, אז זו עוד דוגמה לתוכנית, שאתם מקשרים אותה עם עמדה פוליטית מסוימת.

עמרם מצנע: רגע, חנין.

חנין זועבי: אנחנו נגד שירות אזרחי - -

<גיל-עד חריש: התוכנית שלנו, דרך אגב - -

חנין זועבי: - - אז למה התוכנית במסגרת של שירות אזרחי?

חנין זועבי: אתה הוכחה למה שאמרתי.

<גיל-עד חריש: - - מקדמת את הערוצים הערבים.

עמרם מצנע: גיל-עד, גברת זועבי, חברת הכנסת זועבי, זה ויכוח מסוג אחר.

<גיל-עד חריש: תודה, סליחה, אדוני.

חנין זועבי: זו הוכחה.

עמרם מצנע: אתם לא יכולים להחזיק את המקל בשני קצותיו, שירות אזרחי הוא דבר חיובי.

עמרם מצנע: ואני מקווה מאוד שתימצא - - -

יצחק הרצוג: כולנו תומכים בו.

חנין זועבי: לא כולנו.

חנין זועבי: אין כולנו.

חנין זועבי: אם זה היהודים, אז כן.

חנין זועבי: אם כולנו, כולל בתוכו את הפלסטינים, אז לא.

יצחק הרצוג: אז את מתנגדת.

יצחק הרצוג: שירות אזרחי זה לכל אזרח, גם לפלסטינים.

עמרם מצנע: חברת הכנסת זועבי, אני יודע - - -

חנין זועבי: כולנו, זה תלוי מי כולנו.

חנין זועבי: תמיד כולנו היהודים.

חנין זועבי: זה לא כולנו.

יצחק הרצוג: ברוך השם אני חתמתי על הרבה ארגונים של שירות אזרחי מהמגזר הערבי.

חנין זועבי: אז לא כולנו.

חנין זועבי: תראה את הסקר.

עמרם מצנע: חברת הכנסת זועבי, אתם רוצים להיות חלק מהעניין, אז אתם צריכים להיות עם ראש פתוח ועם הקשבה.

חנין זועבי: מי עם ראש סגור?

חנין זועבי: אני?

עמרם מצנע: והשירות האזרחי, לדעתי הוא מתאים, אבל אני מניח שעוד נדבר על זה לא מעט.

עיסאווי פריג': זה דובר רבות, זה נושא במחלוקת, יש בעד ויש נגד, אבל לעניינינו.

עמרם מצנע: נדבר על זה עוד לא מעט.

עמרם מצנע: אני מתנצל בפני אלה שלא יכלו לדבר, כי הזמן בסוף מוגבל.

עמרם מצנע: כפי שאמרתי, זה לא הדיון האחרון בנושא.

עמרם מצנע: אני מבקש את ארז, שלוש דקות לסיכום שלך, אני אומר מספר מילים, ואנחנו נתפזר.

<ארז אשל: ברשותך, יובל יתייחס לשאלת התקציבים.

<ארז אשל: תתייחס רגע לתקציבים, כי החשיבות שהוועדה תקדם תקציבים איתנים - - -

עמרם מצנע: אין ספק.

עמרם מצנע: בבקשה.

עיסאווי פריג': זה המסר.

<יובל בנימין: אנסה לעשות את זה טלגרפית.

עיסאווי פריג': עכשיו מתחיל התכלס, ואין לנו זמן.

<יובל בנימין: אחד, תקציב מינהל חברה ונוער 470 מיליון שקל, בתוכו יש 38.2 מיליון שקל הקצבות לרשויות מקומיות.

חנין זועבי: כמה?

<יובל בנימין: שקיפות מידע מלא, הוא אמר בפתיח, נוכל לתת את כל הנתונים למי שרוצה.

<יובל בנימין: 38.2 מיליון במסגרת הקצבות לרשויות מקומיות; כ-90 מיליון שקל למורי של"ח, 617 מורי של"ח יש לנו בתקן, בספר התקציב, ולנושא מורות חיילות - - -

עיסאווי פריג': איך אפשר לעקוב אחרי מילה אחת?

<יובל בנימין: אני נותן מידע, הכול אפשר למסור בכתב.

