הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 58, 2010-10-25 00:00

ציפי חוטובלי: צהריים טובים לכולם.

ציפי חוטובלי: אנחנו פותחים היום דיון מאוד חשוב על רקע האירועים הבוערים של השבועיים האחרונים.

ציפי חוטובלי: לצערנו, בשבועיים האחרונים נרצחו שתי נשים בעיר לוד, על רקע מה שמכונה רצח על כבוד המשפחה.

ציפי חוטובלי: אנחנו נמצאים בתקופה שבה לוד הפכה להיות זירת פשע מרכזית במדינת ישראל ואני שמחה שנמצא אתנו כאן אילן הררי, הוא ראש הוועדה הקרואה של לוד.

ציפי חוטובלי: לוד הגיעה למצב מאוד קשה, בגלל זה מונה לה ראש ועדה קרואה.

ציפי חוטובלי: אני בטוחה שאתה עושה כמיטב יכולתך כדי לטפל בבעיות הקשות שאנחנו נתקלים בהן ועדים להן.

ציפי חוטובלי: אני רק אומר לך שהוועדה הזאת ערכה לפני ארבע שנים דיון בנושא הזה בדיוק ולצערי, התופעות האלה הן תופעות שחוזרות על עצמן.

ציפי חוטובלי: לא מדובר בתופעה חדשה, מדובר בתופעה ותיקה.

ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים על אלימות שהיא מיוחדת למגזר מסוים, המגזר הערבי, ואין מה לעשות, לוד בהיותה עיר מעורבת, היא נתקלת בבעיות ואתגרים מיוחדים יותר ודורשת טיפול מיוחד יותר.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להדגיש דבר שחשוב לוועדה הזאת, הדיון הזה מתקיים בוועדה לקידום מעמד האישה.

ציפי חוטובלי: אנחנו עוסקים בביטחונן האישי של נשים.

ציפי חוטובלי: אני מניחה שהרבה מתושבי לוד מרגישים שביטחונם האישי נפגע, הוועדה הזאת תעסוק אך ורק באיך אנחנו מונעים את הרצח הבא, איך אנחנו מונעים את המציאות שבה נשים חיות תחת טרור ופחד במציאות שבה הן מקבלות איומים ברחוב – את תהיי הבאה בתור ודברים מהסוג הזה שאנחנו קוראים עליהם בעיתונות ובעיקר מה אנחנו יכולים לעשות כדי לסייע או מה המדינה יכולה לעשות כדי לשפר את היכולת שלך, אדוני, אני אקרא לך ראש העיר, לצורך העניין אתה ראש העיר.

ציפי חוטובלי: אדוני, ראש העיר, מה אנחנו יכולים לעשות כדי לסייע לך להתמודד עם הבעיות.

ציפי חוטובלי: אז קודם כל, אני רוצה לשמוע ממך גם פירוט של מה בעצם ההתמודדות המרכזית שלך היום, כשאתה נצרך למגר את הפשיעה העמוקה בלוד ובעיקר על רקע הסיפור הזה של רצח נשים על כבוד המשפחה.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, וזה בכל המגזרים, זה רצח בתוך המשפחה, בכל המשפחות יש גברים שהורגים את הנשים שלהן.

ציפי חוטובלי: על רקע רומנטי קוראים לזה, אצל היהודים.

ג'מאל זחאלקה: אז אנחנו מדברים על רצח נשים.

ציפי חוטובלי: כל אלימות היא חמורה ורצח נשים היא חמורה.

ציפי חוטובלי: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: זה בתוך המשפחה.

אילן הררי: שלום.

אילן הררי: תודה לגברתי.

אילן הררי: לוד היא לא עיר פשע, אני לא מקבל את זה.

ציפי חוטובלי: לא עיר פשע, היא הפכה להיות זירה מרכזית לפשע בשבועות האחרונים.

אילן הררי: לוד אינה עיר פשע.

אילן הררי: בלוד גרים 75,000 תושבים, אנשים יקרים וטובים, שלא נתבלבל ושלא נשים אותם עכשיו, 75,000 תושבים, בתחתית של התחתית, כי זה לא כך ואת ביקרת בלוד ואת מוזמנת, יש פה חברים שביקרו בלוד.

ציפי חוטובלי: הרבה מקרובי המשפחה שלי גרים בעיר, אני באה לבקר את סבתא שלי מדי תקופה.

אילן הררי: את מוזמנת.

אילן הררי: אני שם נמצא כל יום.

אילן הררי: ומי שאחראי על נושא הביטחון במדינת ישראל, זה משטרת ישראל ואני מחזק את ידה על כל מה שהיא עושה ותעשה.

אילן הררי: לא כל דבר, למרות שאני באתי מהצבא ואני לוקח אחריות על הכל, לא כל דבר זה בבניין העירייה.

אילן הררי: אם תבדקי את נתוני הפשיעה במדינת ישראל, במשטרת ישראל, אז תראי שבעיר לוד ב- 2008, 2009, 2010, נתוני הפשיעה הם במגמת ירידה.

אילן הררי: נכון, ב- 2010, קרו אירועי רצח שאני לא מקל ראש בעניין.

אילן הררי: אדוני חבר הכנסת, אם תבדוק נתונים, למעט נושאי הרצח שהם חשובים, חשובים, חשובים, חשובים, תלכו לפרמטרים שמשטרת ישראל בודקת את עצמה בכל מדינת ישראל, יש פה נציג משטרה, אבל אפשר לבדוק, תראו שב- 2008, 2009 ו- 2010, הנתונים מאוד מכובדים לעיר לוד.

אילן הררי: אבל נכון, קרה פה אירוע.

אילן הררי: תבדוק, אני ממליץ לך לבדוק, לי יש אותם, מכיר אותם בעל-פה, את כל הפרמטרים שמשטרת ישראל בודקת את עצמה.

אילן הררי: אני לא מקבל באירועים שקרו.

אילן הררי: תבדוק, יש יעדים של המפכ"ל ושל מפקד המחוז והממ"ר והתחנה, ואנחנו עובדים יפה מאוד בעניין.

אילן הררי: אבל האירועים האלה הם חמורים ובלוד הכי קל, אני לא מאחל בשום עיר שיהיה רצח, לא מאחל בשום עיר, אבל במקומות אחרים זה אחרי יומיים שכחו ובלוד לא וטוב שלא.

ציפי חוטובלי: לצערנו, כי הגיע רצח שבוע לאחר מכן, רצח נוסף, לכן אי-אפשר לומר.

אילן הררי: גברתי, אני אתך, טוב שלא.

אילן הררי: ב- 2008 היו ארבעה מקרי רצח בעיר לוד, אם אנחנו מדברים בוועדה בנושא מעמד האישה, אז אישה אחת ושלושה גברים נרצחו, לא רוצה לפרט פה את השמות אבל יש לי אותם והשנה תשעה מקרים, מתוכם שלוש נשים.

אילן הררי: אני מדגיש פעם שנייה, האוכלוסייה בלוד היא אוכלוסייה יקרה וטובה, מגיע להם הרבה יותר.

אילן הררי: השאלות הן מה צריך לעשות, אני אגיד את דעתי.

אילן הררי: צריך קודם כל להכין תוכנית שאני מכין אותה כרגע, ארוכת טווח, לא לשבוע ולא לשבועיים, לחמש שנים ולמסד את השכונות בעיר לוד, ששם גרות או מתגוררים מירב האוכלוסייה הערבית.

אילן הררי: יש בלוד שלוש שכונות שכולם מכירים אותן ואני חושב, דרך אגב, ראש הממשלה ביקר בלוד ביום חמישי לפני עשרה ימים, וכמו שדיברתי אתמול עם לשכתו, ביום ראשון הבא אמורה להתקבל הצעת מחליטים בממשלת ישראל בנושא העיר לוד והסעיף הראשון שאני ביקשתי זה לקחת את שלושת השכונות בעיר לוד – פרדס שניר, רכבת, ס"ח, ולמסד אותן מאל"ף ועד ת"ו.

אילן הררי: לבנות כביש, לבנות מדרכה, לבנות מתנ"ס, לסדר תאורה, החינוך אני מטפל ולמסד אותן מאל"ף ועד ת"ו ואין שום סיבה שיחיו כמו שחיים, לא נעים לי לומר, 30, 40, 50 שנה.

אילן הררי: אין שום סיבה שבעולם.

אילן הררי: שני חברי הכנסת המכובדים ביקרו ברמת אשכול לפני שבועיים-שלושה, אין שום סיבה שככה יחיו.

אילן הררי: דרך אגב, דאגנו לתקציב, דאגנו לתקציב מעיריית לוד וממשרד השיכון, לטפל בשכונת רמת אשכול שגם היא שכונה שהרוב בה אוכלוסייה ערבית ואנחנו תפקידנו לטפל בכולם.

אילן הררי: אני חושב שמשטרת ישראל צריכה לטפל במה שמשטרת ישראל צריכה לטפל.

אילן הררי: עיריית לוד, ואני אשמח שתעזרי לנו פה, מובילה מול משרד ראש הממשלה החלטת ממשלה למסד, לסדר, להלבין, נמצא את המילה הנכונה, את כל השכונות הערביות.

אילן הררי: אני אתמול, ביקר אצלי חבר הכנסת ביילסקי.

אילן הררי: אמרתי לו – חבר הכנסת, קפה חמש דקות, נוסעים באוטו.

אילן הררי: אי-אפשר לדבר על לוד בשקפים.

אילן הררי: והראיתי לו וצריך לקחת ולסדר ולמסד וממשלת ישראל צריכה להשקיע בזה כסף ואני אשמח אם את תעזרי לי בעניין הזה.

אילן הררי: צריך להכין תוכנית לחמש שנים.

אילן הררי: ממשלת ישראל, ב- 22.7.2002, העבירה החלטת ממשלה לשיקום העיר לוד.

אילן הררי: לא נעים, תבדקו, יש שם 20 סעיפים בדיוק, תבדקו ותראו כמה סעיפים בוצעו.

אילן הררי: אני הראיתי את זה לראש הממשלה שהיה אצלנו בביקור והוא אמר לי שתוך עשרה ימים תהיה הצעת מחליטים, אני ממתין שזה יקרה ביום ראשון, מחר יש לי דיון שם באגף תיאום ובקרה.

אילן הררי: הסעיף הראשון שאמרתי להם, זה זה.

אילן הררי: אחרי זה תטפל יותר טוב בביטחון, ובחינוך, וברווחה.

אילן הררי: אבל צריך, אני מבקש, תוכנית ארוכת טווח.

אילן הררי: זבנג וגמרנו לא יפתור כלום.

ציפי חוטובלי: אני מסכימה אתך שתוכנית ארוכת טווח היא חשובה, אבל מאחר ומדובר בפיקוח נפש ומאחר ולצערי נשים נרצחו גם במקומות שיש בהם בתים יפים ומסודרים עם כבישים וגינות פורחות, ולכן בעיני, אי-אפשר לשים את מרכז הכובד של הבעיה של רצח נשים על רקע מצב אקונומי כזה או אחר, או מצב תברואה כזה או אחר.

ציפי חוטובלי: אני באמת חושבת שכדי למנוע את הרצח הבא, לא די בתוכנית הזאת שאתה מציג.

ציפי חוטובלי: אנחנו צריכים לדבר על דברים קונקרטיים, שרלוונטיים לנשים.

ציפי חוטובלי: למשל, האם אישה שמאוימת, יש לה כתובת כשהיא מגיעה למשרד הרווחה או כשהיא מגיעה למשטרה להתלונן, האם יש לה כתובת, האם יש מקלט לנשים, האם יש מקלט לנשים מוכות בלוד?

שלמה מולה: אני רוצה להצביע לך, רק לומר, יש רק עובדת סוציאלית אחת דוברת ערבית בכל לוד.

שלמה מולה: רק דוברת סוציאלית אחת! נו, באמת!

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת שלמה מולה, אני רוצה לומר שראש העיר כיבד אותנו, אני רוצה לתת לו את זכות הדיבור.

שלמה מולה: אני רק שאלתי שאלה.

שלמה מולה: איך יש רק עובדת סוציאלית אחת?

אילן הררי: אני, פעם ראשונה שאיימו עלי, לצערי הרב זה היה בלוד, הייתי 30 שנה בצה"ל, איימו עלי דברים אחרים.

אילן הררי: אישה מאוימת צריכה לקחת את עצמה ותוך דקה להיות במשטרה.

אילן הררי: תוך דקה.

אילן הררי: להבנתי, אישה או גבר מאוים, תוך דקה צריך להיות במשטרת ישראל, תוך דקה.

אורית עירון: אבל אם סוגרים אותה בבית והיא לא יכולה לצאת מהבית?

אילן הררי: חברים, גם אם אני אשים רצפה מזהב בלוד, אישה מאוימת תוך דקה צריכה להתיישב במשטרת ישראל.

ציפי חוטובלי: אדוני ראש העיר, אתה מדבר על מה שראוי שיהיה.

ציפי חוטובלי: השאלה איך אנחנו נותנים לנשים האלה את הכלים לקום ולצאת.

ציפי חוטובלי: תחשוב שהן חיות בקהילה שבה הן מפחדות, תחשוב שהן חיות בקהילה שבה, האם יש לה כתובת, דוברת השפה שלה, זאת נקודה חשובה.

ציפי חוטובלי: היה פרסום בעיתון הארץ שדיבר על זה שמתוך סך העובדות הסוציאליות בעירייה, אין מספיק עובדות סוציאליות שהן דוברות ערבית.

ציפי חוטובלי: האם אתה מודע לזה?

ציפי חוטובלי: האם יש דרך שבה אתם מתכוונים לקדם את מספר הנשים שייתנו מענה לנשים שמגיעות מהמגזר הערבי?

אילן הררי: אנחנו ביקשנו, אני מקבל את כל מה שאת אומרת, אני אפילו רושם.

אילן הררי: אל"ף, להבנתי, אישה מאוימת צריכה לפנות למשטרה.

ציפי חוטובלי: זה מצוין, אבל אנחנו צריכים לתת לה את הכלים.

אילן הררי: הכלים?

אילן הררי: לפנות למשטרה, להתקשר 100.

ציפי חוטובלי: זה לא שיש תחנת משטרה בעיר, הכלים לפעמים זה המודעות שלה בכלל ליכולת שלה להתלונן.

אילן הררי: לכן הכל מתחיל בחינוך, לא יעזור כלום, הכל מתחיל בתהליך חינוכי, מהגן, מהבית, מהבית, ועד י"ב.

אילן הררי: אישה מאוימת מתקשרת והולכת למשטרה.

אילן הררי: מה זה חשוב כמה עובדים סוציאליים יש בלוד?

שלמה מולה: מאוד חשוב.

שלמה מולה: אני אגיד לך למה.

ג'מאל זחאלקה: האם אתה חושב שרשויות הרווחה בלוד, אתה חושב, אני אשאל את זה בצורה הכי עדינה שאפשר.

ג'מאל זחאלקה: הם, מבחינת איוש, ומבחינת יכולת, יכולים לטפל בבעיה של אלימות נגד נשים, אלימות בתוך המשפחה בכלל?

אילן הררי: אגף הרווחה.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שאתה דורש יותר עובדים סוציאליים.

אילן הררי: אל"ף, אני דרשתי.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שאנחנו מנסים.

אורית זוארץ: הרעיון הוא לעזור, אילן, ולבחון מה הצרכים האמיתיים שלך, כראש עיר, בסוגיות שקשורות לנשים מאוימות.

אורית זוארץ: בואו נחדד את זה אולי.

ציפי חוטובלי: בואו ניתן לו רק לדבר על הקשיים שלו.

אורית זוארץ: תוכל להציף את זה?

ציפי חוטובלי: אנחנו לא יכולים להגיד לו מה הקושי שלו, הוא ראש העיר, הוא יודע.

אורית זוארץ: זה בדיוק העניין, אני מנסה.

אילן הררי: אני מודה לך.

אילן הררי: את ביקרת אצלי בעיר, אני הגשתי למיכל מנהלת אגף תיאום ובקרה במשרד ראש הממשלה בשבוע שעבר ואני חס ושלום לא מאשים אותה כי הם עושים עבודה נהדרת, רשימה של 60 תקנים, 60 תקנים, לעיריית לוד, 20 מהם ברווחה.

אילן הררי: משרד הרווחה בהצעה שלהם להחלטת המחליטים להצעה ליום ראשון, דרשו 20 תקנים.

אילן הררי: אתם שואלים אותי אם מישהו מכם יכול לדאוג?

אילן הררי: תקן אחד אני מודה לכם.

אילן הררי: שואלים אותי?

אילן הררי: בבקשה.

אורית זוארץ: יש לכם מרכז לטיפול באלימות?

אילן הררי: יש לנו מרכז מצוין, יש לנו את האגף רווחה הכי פעיל במדינת ישראל, הכי פעיל.

אילן הררי: לא אמרתי הכי טוב, הכי פעיל.

ציפי חוטובלי: מי כאן אחראית, מאגף הרווחה בעיר?

אורית זוארץ: משרד הרווחה.

אילן הררי: יש לנו את אגף הרווחה הכי פעיל במדינת ישראל, רבע מתושבי לוד רשומים ברווחה אצלנו.

קריאה: ולא מקבלים טיפול.

אילן הררי: אני לא מקבל את זה.

אילן הררי: אני לא מקבל את זה.

אילן הררי: אפשר להאשים אותנו בכל.

אילן הררי: אני חושב שהנשים בלוד צריכות לקבל הרבה יותר, אני מסכים אתך.

ציפי חוטובלי: אני שואלת מה, מה הרבה יותר?

ציפי חוטובלי: הרבה יותר ממה?

אילן הררי: הרבה יותר הכל, הרבה יותר תשתיות, הרבה יותר חינוך, הרבה יותר הכל.

אילן הררי: לכן אני אומר, רק להבנתי, משהו ארוך טווח יפתור פה את הבעיה.

אילן הררי: האלימות במשפחה, לא ייפתר בשום דיון.

אילן הררי: אלימות במשפחה ייפתר אם מדינת ישראל ואני מוכן לעמוד בראש החזית הזאת, תכין תוכנית לחמש שנים, לחמש שנים, לטפל בכל הדברים.

אילן הררי: מי שלא מכיר את הבעיות בלוד, מוזמן, אני אראה לו אותה מחר.

אילן הררי: יש הצעה, קחו את ההחלטה, גברתי, מה- 22.7.2002, אריאל שרון, ביקר בלוד, דפק על השולחן, העביר החלטה 20 סעיפים, תבדקי.

אילן הררי: מתוך 20 סעיפים, רק סעיף אחד בוצע.

אילן הררי: 19 לא בוצעו.

אילן הררי: זה מה שאת צריכה לעשות, משהו ארוך טווח.

אילן הררי: גם אם יביאו עכשיו עוד חמש עובדות סוציאליות, שאני מברך כל אחת, זה טוב.

אילן הררי: אבל צריך טיפה יותר, צריך תוכנית, לא אוהב מילים באנגלית, תוכנית הוליסטית, לטפל פה בכל.

אילן הררי: האלימות במשפחה קרתה בגלל נושא של תרבות, בגלל נושא אולי אחר, ואני מחבק את המגזר הערבי, יש אנשים נהדרים בלוד, לא צריכה להפיל עליהם את כל התיק הזה, יש אנשים נהדרים בלוד.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לשמוע את האנשים, להפך, אני דואגת לכם.

אילן הררי: אני מברך, לכן גם באתי, עזבתי הכל, באתי.

אילן הררי: אני מברך על העניין.

אילן הררי: שני חברי הכנסת המכובדים ביקרו בלוד, יש לנו שכונה עם הרבה מאוד בעיות, רמת אשכול, שבעקבות גם הביקורים שלהם, אנחנו קיבלנו החלטה השבוע, משרד השיכון עזר לנו, אני לא יודע אם יש פה נציג משרד השיכון.

עפו אגבאריה: השאלה אם השתנה משהו מאז שביקרנו.

שלמה מולה: תוך שבועיים לא יכול להשתנות שום דבר, אבל.

עפו אגבאריה: לא לא, בגישה לפחות.

אילן הררי: הגישה שאנחנו הקמנו דיון.

אילן הררי: אנחנו החלטנו, מתוך עיריית לוד, לתקצב במיידי חצי מיליון שקל, ברמת אשכול, וחצי מיליון שקל בלוד זה המון כסף.

עפו אגבאריה: תסלח לי, לפנות אשפה זה לא צריך להיות תלוי במישהו גבוה, לפנות אשפה זה גם תלוי פה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אני מבקשת להבין על מה הולכים חצי מיליון השקלים.

ציפי חוטובלי: חצי מיליון שקל זה סכום נאה, אבל למה הסכום הזה מיועד?

אילן הררי: לשכונת רמת אשכול.

ציפי חוטובלי: מה זה אומר?

ציפי חוטובלי: שיהיו כבישים יותר טובים?

אילן הררי: אני מסביר, שאלת אותי, תני לי 60 שניות, אני אסביר לך.

אילן הררי: שני חברי הכנסת המכובדים ביקרו ברמת אשכול כמה פעמים.

אילן הררי: אני אמרתי להם שאני אכין תוכנית לטפל, תשתיות בסיסיות ברמת אשכול.

אילן הררי: ברמת אשכול, זו שכונה של 44 בלוקים, גרים שם כל מי שגר בעם ישראל, אוכלוסייה יחסית חלשה, ואנחנו לקחנו תקציב כדי לשקם שם את התאורה, את המדרכה, את הכביש, את האשפה, את הניקיון, את המתנ"ס, שתוך שבועיים יוצאים, הבטחתי לכם, יש קבלן תוך שבועיים יוצאים לעבודה.

אילן הררי: יש לנו מתנ"ס בלב השכונה שלא עובד הרבה שנים, אז הבאנו, אז יש לנו קבלן תוך שבועיים אתם מוזמנים, הבטחתי לכם שזה יטופל.

משה (מוץ) מטלון: זו אוכלוסייה מעורבת שם?

אילן הררי: זו אוכלוסייה שכבר רובה אוכלוסייה ערבית.

אילן הררי: פעם זה היה אחת השכונות החזקות בלוד, אני לא אומר שאם זה ערבים, חס ושלום, זה חלש, אבל זו אוכלוסייה שהמגזר הערבי, כרגע.

עפו אגבאריה: אבל זה האמת.

אילן הררי: כן, אני מעדכן.

אילן הררי: חברים, אני חושב שבעקבות אירועי האלימות, כולנו צריכים באמת לבדוק את עצמנו ואני אומר פעם רביעית, לא כי לא הבנתם, תוכנית לחמש שנים.

אילן הררי: תוכנית לחמש שנים שתטפל ברווחה, בחינוך, בתשתיות, במתנ"סים, בכל.

אילן הררי: אין מתנ"סים למגזר הערבי בלוד, לצערי הרב.

ציפי חוטובלי: ואני אומרת לך אדוני, ראש העיר, גם אם יהיה מתנ"ס, אם יש תופעה תרבותית חריפה וחמורה.

אורית זוארץ: בואו נפסיק עם התרבותי הזה, כל פעם שאין פיתרון ומשטרת ישראל מגלה אוזלת יד, והחברה הישראלית מגלה אוזלת יד.

ציפי חוטובלי: את מתפרצת לדלת פתוחה.

אורית זוארץ: אתם מדברים על היבטים תרבותיים שאין לכם שום הבנה בהם, אתם מכניסים את כל הכשלים לתוך הנושא התרבותי, בואי ניקח אחריות.

ציפי חוטובלי: אני לא זוכרת שניתנה לך זכות דיבור.

אורית זוארץ: לא, אבל בואי תיקחי אחריות והמושגים, השפה מבנה מציאות.

אורית זוארץ: את יושבת-ראש ועדה, יש לך אחריות.

אורית זוארץ: שפה מבנה מציאות וכשאת אומרת עניין תרבותי, את מקבעת מציאות שהיא לא קיימת ולא נכונה וזה אסור.

משה (מוץ) מטלון: הנה, עכשיו זה ייכשל.

משה (מוץ) מטלון: עכשיו אני אחראי שזה ייכשל.

אורית זוארץ: לא.

משה (מוץ) מטלון: ברגע שהפכו את זה לניגוח פוליטי, זה נתקע.

משה (מוץ) מטלון: חבל על הזמן.

אורית זוארץ: כל כישלון, אומרים תרבותי ומתייגים את הערבים.

ציפי חוטובלי: חברת הכנסת זוארץ, או שאת יוצאת מכאן או שאת מנהלת דיון תרבותי.

אורית זוארץ: סליחה, את לא תסתמי לי את הפה, עם כל הכבוד לך.

משה (מוץ) מטלון: כל הוויכוח הזה הוא בדיוק לא טוב.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שהדיון כאן לא יתנהל בצורה הזאת.

אורית זוארץ: אז את צריכה לגלות קצת יותר הבנה במה שאת אומרת ובנושאים התרבותיים בכלל.

אורית זוארץ: לתייג את החברה הערבית בישראל, יש בזה טעם לפגם.

ציפי חוטובלי: חברת הכנסת זוארץ, את תדברי רק אם תינתן לך זכות הדיבור.

אורית זוארץ: אני אדבר כשאני אחליט שאני רוצה לדבר.

ציפי חוטובלי: אז אם ככה, את תצאי מכאן.

אורית זוארץ: תקראי לסדרנים.

ציפי חוטובלי: לא, אני מבקשת.

אורית זוארץ: זכותי להעיר הערות, אני חושבת שאת מדברת בצורה מאוד בעייתית, את מתייחסת בצורה בעייתית לחברה הערבית ויש כאן טעם לפגם, זה הכל.

ציפי חוטובלי: לא, אם את לא מבינה על מה את מדברת, אז את באמת מתעלמת ממציאות מאוד קשה.

אורית זוארץ: צר לי.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לפנות למשטרה, לא, אני רוצה לפנות למשטרה.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שבלי תשובות מהמשטרה, אנחנו לא נוכל לקדם את הדיון.

שלמה מולה: אולי יש לנו מה להגיד למשטרה, כדי שתוכל לענות?

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת מולה, סדר הדיון הוא כזה – אחרי ששמענו את כב' ראש העיר, אני רוצה לפנות אל נציג המשטרה, אני אשאל אותו מספר שאלות, אחרי זה אני אפתח את הדיון לחברי הכנסת ואני אתן לכם לשאול שאלות את מי שאתם רוצים.

ציפי חוטובלי: השאלות שיש לי אליך הן, קודם כל מאחר והדיון הזה כבר התקיים בוועדה הזאת לפני ארבע שנים, ניסיתי לעשות השוואה, לראות איפה אנחנו עומדים היום, לעומת הדיווחים שאנחנו מקבלים, הדיווחים הציבוריים כמובן בתקשורת.

ציפי חוטובלי: לצערי, חוזרות על עצמן מספר טענות.

ציפי חוטובלי: קודם כל, שנסגרים תיקים במקרי הרצח האלו.

ציפי חוטובלי: מקרי הרצח של אותן נשים, הרבה פעמים התיק נסגר, אין חקירה ואנחנו לא יודעים בעצם מה הסיבות לרצח של אותן נשים, למעט אותה מילה שמרחפת כאן בחלל האוויר פעם אחר פעם, רצח על חילול כבוד המשפחה.

ציפי חוטובלי: זה הדבר הראשון.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לדעת מה נעשה כדי לטפל בתיקים האלה, זה הדבר הראשון.

ציפי חוטובלי: דבר שני, האם יש לנשים האלה כתובת כשהן מגיעות למשטרה, האם קיבלתם פניות מנשים שאומרות מאיימים על חיינו, ומה נעשה בעניין הזה, כדי למנוע את הרצח הבא.

ציפי חוטובלי: זה מה שאני שואלת אותך כרגע, בעניין החקירה ובעניין הנגישות של המשטרה לפניות.

ציפי חוטובלי: בבקשה.

יעקב מרגי: צהריים טובים, ראשון – ראשון ואחרון – אחרון.

יעקב מרגי: קודם כל, קצת בטרמינולוגיה המשטרתית.

אורית עירון: אפשר לדעת מה שם אדוני, בבקשה?

יעקב מרגי: אני סגן ראש אגף החקירות והמודיעין במשטרה וכפי שאמרתי, ראשון – ראשון ואחרון – אחרון.

יעקב מרגי: קצת בטרמינולוגיה המשטרתית.

יעקב מרגי: תיקי רצח לא נסגרים לעולם וכל תיק רצח שלא פוענח, הוא תיק פתוח ונעשות בו פעולות כאלה ואחרות, לאורך כל השנים ולראיה, מעת לעת, הציבור בוודאי שומע על פענוח מן העבר.

יעקב מרגי: זה למען הסדר והדיוק שבדברים, תיקי הרצח נשארים פתוחים ואנחנו עושים כל מאמץ לפענח אותם ואנחנו לא שוכחים שיש קרבן מצד אחד וישנם המבצעים מצד שני.

ציפי חוטובלי: אתה רוצה לחלוק?

ג'מאל זחאלקה: איך אני קיבלתי תשובה מהשר דיכטר, שתיקים נסגרו והוא הורה על פתיחתם?

ג'מאל זחאלקה: אני אשלח לך את התשובה לשאילתה.

יעקב מרגי: אני אשמח לראות, יכול להיות ששם דברים נאמרו בהקשר שונה ואחר, אשמח לראות ולענות לגופם של דברים.

יעקב מרגי: תיקי רצח שלא מפוענחים, מונחים ומטופלים מעת לעת ומעת לעת אנחנו מקימים צוותי חקירה מיוחדים ברמות אחרות ושונות, על-מנת לבחון את עצמנו, על-מנת לבקר את עצמנו ועל-מנת לקדם.

יעקב מרגי: אחת הדוגמאות היותר בולטות זו המנוחה מהצפון, שנעדרה שנים רבות ובעקבות פעילות חקירתית חוזרת ונשנית לאורך השנים, בסופו של דבר התגלה הרוצח.

יעקב מרגי: לעניין כתובת במשטרה.

יעקב מרגי: המשטרה מזה שנים רבות רואה חשיבות רבה בכל מה שנוגע לאלימות ולאלימות במשפחה בכלל.

שלמה מולה: אתה יכול קצת לפרט לגבי לוד?

ציפי חוטובלי: יש פעילות של אכ"מ או פעילות אחרת?

שלמה מולה: אנחנו כרגע דנים בלוד.

שלמה מולה: אני אומר, אנחנו מדברים בלוד.

יעקב מרגי: אני רק אתן את המסגרת ואכנס ללוד, בלוד זה לא שונה, התפישה והמסגרת המשטרתית.

יעקב מרגי: ישנה יחידה שלמה, ברמה ארצית, שעוסקת בתחום אלימות במשפחה שהיא נותנת גם את ההנחיות, גם את הרגישויות, גם את הפעילויות וגם את ההדרכות, גם את הכנסים והעבודה המשותפת עם גורמי הרווחה השונים, בין אם ברמה הארצית ובין אם ברמה העירונית.

יעקב מרגי: בתוך תחנת המשטרה ישנו גורם שהוכשר רק לתחום הזה, והוא הוא הגורם שמטפל בתחום אלימות במשפחה והוא הכתובת לאותם קרבנות בתחום האלימות במשפחה ולוד איננה שונה בתחום הזה.

יעקב מרגי: בתחנת לוד ישנם אנשים שהתמקצעו.

ציפי חוטובלי: ובתחנת לוד, לצערנו, היו מקרים מאוד חריפים בתקופה האחרונה.

ציפי חוטובלי: השאלה איך המשטרה נערכת כדי לקבל פניות של נשים, האם יש לכם פניות של נשים שמגיעות מהמגזר הערבי או פניות בכלל של נשים שמאוימות באלימות?

יעקב מרגי: אני הייתי מציע לכולנו לא לסמן, לא לסמן במגזר ובתרבות אחרת ושונה ממה שאנחנו מכירים, את האוכלוסייה שבאופן גלוי נצפה ממנה לבוא לתחנת המשטרה ולומר – הוכיתי, פגעו בי, אנסו אותי, עומדים לרצוח אותי.

ציפי חוטובלי: יש כאן נשים שפירטו באופן ברור ביותר, עצרו אותן ברחוב ואיימו על חייהן.