<יובל בנימין: תוכנית היל"ה 78 מיליון שקלים, שצומח ממקורות עצמיים של משרד החינוך לכ-120 מיליון שקלים.

עיסאווי פריג': אי-אפשר בחמש דקות.

עמרם מצנע: אבל אני נורא מצטער, אתה תקבל את זה כתוב.

עיסאווי פריג': הגענו למהות של התקציב, של הדיון.

עמרם מצנע: תקבל את זה כתוב.

עמרם מצנע: זה לא הדיון.

עמרם מצנע: הדיון הוא לא על התקציב.

שמעון אוחיון: על ההמלצות.

<יובל בנימין: כ-140 מיליון שקל לפעילויות השונות של המינהל; כ-133.5 מיליון שקלים התמיכות; ו-3.2 מיליון שקל לנושא רכזי חינוך חברתי-קהילתי במסגרת השעות.

יצחק הרצוג: תמיכות לארגונים, ל"צופים" ולתנועות נוער?

<יובל בנימין: עכשיו אני נכנס קצת לקרביים, ברשותכם.

<יובל בנימין: תקנות תמיכה, יושב פה נפתלי דרעי, תנועות נוער, מתנדבים לשירות שירות, החברה להגנת הטבע, אכסניות הנוער, חוגי הסיירות והמכינות הקדם צבאיות, במסגרת ההקצבות לרשויות המקומיות, נאמר פה, "הנוער בוחר בערך כדרך".

<יובל בנימין: פעילות במסגרת החלטת הממשלה בנושא ההתנתקות והתלמידים המפונים מגוש קטיף וצפון השומרון.

<יובל בנימין: כל נושא קידום נוער בממשקים מהשלטון המקומי, תוכנית "שמיד", שיתוף פעולה עם משרד הרווחה, וגם בנושא "עיר ללא אלימות", שיש לנו את הממשקים אתם.

<יובל בנימין: במסגרת שיתוף הפעולה, שאמרת, היה דיון לפני קצת יותר מחודש ימים, מנכ"לית חינוך, מנכ"ל רווחה בנושא חסות הנוער ותוכנית היל"ה, כדי ליצור את הממשקים האלה.

<יובל בנימין: יש שם גם ממשקים תקציביים, בוודאי בנושא התוכנית.

<יובל בנימין: הפעילויות השונות של המינהל, חלקם נאמר פה: המסע לפולין, כל נושא ההכנה לצה"ל עם עמותות כמו "אחרי" ואחרים וה"גוינט", כל מערך ההתנדבות, המסע לאתיופיה.

<יובל בנימין: שמעון יצא מפה, אבל יש לנו שיתוף פעולה בנושא קידום נוער עם העדה האתיופית.

<יובל בנימין: "קיץ בטוח" – תוכנית שאנחנו כרגע נמצאים בפתחה; חידוני התנ"ך לנוער ולמבוגרים; פרויקטים כמו "נעלה לירושלים" ועצרות וכנסים לאומיים, שאנחנו אמונים עליהם; אגודת בגרות חברתית ובתי-ספר קהילתיים.

<יובל בנימין: מה שאני רוצה להגיד בסיפא, החינוך הבלתי פורמלי נשען הרבה על תקציב שהוא בבסיסו, אבל הוא נשען הרבה גם על תקציב שאינו בבסיסו – כספים שחלקם קואליציוניים, ואנחנו רואים אותם תמיד בחודש דצמבר, נובמבר או בשלהי השנה.

<איתן מזרחי: וצריך לסיים אותם עד סוף השנה.

<יובל בנימין: הבקשה כאיש ממסד, תנו לנו לשרת נאמנה את הציבור ואת הגופים שאנחנו חפצים ביקרם.

<יובל בנימין: כי אם, וככל שניתן – מהגורמים הקואליציוניים ומהאופוזיציה – לתת מוקדם את הכספים מהגופים האלה.

<יובל בנימין: אחד, כדי שהם יתכננו נכון ובצורה נאותה את היערכות שלהם.

עיסאווי פריג': יש לך דוגמאות מהעבר?

<יובל בנימין: יש למכביר.

<ארז אשל: יש בלי סוף.