יעקב מרגי: כבוד יושבת-הראש, רק משפט לסיים ולומר לך, שברגע שקבוצת האוכלוסייה הזו עושה את הדבר באופן גלוי, היא מסומנת על-ידי קבוצת האוכלוסייה ממנה היא באה.

יעקב מרגי: גם אם אין דבר וחצי דבר מאחורי העניין, בני ביתה, משפחתה, חבריה, אוכלוסייה שבאה אתה במגע, רואים את הדברים אחרת.

יעקב מרגי: ולכן, צריך לנקוט פה בזהירות יתרה ולנקוט בצעדים אחרים ושונים שמתאימים לקבוצת האוכלוסייה הזו וכך אנחנו עושים.

יעקב מרגי: לא כל דבר צריך להיות בחזית באופן גלוי ובאופן פומבי שישפיע על אוכלוסייה שהיא אוכלוסייה חלשה, אצלה בביתה, שאנחנו לא תמיד יכולים כחברה, להגן עליה 24 שעות.

ציפי חוטובלי: אז אתה מדבר שיש בעיה שנשים שייפנו למשטרה יקבלו איומים רק הולכים וגוברים, שבעצם הדרך הנורמטיבית שבה היינו מצפים מכל אדם לפעול במדינת חוק, לא קיימת עבור אותן נשים.

ציפי חוטובלי: זה בעצם מה שאתה אומר עכשיו?

יעקב מרגי: אני לא אומר את זה לגבי כלל הנשים.

יעקב מרגי: אני אומר את זה לגבי קבוצות אוכלוסייה שבוא נאמר, המנטאליות והחינוך המקומי, גובר על החינוך הארצי, על החינוך הנורמטיבי, על החינוך שאותו אנחנו מצפים לראות מכל אחד ואחד ואני מסכים עם מה שנאמר פה לעניין ההשקעה.

ציפי חוטובלי: מה אתה מציע להם?

משה (מוץ) מטלון: אז איזה מענה יש לך לאוכלוסייה המסוימת הזו?

משה (מוץ) מטלון: אתה מציע, אתה מביע פה איזה שהם פערים או הבדלים בין האוכלוסיות אבל האוכלוסייה הזו חיה, נושמת וחיה בעיר.

משה (מוץ) מטלון: אז איזה מענה אתה, כמשטרה, נותן לאוכלוסייה הזאת?

משה (מוץ) מטלון: זה מה ששואלים.

יעקב מרגי: לא הייתי רוצה להרחיב כאן, בוודאי לא כאן נוכח פני התקשורת, לגבי הדרכים.

יעקב מרגי: אנחנו בסך-הכל הכללי, יודעים לגרום במידה רבה יצירת הקשר עמנו גם בדרכים אחרות.

יעקב מרגי: לא תמיד, לא תמיד יש שיתוף פעולה מהצד השני, לדבר הזה, כי החשש אצלם בבית גובר על אימת המחוקק.

ציפי חוטובלי: ועדיין אני שואלת אותך, אני לא רואה, אני באמת לא רואה מה הקשר בין העובדה שהדיון, הדיון הזה חשוף לציבור מסיבות ברורות כי הציבור רוצה לדעת שיש לו מענה.

ציפי חוטובלי: צופות, יכול להיות שמגיעים לצפות בדיוק בך מדבר, אנשים שמגיעים מאותם מגזרים שאין להם פתחון פה ואין להם יכולת לגשת לתחנת המשטרה, כמו שאתה מציג.

ציפי חוטובלי: מה אתה מציע?

ציפי חוטובלי: יושב כאן ראש העיר, האם אתה מציע להעמיק את מוקדי הרווחה?

ציפי חוטובלי: האם אתה מציע לבנות איזה שהוא מענה בתוך העירייה לאותה מטרה?

ציפי חוטובלי: מה אתה מציע?

יעקב מרגי: אני יכול לומר ולהתבטא רק מה שמשטרה יודעת, יכולה וצריכה לעשות.

יעקב מרגי: הפעילות המבצעית שמתבצעת בעיר לוד, העצמת הפעילות, לצד אותן פעילויות חקירתיות, בין אם הן סמויות ובין אם גלויות, והפן הנגישותי, של קבוצת האוכלוסייה הזו, אל נציגי החוק בעיר והן יודעות לעשות את זה.

יעקב מרגי: הבעיות הן בעיות אחרות.

יעקב מרגי: אנחנו, התחנה, המשטרה התחנה הסופית.

יעקב מרגי: לפני כן, יש חינוך, יש בריאות, יש תברואה, יש כבישים, יש מדרכות, יש מתנ"סים.

יעקב מרגי: כל זה איננו בחצרה של המשטרה.

יעקב מרגי: צריך לזכור את כל הדברים האלה.

יעקב מרגי: אצלנו מגיעים, לצערי, בתחנה הסופית, לחדר המיון של החברה ולא כך צריך להיות.

ציפי חוטובלי: אני חוזרת ואומרת, אני אפתח לחברי הכנסת את כל השאלות, אני חוזרת ואומרת – אל תערבבו בבקשה בין כבישים ומדרכות לבין הנקודה הזאת.

ציפי חוטובלי: אנחנו קודם כל צריכים להציל חיי אדם, עם כל הכבוד, לא לשתול עכשיו גינה יפה, אם זה לא יימנע הצלת חיי אדם.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

שלמה מולה: גברתי, תודה רבה.

שלמה מולה: אני קודם כל רוצה להגיד שבלוד אני כן, יחד עם עפו ועוד כמה חברי כנסת, ביקרנו כמה וכמה פעמים ונמשיך לבקר עוד כמה וכמה פעמים.

שלמה מולה: אני לא מקנא בך, אני לא מקנא בך, אני חושב שאתה ירשת מצב לא טוב, סיטואציה לא טובה, סיטואציה לא נעימה.

שלמה מולה: אבל מכאן לבוא ולהגיד שבלוד אין פשע ואין רצח וכן הלאה, אני חושב אתה מגזים.

שלמה מולה: אני יכול להבין שאתה רוצה שהעיר שלך, שאתה עומד בראשה, לא תהיה עיר שיש בה סטריאוטיפים, סטיגמות, אני יכול להבין את זה, אבל כשאתה מטאטא את האמת ואת המציאות, אי-אפשר למצוא פתרונות.

שלמה מולה: אי-אפשר למצוא פתרונות.

שלמה מולה: לכן, אם בתוך שבוע ימים ראש הממשלה נדרש להגיע לשם, בגלל מעשי רצח ברחובות העיר, ובגלל שלקחו ילדה וסחטו ממנה ורצו, אמרו, דרשו כופר ולקחו את הילדה, ואם ואם, ואני יכול לדבר על רמת אשכול, אתה יודע מה?

שלמה מולה: אני מומחה לרמת אשכול, לא הייתי כזה.

שלמה מולה: יש, אדוני הניצב, ברמת אשכול יש תחנת משטרה.

שלמה מולה: אני אומר לך, תחנת המשטרה הזאת סגורה 90% מהזמן.

שלמה מולה: הנה החברים יעידו.

שלמה מולה: אנחנו היינו שם, מסתובב שם איזה אופנוע, רץ מפה לכאן, כמעט דורס ילד, השוטרים ככה פתחו את הדלת, אמרו, הציצו, אמרו וסגרו את זה בחזרה.

שלמה מולה: ואני אומר לך, אני ראיתי, אנחנו היינו.

שלמה מולה: הנה, עפו יעיד.

עפו אגבאריה: מה זאת אומרת?

עפו אגבאריה: בשביל מה הם נמצאים?

עפו אגבאריה: הם מפחדים.

שלמה מולה: השוטרים מפחדים.

שלמה מולה: אנחנו פגשנו איש זקן, בן אולי 90, בא ואמר – ירו בי דרך החלון.

שלמה מולה: 90%, הקליע נכנס לתוך הבית.

שלמה מולה: ביקשנו מהשוטר לבוא לראות מה אפשר לעשות, עוד פעם, אותו שוטר, הסתכל דרך החלון, סגר את החלון.

שלמה מולה: אני לא רוצה לדבר על זוהמה, לא רוצה לדבר על איך זה נראה, הבניינים, אתה יודע מה, אילן?

שלמה מולה: באמת, לא רוצה להיכנס לזה.

שלמה מולה: אבל אני מדבר על הביטחון האישי של התושבים וביטחון אישי של נשים שמפחדות.

שלמה מולה: אמרו לנו נשים, אנחנו מפחדות לצאת מכאן.

שלמה מולה: אז לבוא ולהגיד שאין פשע?

שלמה מולה: אני חושב שזה הגזמה באמת.

שלמה מולה: הדבר הנוסף שאני רוצה לבוא ולהגיד – איך יעלה על הדעת, אני מסתכל עליך, ממשרד הרווחה.

שלמה מולה: אנחנו מדברים על מניעה, אישה תהיה בטוחה שאם היא מגיעה לשירותי הרווחה, תגולל את התחושות שלה והיא תרגיש שהיא מוגנת.

שלמה מולה: בוא נגיד, אם יש אתיופים, אני רוצה עובד סוציאלי אתיופי, אם יש ערבים, שידברו אתם בערבית אני רוצה.

שלמה מולה: אם יש עוד עולים מחבר העמים, שידברו אתם ברוסית ואם יש ישראלים, שידברו אתם בעברית.

שלמה מולה: איך יכול להיות שיש רק עובדת סוציאלית אחת דוברת ערבית, ואז אפשר לבוא ולהפריח בלונים – אנחנו נותנים, אנחנו מדינה רב תרבותית ואנחנו מבינים והכל סיסמאות שאין לזה שום תוכן, שום אחיזה במציאות.

משה (מוץ) מטלון: אז היינו צריכים להגיע לארבעת מקרי הרצח האלה בשביל לדון בזה?

עפו אגבאריה: חבל שלא היית אתנו לפני חצי שנה ויותר.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת מולה, יש שאלה?

שלמה מולה: לא, אני רוצה לשאול שאלה.

שלמה מולה: כל מה שאני רוצה לשאול שאלה, את התת-ניצב.

שלמה מולה: אתה לא יכול להסתתר, לבוא ולהגיד לנו – יש מערכת חינוך, אנחנו תחנה אחרונה.

שלמה מולה: אני רוצה שאתה תבוא ותגיד לנו התפקיד של משטרת ישראל לתת ביטחון אישי לאישה, ואם היא מגיעה, אתה נותן לה פתרונות מכאן עד הודעה חדשה.

שלמה מולה: זה מה שאנחנו היינו רוצים לראות.

שלמה מולה: אז תשמע, אני לא מרגיש שאתה, אני אומר לך, אני לא מכיר אותך, אני מניח שאתה עושה את עבודתך.

שלמה מולה: אני חושב שאישה שתשמע מה שאתה אומר, היא באה, היא תישאר ברמת אשכול, אישה מופקרת.

שלמה מולה: למה?

יעקב מרגי: חבר הכנסת מולה, המקלטים אינם של המשטרה, אנחנו מפנים את הנשים לרשויות אחרות, לגורמי רווחה אחרים, למקלטים שלא נמצאים ברשותנו.

יעקב מרגי: תפקידנו הוא לא לאכלס את הנשים הללו במקלטים בתוך המשטרה, אף אחד גם לא היה רוצה לדור בתוך תחנות המשטרה.

שלמה מולה: זה לא מה שאמרתי.

ציפי חוטובלי: הוא שואל על מידת הנגישות של תחנת המשטרה לאזרחים.

יעקב מרגי: היא נגישה.

ציפי חוטובלי: התמונה שהוא מתאר לא מעידה על נגישות.

עפו אגבאריה: אבל עובדה שאין, זה באמת זה לא היה, זה אנחנו ביקרנו וראינו את זה והתחנה סגורה.

יעקב מרגי: אני אשמח מאוד, אשמח מאוד להחזיק תחנות, נקודות משטרה כאלה, 24 שעות, מסביב לשעון, בעדיפויות כאלה.

עפו אגבאריה: גם סיורים לא עוברים.

שלמה מולה: אבל אני מספר לך ואני אומר לך, למרות כל מה שאתה אומר, אני אומר לך, לא פעם אחת לא פעמיים, היינו כמה וכמה פעמים, אני אומר לך, נפגשנו עם הוועד, הסתובבנו בלילות, ראינו אין ביטחון לאנשים, נקודה.

שלמה מולה: אני לא אשתכנע, כי אני ראיתי במו עיניי.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מולה, אני לא פה על-מנת לשכנע אם אתה לא משוכנע.

יעקב מרגי: אני רק אפנה אותך לעובדות.

יעקב מרגי: רק בלילה האחרון, חשפנו פעילות של סוכן בעיר לוד, שכתוצאה מכך למעלה מ- 40 עבריינים נעצרו בפעילות סמים ובפעילות של אמצעי לחימה אחרים.

שלמה מולה: אתה יודע למה אני זוקף את זה?

שלמה מולה: אני בדרך-כלל לא עושה את זה, אני זוקף את זה לזכות ראש הממשלה, בגלל שהוא ביקר אתם רוצים להראות לו שעשיתם משהו, לא מעבר לזה.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אם זה לא תורם.

עפו אגבאריה: נקודת המשטרה שנמצאת על-יד המתנ"ס, היא קרוואן קטן.

יעקב מרגי: מדובר בשוטר בודד, קהילתי, שאיננו יכול להיות מצוי בנקודת מקום 24 שעות, יש לו פעילות במשמרת, בין אם בבוקר ובין אם אחר-הצהריים, בין אם בשטח.

יעקב מרגי: אני מזמין את חברי הכנסת להיצמד לפעילות של שוטר המש"ק ורק לאחר מכן להעיר את הערותיכם.

שלמה מולה: אמנם אתה לא הכתובת, אני רוצה לומר לך.

שלמה מולה: אני אגיד את זה כי אני חבר כנסת.

שלמה מולה: אם השכונה הזאת לא היתה שכונה של עולים מאתיופיה וערבים, תאמין לי, הייתם פועלים יותר טוב.

שלמה מולה: בזה אני מסתפק.

יעקב מרגי: אני מוחה על כך.

שלמה מולה: בסדר, לא תקבל.

יעקב מרגי: פעילותנו איננה תלויית עדה כזו או אחרת, עם כל הכבוד.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לחברי הכנסת.

ציפי חוטובלי: יש כאן עוד אנשים, כולל תושבת מהעיר שהגיעה לכאן ואני מאוד אשמח לשמוע אותה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהנושא שאנחנו דנים בו, של רצח נשים בעיר לוד, שיש לזה השלכה גם ארצית, הוא נושא כבד מאוד שטוב נעשה אם נתמקד בו, זה נושא, דבר איום ונורא ויש לי הרגשה של כישלון איום.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאנחנו כחברה נכשלנו, אני חושב שהמשטרה נכשלה, אני חושב שהעירייה נכשלה.

ג'מאל זחאלקה: יש פה כישלון אדיר.

ג'מאל זחאלקה: אני נגד לטאטא את הבעיות מתחת לשטיח, אבל נגד להשתמש בזה גם בצורה, איך אומרים, כדי לנגח או להעביר מסרים תרבותיים.

ג'מאל זחאלקה: זה לא עניין של תרבות, זה עיוות של תרבות, זה כמו להגיד שהקו-קוקס-קלאן זה התרבות האמריקאית.

ג'מאל זחאלקה: זה אותו דבר.

ג'מאל זחאלקה: האם מישהו היה מקבל את זה?

ג'מאל זחאלקה: יש בחברה שלנו וכמו בכל חברה, גברים מנוולים שמשתמשים באלימות נגד נשים, מכל מיני סיבות.

ג'מאל זחאלקה: יש איזה שהוא אתוס של גבריות שאני מקווה שהמאה הנוכחית תמחק אותו, צריך לחפש גבריות אחרת, לא מצ'ואיסטית.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת, אני מאוד שמחה שאתה אומר את מה שאתה אומר.

ציפי חוטובלי: אני מצפה מכל אדם שכשיש רצח של נשים, שהוא יוקיע אלימות של גברים כלפי נשים.

ג'מאל זחאלקה: את מתפרצת לדלת פתוחה.

ציפי חוטובלי: אני יודעת, אני משבחת אותך.

ג'מאל זחאלקה: אני, לא צריך לשבח אותי.

ג'מאל זחאלקה: גם התשבחת הזאת שכאילו לא מצפים ממני, יש בזה משהו פטרוני.

ציפי חוטובלי: לא, אני חושבת שמצפים מכל אדם.

ג'מאל זחאלקה: זה הדבר הרגיל, זה דבר שלא צריך לשבח.

ג'מאל זחאלקה: אני אשמח מישהו אחר שיצא נגד רצח נשים או נגד אלימות נגד נשים.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, אני הייתי חבר הכנסת היחיד שנאם ביום האלימות נגד נשים, גבר, כולן היו נשים, במשך הרבה שנים.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להתקומם ואני, תת-ניצב יעקב בריי, בוא נדבר ברצינות ולא למען הניגוח.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאתה אמרת משפט שבעיני הוא חמור מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אם זו התפישה של המשטרה, צריך להתכונן לרצח הבא.

ג'מאל זחאלקה: אתה אמרת המשטרה היא התחנה האחרונה.

ג'מאל זחאלקה: מה זה תחנה אחרונה?

ג'מאל זחאלקה: המשטרה צריכה להיות התחנה הראשונה על-ידי יצירת הרתעה.

ג'מאל זחאלקה: זה שבסדר כרונולוגי יש אלימות ובסופו של דבר מגיע הסיפור לחקירה משטרתית – זה, השאלה מה נעשה בחקירה המשטרתית.

ג'מאל זחאלקה: היום, אם אנחנו רוצים לטפל ברצינות בבעיה שאנחנו עומדים בפניה, הפיתרון המיידי הקרוב ביותר הוא בידי המשטרה.

ג'מאל זחאלקה: יצירת הרתעה, אין הרתעה יש עוד רצח.

ג'מאל זחאלקה: השאלה כמה אתם פענחתם, השאלה, אתם יודעים במקרי הרצח מהסוג הזה, רצח בתוך המשפחה, ב- 99% מי הרוצח.

ג'מאל זחאלקה: זה אמר השר לביטחון פנים.

ג'מאל זחאלקה: הוא אומר – זה רצח גלוי, אנחנו יודעים מי.

ג'מאל זחאלקה: יש לנו בעיות בהוכחות – זה סיפור אחר.

ג'מאל זחאלקה: ואני אומר לך שהשאלה היא שאלה של משאבים.

ג'מאל זחאלקה: מה זאת אומרת משאבים?

ג'מאל זחאלקה: אם המשטרה תשים בסדר עדיפות שלה את הנושא הזה, אז היא תגלה.

ג'מאל זחאלקה: ואם תשקיע, היא תגלה.

ג'מאל זחאלקה: ואם תעשה מאמץ ממוקד, היא תעשה זאת ואנחנו יודעים על הרבה מקרים שבהם המשטרה קבעה בסדר העדיפות – זה נושא בסדר עדיפות, אנחנו עושים בזה השקעה, מאמץ ממוקד, אנחנו מביאים את מיטב החוקרים, אנחנו חוקרים טוב בלילה ולא עוזבים את הנושא הזה עד שמגלים אותו, או שהמשטרה, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: עובדים לפי הספר.

ג'מאל זחאלקה: זו הבעיה, זו הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: ואני אומר – יש כאן תמרור אזהרה אדיר.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה צריכה לטפל ולא לעשות, אנחנו יודעים להבדיל, אנשים התחילו, גם ובמיוחד בלוד, אתה יודע מה?

ג'מאל זחאלקה: במיוחד בלוד.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים להבדיל בין עבודה אמיתית לבין הצגות.

ג'מאל זחאלקה: יש הצגות גם, שבאים, שמים מחסומים בעיר ומטפלים.

ג'מאל זחאלקה: מי נפגע?

ג'מאל זחאלקה: לא עבריינים, לא סוחרי הסמים, אלא האזרח התמים.

ג'מאל זחאלקה: בשכונה מסוימת הוא צריך לעבור מחסום.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאת העבודה הזאת לא צריכה למראית עין הצגה ופטרולים וזה, אחרי כל פעם שיש משהו בידיעות, הנה המשטרה מסתובבת.

ג'מאל זחאלקה: זה, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: לא לעשות כלום, זה רק הצגה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים עבודה אמיתית ואתם יודעים לעשות את העבודה הזאת, אני יודע שהמשטרה יודעת לעשות את העבודה הזאת, לתפוש את הרוצחים המנוולים האלה, להכניס אותם מאחורי סורג ובריח, זה ירתיע.

ג'מאל זחאלקה: שום דבר אחר לא יעשה את העבודה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, הבעיות שהן לטווח ארוך, יש פה בלוד בעיה חברתית קשה מאוד.

ג'מאל זחאלקה: לא במקרה שבלוד קורים דברים כאלה הרבה יותר מחיפה, למשל.

ג'מאל זחאלקה: שיש גם ציבור ערבי, אבל אתה רואה את הדלות, אתה רואה את המצב החברתי הקשה ביותר, אתה רואה את מצב החינוך, מצב החינוך של נשים, המצב הכלכלי, החברתי.

ג'מאל זחאלקה: אני גם רוצה להתקומם על עוד משהו שאתה אמרת.

ג'מאל זחאלקה: קודם כל, תחנה אחרונה זה דבר חמור ביותר, אבל עוד משהו שהוא חמור, אתה אמרת פה, העניין הזה של נשים שיבואו להתלונן במשטרה, יש פה בעיה חברתית קשה לנשים האלה, בגלל המצב בחברה הערבית, בסדר.

ג'מאל זחאלקה: יש דבר נתון, השאלה מה אנחנו עושים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו צריכים לעודד אותן לצאת.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים שהמצב קשה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים, בתוך עמנו אנחנו חיים.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה לטאטא שום בעיה מתחת לשטיח, אבל אני אומר לך, היום אני רואה ואני עוקב אחרי הנושא הזה, שבהרבה יישובים היום נשים מתלוננות.

ג'מאל זחאלקה: היום גברים סוף סוף התחילו לפחד.

ג'מאל זחאלקה: גם במגזר הערבי.

ג'מאל זחאלקה: אז זה לא אומר בפיתרון כל הנשים יצאו יבואו, אבל צריך לעודד אותן.

ג'מאל זחאלקה: צריך להדריך אותן, וזה תפקיד של שירות הרווחה ותפקיד של קציני משטרה לעשות זאת.

ג'מאל זחאלקה: לא צריך להגיד – הנה, זה לא עובד פה, בואו נמחק את הסיפור הזה, לא.

ג'מאל זחאלקה: צריך כי אתה יודע, זה נושא שיכול להציל חיי נשים, שצריך לעודד אותן ואנו, תפקידנו, כראשי הציבור הערבי, לעודד נשים וליצור מצב שבו אסור שאישה תשתוק, כשהיא נתונה באלימות.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שיש פה נושא גדול מאוד שבו אנחנו, כחברה, צריכים לטפל, גם אנשי הדת, מנהיגי הציבור, המחנכים.

ג'מאל זחאלקה: זה אנחנו צריכים לטפל פנימה.

ג'מאל זחאלקה: אבל אנחנו דורשים, דורשים.

ג'מאל זחאלקה: אם אני היום רוצה, למשל, אני אומר שצריך לשפר את שעות הפנאי של הצעירים.

ג'מאל זחאלקה: אם אין מתנ"ס, מה אני אעשה?

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת זחאלקה, יש כאן רשימה ארוכה של דוברים, אנא קצר.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שתפקידה של המשטרה ליצור הרתעה.

ג'מאל זחאלקה: גברתי, אין הרתעה.

ג'מאל זחאלקה: הרוצחים יודעים שלא ייתפשו.

ציפי חוטובלי: אני מודה לך על הדברים.

ציפי חוטובלי: ראש העיר צריך ללכת, אני מודה לך מאוד שהגעת לכאן.

ציפי חוטובלי: אם יש לך תגובה על הדברים שנאמרו כאן, האם יש לך תחושה שיש אפשרות לסייע במציאות הקשה שהמשטרה מעלה בפנינו, שהיא למעשה לא יכולה באמת או שהיא לא רואה את עצמה כמי שתפקידה להיות המקום שנותן מענה לנשים, אז אם יש לך משהו שאתה יכול להגיד בעניין הזה, שאתה צריך את העזרה שלנו, זה הזמן והמקום לומר.

אילן הררי: אני רוצה להגיד משפט.

ציפי חוטובלי: למעט העניין של התוכניות ארוכות הטווח.

אילן הררי: ברשותך, אני רק חושב שזה מ שיפתור את הבעיה.

אילן הררי: אני מכיר המון ביקורים בלוד, באים והולכים.

אילן הררי: תוכנית לחמש שנים, בכל התחומים, בכל התחומים – מהמתנ"ס, ועד הביטחון ועד החינוך והרווחה, אחרת לא, אני לא רואה קסמים פה.

אילן הררי: ויש אוכלוסייה נהדרת בלוד, אני לא התכוונתי לומר שבלוד הכל מצוין אני רק התכוונתי שלוד זה לא עיר שיורים בה ברחובות.

אילן הררי: היו אירועים חמורים, ככל שהיו, אני לא מקל ראש.

ציפי חוטובלי: אדוני, תפקידנו אינו למזער את האירועים.

ציפי חוטובלי: התפקיד שלנו לנסות למצוא פתרונות.

סמאח סלאם אגבאריה: אני נפגשתי עם ראש העיר פעמיים בלשכה שלו.

סמאח סלאם אגבאריה: אני באתי לפני שנה וחצי, כשהקמנו את העמותה, עמותת נעם לקידום נשים ערביות במרכז, והמטרה שלנו היתה להקים מרכז נשים, מרכז לנערות ואמרנו לראש העיר אז, היינו קבוצה, ראש העיר ממש קיבל אותנו וקבענו פגישה וישבנו ולצערי חוץ מברכות ואיחולים ויישר כוח ותמשיכו את עבודת הקודש שאתם עושים, לא קיבלנו מענה.

סמאח סלאם אגבאריה: חיפשנו שותף לעבודה, חיפשנו אנשים בעיר, כולל הרווחה, מכל אגפי העירייה, פשוט לשתף פעולה כדי להקים את המרכז הזה ובאנו גם עם סכום של תרומה שהיה מיועד לפרויקט הזה ואוזן קשבת לא היתה בעיר וגם מישהו בעיר לא הרים את הכפפה הזו ופשוט נסגרו ונטרקו כל הדלתות.

סמאח סלאם אגבאריה: נפגשנו עם ראש העיר בלשכה שלו, אם אתה זוכר, והבאנו גם אנשים מכובדים כמו שהם אוהבים להביא ללשכה.

סמאח סלאם אגבאריה: באנו פורום מאוד מכובד של נשים וגברים וקשישים ובאמת היתה ישיבה נפלאה, אבל מעבר לזה לא יצא מזה כלום ולצערי, היינו צריכים כעמותה, להשקיע את הכסף הזה במקום אחר ואני התרעתי בפני ראש אגף הרווחה בעיר שלצערי הוא לא נמצא כאן, למרות שלדעתי יש לו הרבה, אמורות להיות אצלו לפחות, הרבה תשובות ואני מקווה שיש לו נציגים כאן.

ציפי חוטובלי: כולם הוזמנו.

סמאח סלאם אגבאריה: אני בטוחה.

סמאח סלאם אגבאריה: כמו שכולם הוזמנו לאותה ישיבה, באותה ישיבה, אדוני ראש העיר, וזו השאלה הממוקדת: אתה הודעת לנו בפירוש, שקיבלנו כסף בעיר לוד לבניית המתנ"ס הערבי שנשרף ואמרת סכום אפילו וזה היה לפני שנה וחצי, שנה ושמונה חודשים, אני מזכירה לך.

סמאח סלאם אגבאריה: ועד היום לא הוצא אפילו מכרז לבניית המתנ"ס הזה.

מהא אלמקיב: פשוט לא מנוצל.

מהא אלמקיב: אין צורך, כי מי שחושב שפשוט לא שווה לנצל תקציבים של המדינה על האוכלוסייה הערבית, זה בזבוז כסף.

מהא אלמקיב: אז מחזירים את התקציב פשוט.

אילן הררי: התקציב לא חזר.

סמאח סלאם אגבאריה: אז איפה הוא שוכב?

סמאח סלאם אגבאריה: אמרת אז מיליון וחצי שקל ממפעל הפיס, אני רוצה לראות, מה, הושקעו במניות כדי שהכסף יגדל בינתיים?

סמאח סלאם אגבאריה: אני לא מבינה, איפה הכסף הזה הלך?

סמאח סלאם אגבאריה: היום המתנ"ס הערבי שרוף, אין מתנ"ס ערבי.

סמאח סלאם אגבאריה: היה קריסה של כל מערכת הפנאי והמתנ"סים הקהילתיים בעיר לוד.

סמאח סלאם אגבאריה: היו שבעה מתנ"סים, אני ניהלתי את המתנ"ס הערבי שבהם, לפני עשור, אני מדברת על לפני עשר שנים, היה קריסה מוחלטת, קריסת מערכות.

סמאח סלאם אגבאריה: אילן הררי לא היה אני לא יכולה להאשים אותו במצב הכלכלי של העיר, אבל מתוך שבעת המתנ"סים, כל המתנ"סים היהודיים התאוששו משום מה, הצליחו להרים ונפתחו בחזרה לציבור הרחב והמתנ"ס ששוכב באמצע שכונה ערבית, בשכונת וואחל חדראני וירי, משום מה לא התאושש והמבנה עומד שם כמתנ"ס למסוממים ולסוחרי הסמים, שרוף, והוא רק משמש כזירת פשע.

סמאח סלאם אגבאריה: איפה הוא?

סמאח סלאם אגבאריה: אני יודעת על יוזמה של הקהילה שאמרו שבתרומה, תנו לנו אישור לשפץ את זה ושיהיה לנו קורת גג לפעילות קהילתית, ולא נענו.

ציפי חוטובלי: סמאח, אני שמחה שאת מעלה את השאלה, אני מקווה שלראש העיר יש תשובה בשבילה.

ציפי חוטובלי: אתה תוכל לענות לה?

אילן הררי: אל"ף, אני זוכר שנפגשנו.

אילן הררי: אני לא זוכר מה היה הפער על המיפוי שאני אשמח לפגוש אותך עוד פעם, פעם נוספת.

אילן הררי: אנחנו בשבוע שעבר, בעקבות האירועים שקרו, פתחנו, אחרי הרבה זמן, מועדון נוער בבית-הספר נווה שלום.

אילן הררי: אנחנו, אמרתי, לגבי מתנ"ס אחר, ספציפית, שאנחנו מתחילים תוך שבועיים בשכונת רמת אשכול לשפץ מתנ"ס.

אילן הררי: לגבי המתנ"ס הזה, הכסף לא חזר, הכסף קיים ואנחנו אמורים לצאת למכרז ואנחנו הבאנו סכום של כמעט שני מיליון שקל, כדי לשפץ את זה.

סמאח סלאם אגבאריה: ראשי הקהילה לא היו צריכים להגיע לבג"צ, כדי לתשאל את העירייה למה לא מוצא מכרז בנייה.

אילן הררי: אל"ף, הגיעו וזה התקדם.

סמאח סלאם אגבאריה: נכון.

סמאח סלאם אגבאריה: במקום להשקיע את המאבקים שלנו בבתי-משפט ולבקש.

סמאח סלאם אגבאריה: אנחנו ראינו שביום שישי שעבר, אלף תושבים ויותר מתושבי העיר, גברים ונשים, למי שטוען שלא היו גברים, מכל הזרמים הפוליטיים היו שם והאמירה היתה אחת – שהחברה הערבית בתוך לוד היא נגד אלימות ורוצים לעשות משהו.

סמאח סלאם אגבאריה: אנחנו יודעים שזה מצוין, אבל זה מאמצים של האנשים עצמם, שהם לא מספיקים.

סמאח סלאם אגבאריה: האמירה וההצהרות והנאומים, הם לא מספיקים לצערי, בינתיים נרצחות נשים.

אילן הררי: גברתי, אני לא מתעסק בנאומים.