<ארז אשל: ניפגש עם כל אחד שירצה - - -

<יובל בנימין: למינהל יש תוכניות רבות שהוא מעוניין לפתח ולקדם, אין ספק שהן תלויות תקציב, ובזה מיציתי את הנושאים מבחינתי.

<יובל בנימין: מידע – אם זה במגזר הערבי או במגזר החרדי, שדיבר עליו יעקב אשר, או מגזרים נוספים, אפשר יהיה להמציא לכל מי שיבקש.

חנין זועבי: סליחה על השאלה הנאיבית, מי מפתח את התוכנית?

חנין זועבי: מי אחראי על פיתוח תוכניות, למשל החידון, "נעלה לירושלים" - - -

<ארז אשל: יש אגף תכנים ותוכניות, ובחינוך הבלתי פורמלי הדברים צומחים מהשטח.

<ארז אשל: לגבי השאלה של ערביי ישראל, אז תהליך הצמיחה במגזר הערבי מרשים מאוד בשנים האחרונות, ניתן לקבל את כל הנתונים כולם, כולל מה שחבר הכנסת הרצוג דיבר, כולל שירות לאומי ושירות אזרחי.

<ארז אשל: במקום שאין מניעה ונותנים לחינוך לקרות, להתרחש, הציבור הערבי, הנוער הערבי רוצה שייכות, משתתף בכל התחומים.

<ארז אשל: הערה על הטיולים, גם בתחום הטיולים והשל"ח יש שיפור, הדרך עוד ארוכה.

<ארז אשל: אותו דבר ביחס לנוער בסיכון ולנוער המאתגר, יש משהו, יש תהליך כללי.

<ארז אשל: לגבי החברה החרדית – אנחנו נמצאים בצורה עוצמתית בחברה החרדית, בתוך הנוער של קידום נוער, ששם עולה מצוקה, אבל גם בתחום המד"צים, שם עלתה אבחנה: לָמָה דורשים שתנועות נוער יהיו מחוץ לבתי-ספר.

<ארז אשל: חשוב להבחין בין תנועות נוער – ויש כאן את מזכ"ל תנועות הנוער – לבין ארגוני הנוער.

<ארז אשל: ארגון נוער אנחנו רוצים לעלות.

<ארז אשל: יש לנו 350,000 בני-נוער בתנועות נוער.

<ארז אשל: תנועות נוער זה מקומות רעיוניים שהעצמאות של הפעולה שלהם בסניפים נפרדים היא חלק ממהותם של התנועות.

<ארז אשל: אתה לא יכול לקרוא לכל ארגון נוער "תנועת נוער".

<ארז אשל: חשוב שנגיע למצב שמדינת ישראל יודעת לתמוך – 350,000 בני-נוער בארגוני נוער, משם אנחנו רחוקים מאוד.

<ארז אשל: המתנדבים בחינוך, אנחנו עדיין רחוקים מהמספרים – כמו שיש לנו 300,000 איש שהולכים למילואים – ממספר האנשים שהופכים להיות מעורבים ומתנדבים בחינוך - - -

עמרם מצנע: ארז, תודה.

עמרם מצנע: אנחנו מוכרחים לסיים.

עמרם מצנע: תראו, אני רוצה לומר שניים-שלושה משפטים.

עמרם מצנע: אנחנו לא עושים סיכום המלצות, אמרתי את זה בהתחלה, כדי לא תהיינה ציפיות.

עמרם מצנע: אנחנו בהחלט למדנו שהנושא מאוד מורכב, הוא רב-תחומי, אין ספק שהנושא הזה הוא חשוב, עם חשיבות עצומה בגלל התופעות שאנחנו רואים היום בנוער הישראלי לסוגיו השונים.

עמרם מצנע: תופעות שלא היינו עדים להם, לא לפני 20 ו-30 ו-40 שנה, והתפתחות של אלימות, מעשים פליליים, סמים, וכל מיני דברים רעים, ולכן הדבר הזה מאוד חשוב.

עמרם מצנע: הבעיה היא לא רק תקציבית, והוועדה לא תהיה פה רק איזשהו גוף שתדלני להשגת תקציבים, אלא באמת לראות איך: א.

עמרם מצנע: מקיימים מודעות ציבורית.