אילן הררי: יש פעילות, יש שתי תנועות נוער של המגזר הערבי שעובדות יפה, גם צופים לקהילה המוסלמית וגם צופים לקהילה הנוצרית, יש שני מגרשים מוארים שעובדים שלוש-ארבע פעמים בשבוע, גם ברמת אשכול וגם בנווה שרלום.

סמאח סלאם אגבאריה: שעבדו שנים, באופן פרטני.

ציפי חוטובלי: אדוני, ראש העיר, אם יורשה לי להציע הצעה.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שיש לגברת כוונות טובות אולי פשוט תיפגשו ותנסו.

סמאח סלאם אגבאריה: אני מוכנה לנסות להחזיר את הסרט כמה פעמים.

סמאח סלאם אגבאריה: נקבע שוב.

אילן הררי: קיבלתי את ההצעה.

ציפי חוטובלי: אין בעיה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת מטלון, רוצה לומר משפט.

משה (מוץ) מטלון: קודם כל, אני מסכים עם כל מילה שאמר חבר הכנסת זחאלקה ואני לא אחזור על דבריו.

משה (מוץ) מטלון: אני בהחלט חושב שאתם חייבים לתת מענה מיידי וזה בטווח הקצר והמיידי, אתם צריכים לתת מענה.

משה (מוץ) מטלון: אסור להתחמק מהעניין הזה.

משה (מוץ) מטלון: אני יודע שאתה לא אחראי על התקציב הזה, אבל אתה חייב להעביר את המסר שיוצא מהוועדה המכובדת הזו, אתם חייבים לתת את המענה בטווח המיידי והקצר.

ג'מאל זחאלקה: העדפה.

משה (מוץ) מטלון: מעבר לכך, יש פה בעיה.

משה (מוץ) מטלון: אני, למען הגילוי הנאות, אילן ואני מכירים שנים רבות.

משה (מוץ) מטלון: אילן, אני מכיר אותך כאיש ביצוע וכמפקד מפואר.

משה (מוץ) מטלון: אני שומע פה, שמעתי את הגברת ואני מודה לך שנתת לה לדבר לפניי.

משה (מוץ) מטלון: היא אומרת דברי טעם, דברי נימוסין, אילן.

משה (מוץ) מטלון: אתה לא צריך אותי לתווך ביניכם, נכון?

אילן הררי: מחר בשמונה בבוקר, אני פוגש אותה.

משה (מוץ) מטלון: אתה לא צריך אותי.

משה (מוץ) מטלון: שבו, תקדמו את העניין.

משה (מוץ) מטלון: הרי, תדע לך, רק משטרה לא תפתור את העניין, רק חינוך ומתנ"סים לא יפתרו את העניין, צריך משהו מערכתי וצריך לעזור לאוכלוסייה הזו.

משה (מוץ) מטלון: יש לנו היום אוכלוסייה, אילן, שזועקת, שעברה אסונות אחד אחרי השני, וכנראה שיש סיבות ויש רקע ויש משהו שצריך להתעמק בו וצריך לתת את הדעת על העניין הזה.

משה (מוץ) מטלון: אני באתי הנה כי אני מכבד אותך ואני חושב שיש פה בעיה אמיתית ואני מציע לך, אם הוא לא יענה לך, תפני אלי, אני אדאג שהוא יענה לך.

משה (מוץ) מטלון: אני מכיר את אילן, הוא יענה לך, תמצאו את הפיתרון, אילן, אני חושב שאתה נמצא בעיר בתקופת משבר, כל הביקורים וכל ההצהרות, אתה ואני יודעים מה יוצא מהן, אתה איש הביצוע, אני אעזור לך איפה שניתן לעזור, זו אוכלוסייה שהיום חייבת לקבל את המענה וצריך לתת לה ולהתחשב בה.

משה (מוץ) מטלון: יחד עם האינטגרציה ויחד עם השכונות המשותפות ויחד עם המתנ"סים שרק אתה יכול לקדם אותם.

ציפי חוטובלי: אני מודה לך, חבר הכנסת מטלון.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת עפו אגבריה, בבקשה.

אילן הררי: אני חייב לרוץ.

ציפי חוטובלי: אני מודה לך שכיבדת אותנו בנוכחותך.

ציפי חוטובלי: בבקשה, חבר הכנסת אגבריה.

עפו אגבאריה: ראש העירייה הממונה יוצא אבל אני רציתי להגיד שאני ביקרתי במקום הזה שנקרא אלוואח אל חדרה, זה נקרא נווה מדבר, אבל מי שמבקר שם הוא חושב את עצמו בסהרה ולא, ללא שום דבר ירוק באזור הזה.

עפו אגבאריה: זה שם השכונה.

עפו אגבאריה: ומי שמבקר במתנ"ס הזה, אני ביקרתי במתנ"ס הזה וממש היה נורא להסתכל לראות את המזרקים ואת הדברים שמשתמשים בהם הנרקומנים וזה באמת מקלט לפשע ולוונדליזם.

עפו אגבאריה: לא יכול להיות שכבר עשר שנים המקום הזה עומד בצורה כזו והוא יכול להיות מוקד משיכה.

עפו אגבאריה: אם אנחנו קצת נתמקד ואני מסכים עם מה שאמרו חבריי קודם, שבאמת, אנחנו כחברה שם יש באמת איזה שהיא בעיה חברתית והבעיה החברתית, כי האוכלוסייה שם היא לא אוכלוסייה הומוגנית.

עפו אגבאריה: האוכלוסייה הערבית היא באה מכל מיני מקומות ומה שגרם לעוד יותר מצב האוכלוסייה שהוא יותר גרוע, זה חלק שהובאו לעיר מחוץ לעיר, שהם הובאו אפילו מהגדה ומרצועת עזה בתור אנשים ששיתפו פעם פעולה, עם המשטרה והאנשים האלה בגדר קצת יותר מפונקים אצל המשטרה.

עפו אגבאריה: אז הנוכחות של הנשק נהייתה הרבה יותר ליבראלית והרבה יותר זמינה וגם דפוס החיים ודפוס ההתנהגות הוא קצת השתנה כי לנו ידוע שההתנהגות והאוכלוסייה בעיר לוד לא היתה כזו לפני הרבה שנים, לפני עשר או 15 שנה או 20 שנה.

עפו אגבאריה: אז משהו השתנה בזמן האחרון.

עפו אגבאריה: וכל המצב הסוציואקונומי דוחף את האנשים באמת להיות יותר אלימים.

עפו אגבאריה: אז פה העמדה של לשכות הרווחה ושל העירייה ושל האנשים שצריכים לטפל בעניין הזה.

עפו אגבאריה: אבל לגבי המשטרה, אני בטוח שיש אפשרות לעשות את זה ויש דבר מאוד מקומם שכל רצח של אישה וזה נורא, דבר ראשון מה שמוציאים לתקשורת שזה על כבוד המשפחה.

עפו אגבאריה: זה נהיה כמו הקולב הזה שהכל תולים עליו וזה באמת דבר מקומם וזה דבר מעליב ומשפיל, גם לאוכלוסייה וגם לנשים.

ציפי חוטובלי: אני מסכימה אתך שצריך לקרוא לזה רצח נשים.

עפו אגבאריה: בדיוק.

עפו אגבאריה: זה מה שאני אומר.

עפו אגבאריה: ובהחלטה שאני מקווה שבהחלטה או בהצעת החלטה שיהיה ממש לאסור על הדבר הזה, על כל פעם לרצוח אישה, זה כבוד המשפחה.

עפו אגבאריה: להוציא את זה מהסלנג, להוציא מהלקסיקון.

עפו אגבאריה: זה רצח למען רצח.

עפו אגבאריה: כשאתה מתייחס לזה שזה רצח, אז גם הטיפול של המשטרה הוא אחר.

עפו אגבאריה: מה קורה, שברגע שזו אישה, אז כולם חושבים שזה בטח כבוד המשפחה, אז זה בסדר, אז אנחנו לא צריכים לעשות מזה הרבה ואז מתחילים ואנחנו ראינו שמכל המעצרים שבוצעו, שום דבר לא יצא.

סמאח סלאם אגבאריה: אתמול שוחררו כולם.

סמאח סלאם אגבאריה: כולם.

עפו אגבאריה: כן, כולם שוחררו.

עפו אגבאריה: והמשטרה יודעת שיש אנשים, יש שכירי חרב, יש משפחות פשע, יש פושעים שנמצאים ומסתובבים בשכונה ואני יודע ואני בטוח שאם היו באמת רוצים, המשטרה, לשים ידם על האנשים האלה, היו שמים ידם.

עפו אגבאריה: ברגע שהיה צריך לעשות את זה בנתניה או בפתח-תקווה, אז עשו את זה על הצד הטוב ביותר ומהר מאוד.

עפו אגבאריה: אבל משום מה, בשכונות האלה ובשכונה של רמת אשכול ואלוואח אל חדרה, זה ממש מגוחך, השם הזה למקום הזה, שזה נראה יותר כמו מחנה פליטים ולא כאלוואח אל חדרה, אז באמת, כשהמשטרה רצתה לעשות, לשים קץ לפשע הזה נגד נשים וגם נגד נשים במגזר היהודי, לא רק במגזר הערבי, אז שם ידעו לעשות את זה ועושים את זה על הדרך הטובה ובדרגים הגבוהים.

עפו אגבאריה: אבל לצערי, כשזה במגזר הערבי, אז פה מתחילים שאפילו בשאלות שלהם לנשים שבאות להתלונן שמעמידים אותה בצורה כזו שהיא נמצאת במצב מאוד מביך, לא מבחינה חברתית אלא אם יש מישהו שיכול להעיד אתך, אז מחלישים כבר את המעמד שלה ולא נותנים לה את הגיבוי המספיק בשביל שהיא באמת תתלונן.

עפו אגבאריה: ואם אנחנו ניקח, נעשה סטטיסטיקה כמה מבין המתלוננות שהפושעים שפשעו נגדם, נגד הנשים, הובאו למיצוי הדין אתם.

עפו אגבאריה: אני חושב שמעט מאוד.

עפו אגבאריה: אפילו שהסטטיסטיקה אומרת.

ציפי חוטובלי: יש לך נתון על זה?

סמאח סלאם אגבאריה: מתוך 14 מקרים הוגשו ארבעה כתבי אישום ושניים קיבלו מאסר.

סמאח סלאם אגבאריה: מגוחך.

עפו אגבאריה: אז יש.

עפו אגבאריה: את הדברים האלה אפשר לבדוק, אפשר להביא את הסטטיסטיקה המדויקת, אבל זה דברים שאנחנו שומעים אותם כל יום.

עפו אגבאריה: אז בגלל זה, הטענה הכי מבוססת, זה המשטרה.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, כל הרוצחים ידועים, לא נעלמים, לא צריך לחפש, צריך רק להביא ראיות.

עפו אגבאריה: רק לשים יד עליהם.

סמאח סלאם אגבאריה: נכון.

סמאח סלאם אגבאריה: אני מזכירה לכם את הסרט שהיינו פה.

ציפי חוטובלי: אני לא יודעת מי הרוצחים, אני רק יודעת שאם יש רצח אז כדאי מאוד שהרוצח ישב בכלא.

עפו אגבאריה: נכון.

עפו אגבאריה: וחייבים לשבת בכלא.

יעקב מרגי: כולנו תמימי דעים שלפחות אם לא ישב בכלא, אז לפחות ייחקר, כי כזכור לכם, המשטרה חוקרת ומי שמנוי על הענישה הוא בהתייחס לראיות, זה בתי-המשפט, לא אנחנו, אז כדאי לשים את זה במקום הנכון שלו.

עפו אגבאריה: אז לא לפחות להיחקר, אבל הוא צריך להיחקר ולמצות אתו את הדין.

יעקב מרגי: אני רוצה לענות כמה דברים.

ג'מאל זחאלקה: זה כישלון של המשטרה, אם הרוצח לא מקבל את העונש שלו.

ג'מאל זחאלקה: אתה הולך למשפט, אתה לא מביא מספיק הוכחות, אז זה כישלון שלך.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת זחאלקה, היתה לך זכות דיבור ארוכה ומלאה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לתת זכות דיבור לשתי נשים שנמצאות כאן, שאני חושבת שהן ישמיעו באופן האותנטי ביותר את כל תושבות לוד.

ציפי חוטובלי: מהא אלמקיב תתחיל ואחר-כך אני רוצה לתת לך להשלים את הדברים שהתחלת בהם, בעיקר מה שאני רוצה שתשיבו זה על השאלה מה החסמים המרכזיים כשמדובר בנשים שנמצאות תחת איומים של אלימות כדי להוביל את המציאות שלהם למצב שבו הן פונות למשטרה או מוגנות, מה אנחנו יכולים לעשות כדי לסייע לאותן נשים.

מהא אלמקיב: תרשי לי, אני בכל-זאת אנסה רק להסביר איך אנחנו, בתור חברה, לא ממשיכים לפגוע בנשים שכבר נופלות קרבן.

אורית עירון: מה תפקידך?

מהא אלמקיב: אני תושבת העיר, אני חברה בוועדה העממית בלוד ואני עובדת כאן בכנסת כמזכירת סיעת חדש.

מהא אלמקיב: אל"ף, כאשר בשני המקרים האחרונים של רצח נשים, פשוט פחות מחצי שעה המשטרה יוצאת בהודעה לעיתונות שהרצח אירע על רקע כבוד המשפחה.

מהא אלמקיב: ארבעה ימים אחר-כך, אני פוגשת את האחיות שלה, אף אחד לא זימן אותן לחקירה, אף אחד לא שאל אותן, ואפילו איך, איך אפשר, איך אתם קובעים שזה על רקע כבוד המשפחה, אם אפילו לא פגשתם את המשפחה?

מהא אלמקיב: חוץ מזה, משפחת אל-חלילי, משפחתה של הנרצחת הראשונה, אמל אל חלילי, הם יצאו לתקשורת והתרעמו איך אפשר לשות את הטעות הזאת ולפגוע בכל המשפחה.

מהא אלמקיב: צריך פשוט, אם מדברים, אתם רוצים להגיד משהו תרבותי?

מהא אלמקיב: בסדר, אז תבינו שהמושג הזה, זה לא פוגע רק בקורבן, היא כבר נהרגה, אתם רוצחים אותה שוב פעם אחת כשאתם קוראים לזה כבוד המשפחה, אתם רוצחים את כל הנשים במשפחה, זה פגיעה שממשיכה.

מהא אלמקיב: זה אבסורד שהמשטרה שאמורה להגן על האזרח, ממשיכה להעמיק את הפגיעה ברמה הזאת.

ציפי חוטובלי: השאלה שלי אלייך, אם לא חוקרים, אני מסכימה אתך.

ציפי חוטובלי: אבל אני שואלת אותך שאלה אחרת, אני שואלת אותך – מה אפשר לעשות כדי לעזור לאותן נשים שנמצאות במוקד האלימות?

מהא אלמקיב: רק כדי לסכם את הרעיון.

מהא אלמקיב: אני חושבת שהוועדה הזאת צריכה להרים את הכפפה הזאת ואפילו לדעתי לעגן את זה בחקיקה, לאסור להשתמש במושג הזה, כי זה מושג שפשוט פוגע במשפחות, בילדות שלה, למשך דורות וזה אסור שזה יקרה.

ציפי חוטובלי: לצערי, הייתי שמחה לקוות שאם אנחנו נקרא לזה רצח נשים, שהרצח לא יתממש או שהרצח הבא יימנע, אבל זה לא מה שיעזור, באמת.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שגם אם נלך בדרך הזאת, אנחנו עדיין צריכים לתת מענה לאותן נשים שמרגישות מאוימות.

ציפי חוטובלי: מה זה משנה איך נקרא לזה?

סמאח סלאם אגבאריה: אבל זה כן משנה.

מהא אלמקיב: לא, זה משנה.

מהא אלמקיב: זה מאוד משנה.

מהא אלמקיב: זה רקע שהמון נשים נפגעות, גם הגברים במשפחה.

מהא אלמקיב: שתי המשפחות הולכות לתבוע את המשטרה על השימוש הזה.

ציפי חוטובלי: בואי תעזרי לנו, לדבר על החסמים המרכזיים שעומדים בפני הנשים.

מהא אלמקיב: אחד החסמים הכי ברורים ופשוטים וממש לא צריך להיות חכמים כדי לדעת את זה, שהמשטרה צריכה למצוא את הרוצחים, לשים אותם מאחורי סורג ובריח, כל עוד שהם חופשיים, זה אחד הדברים המרתיעים, זה מרתיע את כולנו.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר לך משהו לגבי זה, אנחנו יודעים שלצערנו חלק מהרציחות מתבצעות על-ידי שכירי חרב, לצערנו, מחיר חיי אדם ירד לעשרות אלפי שקלים, ואפשר לשכור רוצח שבקלות יוכל לממש את הרצח הבא.

ציפי חוטובלי: הבעיה היא יותר עמוקה.

ציפי חוטובלי: אם אישה מאוימת על חייה, מאיזה שהוא קרוב משפחה או מישהו בסביבתה, היא צריכה לדעת למי היא פונה.

ציפי חוטובלי: זאת אומרת, בסופו של דבר לתפוש את הרוצח, יכול להיות שמי שביצע את הרצח באופן מעשי, הוא שכיר חרב, זה לא אדם שבאמת שלח את אותו אדם וזה לא מספק לנו את האפשרות להתמודד עם התשתית שעל בסיסה בוצע הרצח.

מהא אלמקיב: אבל זה כן מסלק את הידיעה שזה לא כבוד המשפחה, כדי לשמור על כבוד המשפחה לא שוכרים מישהו אחר ממשפחה אחרת ולהחזיר את הכבוד לאותה משפחה.

ציפי חוטובלי: בסופו של דבר, יכול להיות שבוצע הרצח על-ידי שכיר חרב, זה לא משנה.

מהא אלמקיב: זה סותר את עצמו, כל הטענה הזאת, כאילו, יש בה סתירה פנימית, כאילו הזויה.

ציפי חוטובלי: אין כאן סתירה פנימית.

סמאח סלאם אגבאריה: יש בה סתירה פנימית.

סמאח סלאם אגבאריה: אם המשטרה רוצה להאמין שזה כבוד המשפחה, נניח שהולכים עם הקו הזה, נניח, זה אומר, כאילו במקרי הרצח האחרונים, הביאו מישהו שכיר והמשטרה הוציאה הודעה שהוא כאילו רוצח אחד שעושה חיסול של הרבה, ששכרו את שירותיו.

מהא אלמקיב: אבל זה קורה.

מהא אלמקיב: זה לא נתפש.

מסעוד גנאים: שוכרים גם בשביל להפליל ולראות את האישה או האיש, כאשר חוקר מצלם אותה או אותו, במקרים שהוא רוצה לגרש אותה, קורה.

סמאח סלאם אגבאריה: נכון, אבל למה להדביק את זה לכבוד המשפחה?

סמאח סלאם אגבאריה: זה רצח, זה פשע.

ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים עכשיו על רצח נשים ואיך אנחנו מונעים את הרצח הבא, זה הנושא של הדיון.

מהא אלמקיב: אחד הדברים הכי קשים, אם לא המשטרה, זה הפן השני זה מחלקת רווחה.

מהא אלמקיב: מחלקת הרווחה בעיר קורסת, מנהל הרווחה, יש עליו טונות של דו"חות, שהם מסבירים על כמה שהוא כשל.

מסעוד גנאים: ראש העיר אמר – המחלקה הכי פעילה.

סמאח סלאם אגבאריה: יש עליו תביעה, הוא ניהל מערכה שנים, כי הוא היה מואשם בהטרדה מינית של אחת מהעובדות והוא היה עסוק במשפט שלו.

סמאח סלאם אגבאריה: ראש מחלקת הרווחה בעיר לוד.

מהא אלמקיב: אכן.

מהא אלמקיב: אפילו בוועדה הקרואה, יש חבר מועצה שהתפטר בגלל שלא פיטרו את ראש מחלקת הרווחה, כי הוא ממש כושל בתפקיד שלו.

מהא אלמקיב: גם אפילו שר הרווחה מודע לכל הבעיות האלו.

מהא אלמקיב: כשאין לאישה הזאת אפילו עובדת סוציאלית שהיא יכולה לפנות אליה, לתת לה את התמיכה, לעודד אותה, להסביר לה למה היא הולכת, מה מצפה, אם היא הולכת למקלט, מה היא אמורה לצפות משם, אין מי שיסביר לה את זה, המשטרה לא תוכל לעשות את זה ולתת את כל התמיכה הנפשית.

אורית עירון: זה גם לא תפקידה של המשטרה.

מהא אלמקיב: נכון.

מהא אלמקיב: אז בגלל זה אני אומרת שחייבות להיות עובדות סוציאליות, שנותנות את התמיכה.

ציפי חוטובלי: אני מקבלת את זה.

מהא אלמקיב: אין כלום.

מהא אלמקיב: אני מכירה נערות בסיכון שפשוט אין להן מענה, אין להן לאן ללכת.

ציפי חוטובלי: אז אולי רגע אני אעצור אותך.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שנמצאת כאן נציגת הרווחה, ציפי גליק.

ציפי חוטובלי: אני רוצה שתתני אולי מה אתם עושים בעקבות כל האירועים האלו בלוד, כדי לתגבר את מערך הרווחה בלוד.

ציפי חוטובלי: מה נצרך לכם ומה חסר לכם כדי שהנתון המזעזע הזה שבו יש רק שתי דוברות ערבית בקרב העובדות הסוציאליות בעיר, כדי שלפחות הנתון הזה ישתפר.

ציפי חוטובלי: מה אתן עושות כדי לתת לאותן נשים מענה, האם הנשים מקבלות אינפורמציה בסיסית, ליווי, הדרכה, דרך שבה היא תוכל בסופו של יום להציל את חייה.

ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים על פיקוח נפש.

סמאח סלאם אגבאריה: רק להזכיר לכם ששתי עובדות של משרה ורבע עובדות במחלקת קשישים.

סמאח סלאם אגבאריה: הן עובדות מצוין, עושות עבודת קודש, אין עובדת בנושא הנערה, אין עובדת בנושא האישה, אין בנושא משפחה, אין עובדת שעובדת בנושא אלימות במשפחה.

סמאח סלאם אגבאריה: אני מדברת על עיר שיש בה 70,000 תושבים, רשומים בעיר 20,000 תושבים ערביים ואומרים שיש 30,000 בפועל.

ציפי לבני: זה נכון, כבר נאמר פה על-ידי ראש העיר שמדובר במחלקה פעילה, לא דובר על האיכות, דובר על הכמות וכן יש ריבוי של פניות.

ציפי חוטובלי: הבחנה מעניינת.

ציפי לבני: הוא גם אמר את זה.

ציפי לבני: הוא אמר פעילה.

קריאה: מתמוטטים מפעילות, כך אנחנו הבנו, אין מספיק כוח אדם.

ציפי לבני: וגם הוזכר פה שיש היעדר של תקנים של עובדים סוציאליים, כתוצאה של היעדר תקציב.

ציפי לבני: לפחות לגבי התחומים של נערות וצעירות ונשים, מתקיים דיון ברמה של מנהלת המחוז, כדי לנסות, הדיון, דרך אגב, סוכם עליו לפני הריבוי של הרציחות שהן נשוא הפגישה היום, במטרה לבחון אם משרד הרווחה יכול לעזור מהתקציב הקיים שלו, שהשר והמנכ"ל ייפנו הלאה כדי לנסות לתגבר את כוח האדם שם, אנחנו ערים ועדים לזה.

ציפי חוטובלי: מה נעשה?

ציפי חוטובלי: אני לא מבינה עדיין מה נעשה כרגע, בהקשר של לוד.

ציפי חוטובלי: מה הפנייה שלכם לשר הרווחה, אם באמת חסרים תקנים.

ציפי לבני: כן, להוסיף תקנים נקודתיים לנושאים האלה, של נערות צעירות וטיפול בנשים על רקע אלימות בתוך המשפחה.

ציפי חוטובלי: חלק מהצעירות הן לא נערות צעירות.

ציפי לבני: נערות צעירות ונשים, כן.

סמאח סלאם אגבאריה: אני רוצה להבין, אני קיבלתי מידע מתוך המחלקה כמובן לא יכולה להגיד ממי, אבל כבר שנתיים שהמחלקה, מחלקת הרווחה בלוד מחזירה כספים למשרד, ויש לי את הסכומים.

ציפי לבני: ממש לא.

ציפי לבני: לא בתחומים האלה.

סמאח סלאם אגבאריה: על אי-ניצול תקציב.

ציפי לבני: לא בתחומים האלה, ממש לא.

ציפי לבני: בתחומים האלה, ידוע על היעדר תקנים של כוח-אדם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו קיבלנו דו"חות על החזרת כספים, שבאים ממקור של הסיפור הזה של Matching.

ג'מאל זחאלקה: שהעיר, אין לה, או ראש העיר לא רוצה לתת אגורה לעניין הזה, וכשהממשלה, זה סיפור.

ציפי לבני: חבל שלא העלית את זה בנוכחותו.

ג'מאל זחאלקה: לא, אנחנו מטפלים בבעיה, זה לא רק בעיה של לוד, דרך אגב, זו בעיה של הרבה מקומות.

ג'מאל זחאלקה: אבל בגדול, יש בעיה קשה ברווחה, הכסף שמוחזר, דרך אגב, הולך לעיריות החזקות.

ג'מאל זחאלקה: לכן, התקצוב של מחלקות הרווחה בהרצלייה ובעומר ובמקומות הכי עשירים בארץ, הוא הכי גדול, דווקא כשיש להם הכי פחות בעיות, יש להם הכי הרבה כסף.

ציפי חוטובלי: אין לי נתונים על זה.

ג'מאל זחאלקה: לא, יש נתונים, יש מחקרים.

ציפי חוטובלי: יש כאן נציגה של הרווחה.

ציפי לבני: בנושאים הממוקדים האלה, להפך, היתה פנייה למשרד הרווחה לבקש להעלות את מספר התקנים והנוסחה ידועה, הנוסחה היא מממן 75%.

ציפי לבני: לא נאמרה שיש בעיה עם ההשתתפות של הרשות המקומית, לא בנושאים האלה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור.

ציפי חוטובלי: יש כאן גם חברי כנסת וגם גורמי מקצוע, אז אני אעשה את זה לסירוגין.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לשמוע את אורית עירון, בבקשה.

ציפי חוטובלי: את מנהלת המחלקה לטיפול למניעת אלימות במשפחה בנעמ"ת.

מסעוד גנאים: יש חברי כנסת שעדיין לא דיברו.

ציפי חוטובלי: כן, אני יודעת, גם אחמד טיבי.

אורית עירון: אני מנהלת את המרכז של העיר תל-אביב יפו.

אורית עירון: אני רוצה להצטרף לדבריך, חבר הכנסת זחאלקה, באמת, אני חושבת כמוך.

אורית עירון: אבל אני רוצה רק מהבוקר לספר על מקרה.

אורית עירון: אני קיבלתי הבוקר טלפון לגבי בחורה, בתהליך פרידה מבעלה שכרגע נמצאת סגורה בביתה, מבקשת מאיתנו שלא להגיע, שלא להתערב.

אורית עירון: לעניות דעתי, מאוימת על-ידי אחד מבני המשפחה, לאו דווקא בן זוגה שממנו היא נפרדת.

אורית עירון: אני עומדת חסרת אונים, אני אומרת את זה.

אורית עירון: כי מבחינתי, זה לבוא לקחת אותה ולהוציא אותה מהבית, כי לדעתי, היא בסכנה ממשית לחייה.

אורית עירון: מה אני עושה?

אורית עירון: אני לא יודעת.

ציפי חוטובלי: רגע, למה את לא פועלת כדי לשים אותה במקלט לנשים מוכות?

אורית עירון: זאת אחת הבעיות, משום שכרגע היא לא מעוניינת והיא לא מוכנה שניכנס כי היא חוששת שכל צעד דרמטי שייעשה, שבא מתוך מטרה לעזור לה ולהינצל, עלול להסלים את המצב בתוך המשפחה.

ג'מאל זחאלקה: אם היתה עובדת סוציאלית בלוד, שיכלה לגשת אליה, לדבר אתה, לקבל הדרכה צמודה,

ציפי לבני: היא לא מלוד, לא.

ג'מאל זחאלקה: לא חשוב.

ציפי לבני: היא לא מוכנה, אני התחננתי בפניה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה יכול לעזור.

ציפי לבני: אני התחננתי בפני הבחורה.

ג'מאל זחאלקה: זה לא עניין של חד-פעמי שאת מדברת אתה בטלפון.

ג'מאל זחאלקה: זה ליווי יום-יומי צריך.

אורית עירון: אני מסכימה עם כל דבריך.

אורית עירון: אני מסכימה עם דבריך.

אורית עירון: אני רוצה לומר שלפחות 50% מהנשים הצעירות, המבוגרות, שפונות, אני מנהלת מרכז, אני במרכז הזה 20 שנה בתל-אביב.

אורית עירון: 50% לא פנו למשטרה ואני לא מסכימה עם האמירה שזו הדרך, השלב האחרון.

אורית עירון: אבל אני יכולה לומר שקודם כל, הרבה מהנשים תפנינה להתייעץ עם אנשי מקצוע.

אורית עירון: וכל עוד לא היו אנשי מקצוע ולא יהיה מי שילווה אותה, היא לא תעשה צעד ואולי בצדק.

אורית עירון: אני לא יכולה להחליט בשבילה, המטרה שלי היא להעצים אותה, לתת לה כוח, לעזור לה לקבל החלטה.

אורית עירון: אבל הדבר הכי חשוב זה עבודה מערכתית.

אורית עירון: המשטרה לבד לא תפתור את הבעיה, שירותי הרווחה לא יפתרו את הבעיה.

אורית עירון: כולם צריכים לשבת ולעבוד ביחד.

ציפי חוטובלי: אורית, אנחנו מסכימים.

אורית עירון: עם הקהילה.

ציפי חוטובלי: אבל מילת הקסם הזאת, של עבודה מערכתית, שהיא נכונה, היא לא עוזרת לנו.

ציפי חוטובלי: את מדברת על מקרה קונקרטי.

אורית עירון: אני רוצה שבחורה מתקשרת או אישה מתקשרת ואני אומרת שככה זה אצלנו בתל-אביב, לא יענה לה מענה קולי, כי אם יענה לה מענה קולי, היא תסגור ולא תתקשר יותר.

ציפי חוטובלי: יפה מאוד.

אורית עירון: היא צריכה לשמוע קול אנושי.

אורית עירון: כי אם היא מחכה שנה וחצי שנה עד שהיא מרימה טלפון, היא צריכה לשמוע עובדת סוציאלית.

ציפי חוטובלי: נכון מאוד.

ציפי חוטובלי: בסדר גמור, אז הנה, את נותנת לנו התחלה.

ג'מאל זחאלקה: היה קו חם שהתקיים מספר שנים, אחר-כך זה התמוטט מחוסר תקציב.

ג'מאל זחאלקה: היה קו חם, הערבי.

אורית עירון: אבל קו חם שתענה לה אשת מקצוע ודוברת השפה שלה.

אורית עירון: וזה לא משנה אם זה גרוזינית או בוכרית או ערבית או עברית או אמהרית.

ציפי חוטובלי: אני שואלת אותך, נניח שיש את זה, אני מסכימה אתך שזו התחלה ובסיס.

ציפי חוטובלי: את בסופו של דבר מתארת מקרים שבהם גם כשהאישה כבר אוזרת אומץ, אתם לא מצליחים להציל אותה כי אתם לא מצליחים להוציא אותה מהסביבה הטבעית שלה.

ציפי חוטובלי: האם במצב כזה, יש אפשרות, אולי שוב, אנחנו צריכים לשנות ולשכלל את הכלים, שבהם אפשר להרחיק את האדם המאיים.

ציפי לבני: יש מקרים שאנחנו יכולים להציל אותם, אנחנו מצילים חיי נשים והן נמצאות במקלטים.

ציפי לבני: אבל אין להן אופק.

ציפי לבני: היא חוזרת ממקלט הביתה, היא מתחילה, הסכנה רק גוברת.