עמרם מצנע: נאמר פה הרבה על מעמדם וחשיבותם של הרשויות המקומיות וראשי הרשויות, והדברים האלה צומחים מלמטה למעלה.

עמרם מצנע: וגם להערות שעלו כאן, בסופו של דבר, ראש הראשות, מנהל בית-הספר, שרוצים לעשות פעילות בחינוך הלא פורמלי, יש להם לזה כלים רבים.

עמרם מצנע: ואם גם יודעים לעגן משאבים, גם ממשלתיים, גם של קרנות, גם של תרומות, אפשר לעשות הרבה הרבה יותר.

עמרם מצנע: אני מוכרח לומר לכם, שבניסיון שלי דווקא בירוחם, לאו דווקא בחיפה, ראיתי איזה עוצמתיות יש להתמודדות האמיתית, להפניית תשומת לב, לריכוז משאבים בנושא החינוך הלא פורמלי; ולאיזה הישגים אתה מגיע בחיבורים של הנוער אל המקום, אל המדינה, אל החברה, וכמובן הוצאת אנרגיות בדברים חיוביים, ולא בדברים שהנוער לפעמים נקלע אליהם.

עמרם מצנע: אין ספק שיש פה, אחד, זה חיזוק החזקים.

עמרם מצנע: והדבר השני, זה באמת טיפול דווקא באוכלוסיות היותר מוחלשות: זו הפריפריה החברתית, זו הפריפריה הגיאוגרפית, זו הפריפריה המנטלית.

עמרם מצנע: אני מוכרח לומר שאם צריך לשים סדרי עדיפויות, סדר העדיפות צריך ללכת לקבוצות היותר חלשות בחברה הישראלית – או שלא מבקרות באופן סדיר בבית-הספר, או שלא מקבלות בבית-הספר את אותם כלים – לתת להם הזדמנות שווה ביציאתם לחיים.

עמרם מצנע: ודווקא לכל המערכות הלא פורמליות יש יותר כלים להתמודד ולאפשר להם הזדמנות שווה ביציאתם לבית-ספר.

עמרם מצנע: בסוף, כל הדברים שאנחנו עוסקים בהם, יש להם מטרה מרכזית, והיא צמצום הפערים בתוך החברה הישראלית, לא רק הפערים הסוציו-אקונומיים, אלא הפערים החברתיים ותחושת המחוברות, האכפתיות, לקיחת האחריות.

עמרם מצנע: אני חושב שאחד מהתפקידים החשובים של הוועדה הפרלמנטרית הזו, זה באמת לראות את זה בהיבט הרחב ולנסות לסייע ולתת את הכלים השונים.

עמרם מצנע: מטבעו של החינוך הלא פורמלי, שהוא לא פורמלי, והוא משאיר הרבה מאוד חופש פעולה ומאפיינים ייחודיים לארגונים ולקבוצות השונות שעוסקות בזה.

עמרם מצנע: אני, למשל, לא מתבייש להודות שאני מתגעגע גם לתנועות הנוער שהייתה להן בזמנו יותר, הייתי קורא לזה הכוונה פוליטית, שמביאה למעורבות ציבורית, למעורבות חברתית.

עמרם מצנע: נדמה לי שהתנועה היחידה שנשארה תנועה בעלת זיקה פוליטית כזו או אחרת, זו "בני-עקיבא", והיא אחת התנועות החזקות והמפותחות.

<ארז אשל: "הנוער העובד והלומד".

עמרם מצנע: היא כבר פחות מאופיינת בכיוון זה או אחר, אבל אין לי ספק – אני אומר את זה מבחינה זו שבחינוך הלא פורמלי, שאין עליו את הכללים הנוקשים והמסגרות הנוקשות, והגבולות הקשים שיש במערכת ממלכתית – אפשר לעשות המון כדי לקרב את הנוער לעשייה חברתית, ציבורית, פוליטית, וכל הדברים האחרים.

עמרם מצנע: אז זה רק דיון ראשון בסדרה של דיונים וסיורים שנעשה, ובסופו של דבר אנחנו גם נגיע להמלצות.

עיסאווי פריג': אני רוצה תכלס, להמליץ, להזיז דברים.

עמרם מצנע: תכלס.

עמרם מצנע: תודה רבה לכם.