ציפי לבני: הסכנה רק הולכת וגדלה.

ציפי לבני: כי בעצם, הבעל בזה שהיא התלוננה עליו, לא השתקם או לא פתאום סולח לה על רקע זה שהיא נעדרה חמישה חודשים מהבית עם הילדים שלו, להפך, הכעס והתסכול ועכשיו כל המשפחה מגויסת, כדי להציק לה ולהזיק לה ולסכן את חייה.

אורית עירון: זה לא קונפקציה, זה תפירה לכל אחת צריכים להתאים את החליפה.

ציפי לבני: נכון.

אורית עירון: לא בהכרח מקלט זה הפיתרון האופטימאלי, לא בהכרח לעשות צעד דרמטי, כי לפעמים זה מסלים.

אורית עירון: ואם אצלי היתה בחורה שאמרתי לה – לכי למקלט, התחננתי, אמרתי – אני שולחת אותך.

אורית עירון: דרך אגב, לא צריך מקלט בעיר לוד, כי כשאישה בסיכון, מבריחים אותה לעיר אחרת ויש מקלטים ויש מקומות.

אורית עירון: אבל יש מצב שהוצאת אישה והפעלת צעד דרמטי יכולה להסלים מצב, רבותיי.

ציפי חוטובלי: אז מהם פתרונות הביניים שלכם?

אורית עירון: אז הקטע שלנו להציע לאישה את העובדות ולכבד את זכותה להחליט על חייה.

אורית עירון: אלה חייה וזאת זכותה.

אורית עירון: אני מנסה את האבא של הבחורה הזאת להגיע אליו ולדבר אתו.

אורית עירון: אני אומרת לך, אני מקווה היום לדבר עם האבא הזה, אני מקווה שהוא יסכים לדבר אתי.

ג'מאל זחאלקה: את חייבת לנסות.

אורית עירון: אני בוודאי אנסה, תאמין לי, עד הערב אני אדבר אתו.

ציפי חוטובלי: אני אומר את רשימת הדוברים.

ציפי חוטובלי: אורית, תודה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אחמד טיבי, אחריו ישראלה גורן.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: תופעת האלימות היא תופעה קשה והיא רב מערכתית.

אחמד טיבי: כאן מדברים על משהו חלקי של מה שנהוג בתקשורת וגם על-ידי המשטרה, לכנות אותו רצח על רקע חילול כבוד המשפחה.

אחמד טיבי: אמרתי בעבר ואני שב ואומר, שגבר שרוצח אישה הוא לא גבר, ואין כבוד ברצח.

אחמד טיבי: אחרי שרוצחים על רקע מה שקרוי בטעות כבוד המשפחה, לא נשאר כבוד ולא נשארת משפחה ולכן אני חושב שהתופעה הזאת היא תופעה בזויה, פרימיטיבית, שבטית, ואת הדברים האלה אנחנו אומרים לאו דווקא רק כאן בכנסת, צריך לומר את זה בערבית, יותר מאשר בעברית, ואנחנו אומרים את זה בערבית יותר מאשר בעברית, צריך לומר את זה יותר גם ברחוב, גם בבית-הספר, גם במסגד, גם באמצעי התקשורת.

אחמד טיבי: אבל היות ואמרתי שהבעיה היא רב-מערכתית ורב-זרועית, יש כאן שני מישורים: מישור האכיפה וההרתעה והטיפול המנהלית ומישור חינוכי תרבותי.

אחמד טיבי: אין ספק שיש בעיה פנימית בחברה הערבית פלסטינית, של פגיעה בנשים, בשל חולשה של נשים, מחשבה שוביניסטית של גברים, הקלות או האמפתיה של מגזרים שונים, של קבוצות שונות, שרואות בפגיעה הזאת משהו שקשור בכבוד ולכן עצם השימוש במילה כבוד, הוא פסול מלכתחילה.

אחמד טיבי: אני פניתי לשר המשטרה לפני שבוע, אמרתי לו – תן הנחיה לא להשתמש בביטוי הזה, זה לא משהו חוקי.

אחמד טיבי: זה לא משהו חוקי.

אחמד טיבי: רצח אישה הוא רצח אישה.

אחמד טיבי: חוץ מזה, כאשר מתברר שזה לא על רקע חילול כבוד המשפחה, כאשר למשל עוצרים מישהו או אומרים שכנראה הרצח הזה בוצע על רקע חילול כבוד המשפחה והדברים האלה נאמרו, הרי פוגעים בשמה הטוב של המשפחה ושל המשפחה השנייה ושל החברה ושל הילדים של המשפחה הזאת והפגיעה היא אנושה.

אחמד טיבי: היא אנושה.

אחמד טיבי: ובעיקר כשאין חשוד בתוך בית הכלא, אין מישהו שנזרק לכלא והעננה הזאת נשארת תלויה באוויר.

אחמד טיבי: גם על האישה שמסכנה, שעושים לה, גם רוצחים אותה וגם עושים וידוא הריגה.

אחמד טיבי: ולכן זה חמור שבעתיים.

אחמד טיבי: לא בכדי הדבר הזה קורה בלוד ולא קורה ביישובים אחרים.

אחמד טיבי: אל"ף, הרמה הסוציו-אקונומית הנמוכה, ההזנחה, הדלות שבו המדינה מתייחסת אל החלק הזה של תושבי לוד, לחלק הערבי של תושבי לוד, הוא מקומם.

אחמד טיבי: אגב, זה מקרי שראש הממשלה ביקר בלוד ולא ביקר ברהט, שנהרגו בתקופה האחרונה שמונה אנשים, או בטייבה, שבשנים האחרונות נהרגו 26?

אחמד טיבי: אף ראש ממשלה לא ביקר שם.

אחמד טיבי: לא חשבו לבקר שם.

אחמד טיבי: ולמה דווקא בלוד?

אחמד טיבי: כי יש שם יהודים, פוחדים שהיהודים ינטשו.

אחמד טיבי: או כי הביקורת הציבורית, ציבורי זה יהודי, ביקורת ציבורית זה ביקורת יהודית.

אחמד טיבי: ולכן, ראש הממשלה בא לשם.

אחמד טיבי: ולכן, עשו קוסמטיקה, הביאו משטרה, מחסומים.

אחמד טיבי: מה עשו במחסומים?

אחמד טיבי: רפורטים, דו"חות תנועה.

אחמד טיבי: תשאל את התושבים בלוד, אני מקבל טלפונים כל הזמן – עושים לנו דו"חות תנועה.

אחמד טיבי: זה נורא.

אחמד טיבי: זה נורא, אחרי כמה ימים, זה נכון או לא נכון?

אחמד טיבי: ולא סתם אנשים מתקשרים, אומרים – תראה מה עושים לנו.

אחמד טיבי: לא צריך רק לבקר באופן עונתי, אחרי רצח אישה או שתיים או שלוש.

אחמד טיבי: אנחנו, הרי אנחנו מבקרים שם כדי לראות את האווירה הפלילית, תחנות סמים, החלונות האלה, ה"כספומטים".

אחמד טיבי: זה נורא, יש מילייה, יש סביבה, יש מה שמסביב לסחר בסמים.

אחמד טיבי: אלימות היא תולדה טבעית של הדבר הזה.

אחמד טיבי: אמרתי בשבועות האחרונים ואני חוזר, אמרתי את זה בערבית ואני חזרתי ואני חוזר על זה, כדי לחדד את המסר – האלימות בטווח הקרוב, חבר הכנסת מסעוד גנאים, האלימות מהווה איום, איום קשה יותר על המרקם החברתי אצלנו, יותר מאשר ההצהרות המתלהמות של ליברמן.

אחמד טיבי: זה איום קשה יותר בטווח הקרוב.

אחמד טיבי: כי אנשים מקפחים את חייהם, אנשים נהרגים.

אחמד טיבי: יש רושם, גם אצל יהודים וגם אצל ערבים, שמי שהורג אישה על רקע חילול כבוד המשפחה, ברגשיים, הסלחנות יותר, גם הענישה היא פחותה.

אחמד טיבי: נשאלת השאלה – מילא, יש אנשים פרימיטיבים אצלנו, אבל למה יש פרימיטיבים במשטרה, שלא מענישים?

אחמד טיבי: אני אומר לך, מי שעושה את זה אצלי, הוא פרימיטיבי, פרימיטיבי, שבטי.

יעקב מרגי: המשטרה לא מענישה.

אחמד טיבי: מה זה?

אחמד טיבי: מה, אתם.

יעקב מרגי: המשטרה לא מענישה, לא התפקיד שלה להעניש.

אחמד טיבי: לחקור, להגיש כתבי אישום.

אחמד טיבי: מה, אתם התחנה הראשונה.

יעקב מרגי: אם יש ראיות, לא אם אין ראיות.

אחמד טיבי: הנושא הזה, אתם אמורים להיות התחנה הראשונה.

ציפי חוטובלי: אדוני, אני אגיד לך משהו חמור שאני ראיתי בדיון הקודם שהתרחש כאן.

ציפי חוטובלי: במקום לפתור את הבעיה בדרכים המקובלות, שזה אומר חקירה, העמדה לדין, משפט וכליאה ועונש, אני גיליתי דברים כמו סולחות, שנעשו בין משפחות שבהן אותר כביכול הרוצח.

ציפי חוטובלי: אלה דברים שמתאימים למה שאומר חבר הכנסת טיבי שאומר – בואו נבין שיש כאן קהילה מסוימת שיש בה קוד תרבותי אחר, ואנחנו מיישרים את עצמנו לפי הקוד.

ציפי חוטובלי: ברור שמדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה לגלות סלחנות כלפי זה.

אחמד טיבי: הקוד התרבותי, מתברר שאין קוד תרבותי אחר.

אחמד טיבי: יש אצלנו דפוקים, יש אצלכם דפוקים.

אחמד טיבי: אצלנו זה קוראים, אתם קוראים לזה רצח על רקע כבוד המשפחה, אצלכם זה רקע רומנטי, אצלכם זה דיגיטאלי יותר, דיגיטאלי יותר.

אחמד טיבי: כמו שאצלנו יש משכילים ערבים, אצלכם יש אינטלקטואלים יהודים.

אחמד טיבי: תמיד הביטוי הוא פרימיטיבי יותר לגבי ערבים.

אחמד טיבי: הנה – רצח על רקע חילול כבוד המשפחה, אצלכם זה רומנטי.

אחמד טיבי: זה רצח נשים, רבותיי, זה מעשה קרימינאלי בזוי, שפל, שצריך לעשות משהו רב מערכתי, כדי לטפל בו.

אחמד טיבי: והמשטרה, אני אומר, זה לא רק המשטרה, רק שתבין, אני פתחתי בביקורת פנימית, אם שמת לך.

אחמד טיבי: אבל זה לא רק אנחנו, אלא זה משהו רב-זרועי.

אחמד טיבי: והמשטרה לא עושה, לא אכיפה ורשויות הרווחה והחברות כאן, ציינו באופן מספרי תקנים, לא תקנים, עובדת סוציאלית אחת.

אחמד טיבי: למה שלא יהיו חמש עובדות סוציאליות שדוברות ערבית?

אחמד טיבי: אגב, גם אחרי שהאישה נרצחת, אין עובדת סוציאלית שתטפל בילדים.

ציפי לבני: לא, זה לא נכון.

אחמד טיבי: מי אמר לא נכון?

אחמד טיבי: עכשיו מטפלים בכולם?

אחמד טיבי: נרגעתי.

ציפי חוטובלי: המטרה של הדיון הזה, זה לא לדאוג ליתומים, חלילה, המטרה זה למנוע את הנרצחת הבאה.

אחמד טיבי: יש לי הערה על מה שאמרה יושבת-הראש, מה זה משנה איך נקרא לזה, זה משנה מאוד איך נקרא לזה.

אחמד טיבי: משנה למשפחה, משנה לבת בת ה- 12, שעוד עשר שנים יגידו לה – אימא שלך, אמרו עליה שהיא נרצחה על רקע חילול כבוד המשפחה, זה נורא.

אחמד טיבי: גם לילד זה משנה.

אחמד טיבי: גם למשפחה הזאת זה משנה, גם לסביבה, למילייה הקרוב ביותר.

אחמד טיבי: ולכן, גברתי יושבת-הראש, כב' תת-הניצב, המשטרה לא עושה מספיק.

אחמד טיבי: אגב, אני בא מיישוב שגם נפגע מהסטריאוטיפ של מעשי רצח בגלל סכסוך בין שתי חמולות, טייבה, לפחות 26 מעשי רצח, רוב מוחץ לא פוענח, לא פוענח.

אחמד טיבי: יש פעם אחת שזה פוענח תוך שעתיים, הגיע יהודי לשם וירו בו בטעות.

אחמד טיבי: הוא רצה לקנות חלקי חילוף, אחת מהמשפחות, בום, תוך שעתיים, מצאו את הרוצח.

אחמד טיבי: אני לא רוצה לקוות שתמיד יהיו יהודים מעורבים בפשעים האלה, אבל לפחות, לא איכפת לי שהחוקרים יהיו יהודים, לא הקרבנות, אבל יש תחושה אצל הערבים שבכל פעם שהקורבנות הם יהודים או הקורבנות הם ערבים, אתם לא עושים מספיק אכיפה.

אחמד טיבי: נשק, איסוף כלי נשק, גברתי היושבת-ראש.

אחמד טיבי: הנה, אני, חברי ועדת המעקב, אנחנו קוראים לכם – תבואו, תאספו את הנשק המורה והלא מורשה, עם רישיון, בלי רישיון, תיקחו את זה.

אחמד טיבי: לא רוצים את זה.

אחמד טיבי: הנשק הזה הוא נשק קטלני.

אחמד טיבי: מתי אתם מתחילים לדאוג?

אחמד טיבי: כשחייל בא ומוכר את הנשק שלו תמורת מנת סמים, אגב, יש תופעות כאלה, גם בטייבה.

אחמד טיבי: יש תופעות כאלה.

אחמד טיבי: אנשים וילדים רואים את החייל מגיע, עכשיו פחות, אבל בשנים האחרונות היה בא, מגיע, מוכר וזה.

אחמד טיבי: אתם מתעניינים יותר אז יש מודיעין יותר טוב, מתחילים לחשוש.

אחמד טיבי: נשק ברחובות זה דבר קטלני לכולם, לכלל האזרחים, לחברה האזרחית, ולכן אנחנו קוראים לכם – תאספו את הנשק הזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אני מודה לך.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת מסעוד גנאים, אתה רוצה להוסיף כמה מילים?

מסעוד גנאים: כמה מילים.

מסעוד גנאים: תחילה, תודה על הדיון, מה שאומר חבר הכנסת טיבי הוא נכון מאוד אלא אני רוצה להוסיף מספר מילים.

מסעוד גנאים: בטח אין כבוד בהריגה, אין כבוד באלימות.

מסעוד גנאים: הכבוד הוא בהעלאת קדושת חיי אדם, בהצלת חיי אדם, אם זאת אישה או איש או גבר או ילד.

מסעוד גנאים: כמנהיגים בחברה הערבית, תמיד המדיה והתקשורת היהודית ולפעמים המשטרה, אומרים – מה אתם אומרים?

מסעוד גנאים: לא שמענו אתכם.

מסעוד גנאים: לפני חודשיים, שלושה, ארבעה, היתה הפגנה בנצרת נגד האלימות שהיא נגד אלימות נגד נשים וכולנו היינו שם והיה חשוב שאני אשא דברים, מאחר ואני נמנה על התנועה האסלאמית, הזרם האסלאמי, ואם אתם רוצים לדעת, דרשנים, בימי שישי, הרבה דיברו על זה שאסור.

מסעוד גנאים: השם הזה כבוד המשפחה וגם אני שאלתי שאלה – אם רוצים לרצוח על אותו, לאותה סיבה, כבוד המשפחה.

אחמד טיבי: למה לא רוצחים את הגבר?

מסעוד גנאים: גם הגברים אנחנו רוצחים, הרבה.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, הרבה.

מסעוד גנאים: לכן, הרצח על מה שמכונה כבוד המשפחה עד עכשיו הוא חד סטרי, לא דו סטרי.

מסעוד גנאים: אני לא רוצה אותו לא חד סטרי ולא דו סטרי.

מסעוד גנאים: לכן אני לא רוצה להתמקד רק במושג, כאילו הבעיה במושג.

מסעוד גנאים: יש בעיה, יש בעיה שורשית.

מהא אלמקיב: נכון.

מהא אלמקיב: זה חצי שעה אחרי הרצח, אף אחד לא יודע.

מסעוד גנאים: אני גם נגד המושג, אני נגד.

מסעוד גנאים: האלימות נגד נשים, פשע נגד נשים.

מסעוד גנאים: נכון, אבל מי שמבצע את זה, אני מעורב בכמה דברים שקרו סביבנו, סכנין, עראבה, דיר חנא, כל האזור, לפני כחודש בתקופת הפגרה, בת שהיא יצאה, לא בת, אישה, שהיא נשואה לכפר מסוים, יצאה מהבית שלה.

אחמד טיבי: נשואה לכפר כולו?

קריאה: נשואה לגבר מכפר אחר.

מסעוד גנאים: נשואה בכפר אחר, האחים שלה, ההורים שלה, רצו לרצוח אותה, משום שהיא יצאה עם גבר והיא נשואה למישהו אחר.

מסעוד גנאים: עד שנכנסנו בעניינים, הלכנו אליה למקום בו היא מתחבאת, בכפר מסוים, והתגלה שהיא חפה מפשע, לא יצאה עם גבר ולא כלום, היו לה בעיות עם בן זוגה, עם ההורים שלו.

מסעוד גנאים: אילו פתרו את אלו, היא לא היתה יוצאת ובורחת.

מסעוד גנאים: וברוך השם הצלחנו להחזיר אותה והכל.

מסעוד גנאים: לכן, אני אומר שהעניין הזה, יש לו שני מישורים.

מסעוד גנאים: במישור המיידי, צריך את המשטרה, מערכת המשפט במישור ההרתעתי והעונש.

מסעוד גנאים: אבל יש את המישור הותר חשוב, שהוא לטווח ארוך, שהוא חינוכי ותרבותי ושם שורש הבעיה ושם צריך לטפל.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אנחנו מתקרבים לקראת סופו של הדיון, אז אם יש עוד מישהי שביקשה לדבר, ישראלה גורן, בבקשה, ממרכז רקמן והדוברת האחרונה נורית קאופמן.

ציפי חוטובלי: יש לנו שלוש דוברות אחרונות וגם למשטרה תהיה זכות המילה האחרונה, אין ספק.

ציפי חוטובלי: בבקשה תשתדלו לקצר, לדבר ממוקד.

ציפי חוטובלי: בבקשה.

ישראל חסון: הדברים שנאמרו כאן על-ידי חברותיי, חברי הכנסת, הם כמובן מבורכים, אני לא אחזור עליהם, אנחנו כמובן עומדים מאחורי הדברים.

ישראל חסון: אבל הערה שאני לא מתאפקת לומר על הערה של אדוני, בסוף ביררנו שהיא חפה מפשע, הכל הסתדר.

ישראל חסון: ואם היא כן יצאה ודיברה עם מישהו, אז מותר לרצוח אותה?

מסעוד גנאים: לצערי הרב, אני התחלתי בזה שיש לנו בעיה.

מסעוד גנאים: שיש לנו בעיה וצריך להגיד את האמת.

ישראל חסון: הדבר שיש לי להוסיף על הדברים שאמרו פה ולא נאמר כאן מספיק, לדעתי, זה באמת העניין כולם דיברו על חינוכית, לשנות תרבות, חינוכי, ולא דיברו על זה מספיק.

ישראל חסון: לא רואים בתהליכים שצריכים לעבור בחברה הערבית, מספיק מעורבות של מנהיגי דת, של אימאמים במסגדים, שידברו על זה, שידברו עם הקהילות, שהנושא יהיה חלק, שיעמדו ב- Frontline של הדברים האלה.

ישראל חסון: למשל, כדוגמה, בלבנון היתה תופעה חמורה עד לפני כמה שנים שנשים נרצחו שם כמעט על בסיס של אחת לשבועיים.

ישראל חסון: אחרי כמה זמן הבינו שצריכים לטפל בזה.

ישראל חסון: מתי הגיע השינוי?

ישראל חסון: לא כשהמשטרה הוסיפה תקנים, לא כשעשו דיבורים במליאה, אלא כשהמנהיג הרוחני של העדה השיעית בלבנון הוציא פסק הלכה, פתווה, תתקנו אותי אם אני אומרת את המינוח לא נכון, הוציא פסק הלכה שחילול כבוד המשפחה זה פשע, לא צריך לעשות את זה, נשים לא צריכות לקבל גזר דין מוות על כל אמירה, יש שם כל מיני הבחנות.

ציפי חוטובלי: אין ספק שגם להנהגה הרוחנית הדתית יש תפקיד מאוד חשוב.

ישראל חסון: אנחנו לפחות, בעין הציבורית, לא רואים את זה מספיק.

ישראל חסון: אני יכולה להגיד מהניסיון שלנו בעבודה בנושא של עגונות ומסורבות גט, שזה נושא שאנחנו מתמקדים בו, כשאנחנו נתקלים בבעיה חמורה שהיא נורמטיבית, שהיא פועלת בכל בתי-הדין הרבניים, או של מקרה ספציפי, אנחנו נעזרים במנהיגי הדת של העדה החרדית, במנהיגים שנמצאים בתוך המערכת.

ישראל חסון: שרון שנהב פה, היא חברתי למאבק, יש המון שינויים.

ציפי חוטובלי: זה לא רלוונטי עכשיו.

מהא אלמקיב: אני לא מבינה איך הדיון הפך לדיון על מצבן של עגונות, בזמן שלנשים ערביות אין את הבעיה הזאת.

מהא אלמקיב: אני לא מבינה איך זה הלך לשם.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שהיא העירה הערה שהיא נכונה.

ישראל חסון: אני נתתי כדוגמה.

מהא אלמקיב: אני גם לא מבינה איך את כאילו יודעת מה קורה בדרשות בימי שישי?

מהא אלמקיב: ראשי הדת לא לוקחים את התפקיד שלה, מאיפה הנתונים האלה?

ישראל חסון: את לא מכירה אותי, את לא מכירה את התפקיד של המרכז שלנו.

ציפי חוטובלי: אני מבקשת ממך להשלים את הדברים.

ציפי חוטובלי: אמרת את הנקודה הזאת, האם יש עוד נקודה?

ישראל חסון: כן, הנקודה שאני חושבת שהיא מהותית, שינוי נורמטיבי של תרבות יבוא, אנחנו חייבים את עזרתם של המנהיגים של אותה חברה, בלי זה, עם כל הכבוד למשטרה ולעירייה.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שחלק מהמנהיגים ישבו כאן בחדר הזה.

מהא אלמקיב: האימאם בלוד עמד בראש ההפגנות ביום שישי.

מהא אלמקיב: בשני הכנסים שעשינו ברמלה ובלוד, הם היו הראשונים שהתגייסו.

נורית קאופמן: אני לא אאריך, כי נאמר והשעה מאוחרת.

נורית קאופמן: רק שני דברים – יש לנו את העלאת המודעות ולתפור את החליפה המתאימה למגזר ואם לא נעשה את זה, לא נגזור אותה, לא נעשה הרבה ולצערי הרב, כמו שכבר נאמר, אנחנו עושים הרבה מאוד.

נורית קאופמן: אני מייצגת פה את ויצ"ו ומישהי שעוסקת בתחום של הטיפול ומניעת אלימות נגד נשים למעלה מ- 30 שנה.

נורית קאופמן: לצערי הרב לא נצליח למנוע את כל מקרי הרצח, אבל אנחנו חייבים כחברה וכאנשים פרטיים לעשות הכל כדי למנוע כל מקרה רצח ואני כן רוצה פה כן מילות שבח למשטרת ישראל כמי שנמצאת כל-כך הרבה שנים, נעשתה עבודה נפלאה ומדהימה.

נורית קאופמן: אבל חשוב המילה חליפה.

נורית קאופמן: החליפה צריכה להתאים למקרה.

נורית קאופמן: בלי זה, לא עשינו כלום.

סמאח סלאם אגבאריה: אני אשתדל לא לחזור על הדברים, אבל אני רוצה לפתוח את דבריי בקריאת פסק-דין ממש חדש וזה לא אמירה שלי, מיולי 2010, של שופט ששפט במקרה של פגיעה באישה, רצח אישה והוא אמר ככה – בהקשר זה, יש לציין כי המונח של עבירות על רקע כבוד המשפחה, מונח שהשתמשו בו גם במשטרה וגם בתביעה, הוא מונח המשתמש בשפה מכובסת, כדי לתאר התנהגות המבוססת על השקפה שאישה אינה ריבון לגופה ולהלכותיה, אלא נתונה בכל גיל למרות בני משפחתה ממין זכר, הרשאים לעשות בה ככל העולה על רוחם, כולל שימוש באלימות כלפי גופה ואיומים על חייה.

סמאח סלאם אגבאריה: השקפה זו עומדת בניגוד לעקרונות יסוד של חברה המשתיתה ערכיה על כבוד האדם וחירותו.

סמאח סלאם אגבאריה: אינני משלה את עצמי כי בחברה רב-תרבותית, כחברה הישראלית, שקיימים בה מגזרים לא מעטים בהם רווחת השקפה זו ולא רק בקרב הציבור הערבי, חשוב לציין, ניתן לעקור מן השורש את התופעה באמצעות מדיניות שיפוטית מחמירה אולם מבית-המשפט ככל שקולו נשמע, צריך לצאת מסר לפיו מי שמנסה לפגוע באישה על רקע מה שמכונה כבוד המשפחה, צריך לצאת מן ההנחה שהוא עלול למצוא את עצמו מאחורי סורג ובריח וכי כבודה וחירותה של קורבן העבירה אינם פחותים מכבודו וחירותו שלו.

ציפי חוטובלי: סמאח, תודה רבה.

ציפי חוטובלי: בבקשה, אדוני, תת-ניצב בריי.

יעקב מרגי: קודם כל, אני רוצה להעמיד כמה דברים קטנים על דיוקם.

יעקב מרגי: האחד, הטיפול שניתן, החקירתי, שניתן אגב עבירות רצח ועבירות אחרות, הוא ענייני, הוא מקצועי, הוא איננו תלוי מגדר, איננו תלוי אוכלוסייה והוא נעשה בדיוק בכל נקודת מקום בארץ, לפי כל הפרמטרים המקצועיים שמונחים בפני בעלי התפקיד.

יעקב מרגי: שניים, אני קורא לכולנו, אני קורא לכל פרנסי הערים, לכל חברי הכנסת, לכל מי שיש לו יד ורגל ויכול להשפיע, לשבור את קשר השתיקה אצל כל אותם חברים שמסרבים למסור עדויות ולספר את מה ראו, מה קרה, מתי, וגם לתת התראות קודמות לפני ביצוע המעשה.

יעקב מרגי: ואני קורא לשיתוף פעולה של כלל האוכלוסייה ובוודאי נשוא הישיבה הזו.

יעקב מרגי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אני מודה לך.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר דברי סיכום, כי השעה היא שתיים.

ציפי חוטובלי: אני רואה כמה דברים שעלו בדיון הזה.

ציפי חוטובלי: קודם כל, היתה כאן נוכחות מאוד מרשימה של חברי כנסת שדיברו על העובדה שיש בעיה מיוחדת באוכלוסייה הערבית ואני חושבת שכאן הם לא היססו להפנות אצבע מאשימה פנימה, כאשר ברור לנו שיש הרבה מה לעשות מצידנו כמי שאמונים כאן שהמדינה תבצע את התפקידים שמוטלים עליה.

ציפי חוטובלי: אז אני רוצה לדבר גם ברמה הפנים קהילתית וגם ברמה החיצונית.

ציפי חוטובלי: בואו נתחיל מהרמה החיצונית.

ציפי חוטובלי: ברור לנו לחלוטין שכרגע השורש ואבי כל חטא זה הנושא של תקני רווחה.

ציפי חוטובלי: ברור לחלוטין שבמציאות שבה אין ליווי, אין כתובת, אין אפשרות לאישה לפנות לכתובת באגף הרווחה בעירייה, עם כל הכבוד המונח פעילה ואגף רווחה פעיל, כבר הבנו למה הכוונה, זה לא מספק.

ציפי חוטובלי: אגף רווחה פעיל צריך לתת מענה לתושבים וכרגע ברור לחלוטין שיש לנו בעיה רצינית ומשמעותית של תקנים והוועדה כאן תמצא את הדרך לפנות לשר הרווחה ולדבר על הבעיות המיוחדות ללוד בנושא הזה של תקנים.

ציפי חוטובלי: נקודה נוספת היא כמובן שאותם תקני רווחה לא צריכים לבוא לידי ביטוי רק בעובדות סוציאליות נוספות אלא בעובדות סוציאליות שמתאימות לנושא של אלימות במשפחה, שהן דוברות את השפה הערבית, שמתאימות לאוכלוסייה.

ציפי חוטובלי: הנושא הנוסף זה הנושא של איך אנחנו מביאים נשים בעצם לפרוץ את מחסום השתיקה, מעגלי השתיקה שלהן, אם הן מרגישות מאוימות.

ציפי חוטובלי: לצורך העניין הזה, אני חושבת שצריך הסברה בבתי-ספר, צריך הסברה במסגדים, אני חושבת שצריך שיצא קול קורא, הציבור הדתי במדינת ישראל, לפחות בצד היהודי, רגיל לקריאות של רבנים וגדולי הדור בכל מיני תחומים.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שגם כאן

ציפי חוטובלי: אנחנו צריכים את המנהיגים הדתיים שיירתמו לעניין הזה וישמיעו ברבים, בציבור שלהם, את הקול זעקה הזה, שמוחה על כל מה שקשור ברצח נשים ואלימות כלפי נשים.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שגם בעניין המשטרתי, ברור לחלוטין שהנתון, הנתון כשלעצמו של שני מקרי רצח מפוענחים עד סוף השרשרת של הענשה לעומת 14 מקרי רצח, זה לא נתון מספק.

ציפי חוטובלי: אנחנו רוצים שכל רצח יהיה כתובת לרוצח שלו ושהרוצח שלו ישלם את הדין והרוצח שלו יושב בכלא וכל עוד זה לא ממומש, עם כל הכבוד, אי-אפשר להתחבא מאחורי המילה סטטיסטיקה או מאחורי המילה אנחנו משתדלים או מתאמצים.

ציפי חוטובלי: זה צריך להיות ברור ומקובל וגם כאן, לצערי, לפחות החברים כאן שהעידו, ברמה הכי בלתי אמצעית, הם בעצמם ביקרו בעיר והם סיפרו על מראה של תחנת משטרה עזובה ומוזנחת, אז אם תחנת המשטרה הזאת היא לא אפקטיבית, אז היא לא אפקטיבית.

ציפי חוטובלי: אבל אם אנחנו רוצים באמת לתת מענה, תחנת משטרה צריכה לתת כתובת.

ציפי חוטובלי: כל הדברים האלה גם יחד הם דברים שהוועדה הזאת תיקח על עצמה בפנייה לכל הגורמים המוסמכים כדי לראות איך אנחנו בעצם מסייעים לכל אישה באשר היא אישה, לדעת שיש לה כתובת ומענה, כשהיא מרגישה מאוימת.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להודות לאלו מכן שלקחו על עצמן את הפרויקט של לקחת יוזמה בתוך הקהילה.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שבסופו של דבר זה הדבר הכי חשוב והכי מעצים.

ציפי חוטובלי: אנחנו גורם חיצוני, אתם גורם פנימי, אנחנו נוכל לעמוד אתכם בקשר ולתת לכם מענה במידת הצורך, תראו בוועדה הזאת כתובת לכל עניין קהילתי פנימי ובעזרת השם, אני מאוד מקווה שהעובדה שכרגע זה על סדר היום, לא יגרום לנושא הזה להתמסמס ולשקוע אלא באמת המסקנות יוסקו וכל מה שצריך להיעשות – ייעשה.

ציפי חוטובלי: אני מודה לכל המשתתפים.