ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 799, 2013-01-16 12:00

חיים כץ: עדיין יום רביעי – התחלנו בבוקר, עכשיו כבר צהריים – ה' בשבט, ה-16 לינואר 2013.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה הרווחה והבריאות בנושא:

חיים כץ: תקנות שירות התעסוקה (תשלומים ממבקש עבודה בקשר לתיווך עבודה).

חיים כץ: גברתי היועצת המשפטית, בבקשה.

חיים כץ: זו ישיבה מספר 43 בנושא, נכון?

נעה בן-שבת: אולי אני באמת אזכיר את הישיבה הקודמת.

נעה בן-שבת: הישיבה הקודמת בנושא היתה בנובמבר 2011, היא דיברה על גרסה קודמת של התקנות.

נעה בן-שבת: שתיהן עוסקות בעובד בענף החקלאות שמובא לישראל במסגרת הסכם התקשרות בינלאומית.

נעה בן-שבת: אנחנו מדברים כרגע על התקשרות שקיימת - - -

חיים כץ: אנחנו מדברים רק על ענף החקלאות.

נעה בן-שבת: רק בענף החקלאות.

נעה בן-שבת: רק עובדים שמובאים במסגרת אותו הסכם עם תאילנד להבאת עובדים לענף החקלאות.

נעה בן-שבת: בגרסה הקודמת של התקנות דובר על סכום של קרוב ל-3,500 שקלים, אבל ממנו היו צריכים לנכות כל תשלום שמשולם ללשכה פרטית אחרת, כל תשלום אחר נוסף שנגבה.

נעה בן-שבת: כרגע מדובר על סכום של 3,101 שקלים שהלשכה הפרטית תוכל לגבות, שזה בנוסף ל-400 דולר שמשולמים לאותו ארגון IOM שמטפל בהבאתם של העובדים, זאת אומרת במיון, במציאת העובדים, בהכשרה שניתנת להם בחוץ לארץ.

חיים כץ: עכשיו בארץ הם לא משלמים בכלל.

נעה בן-שבת: כרגע, מאז שפקעה הוראת השעה ב-2010 הלשכה הפרטית לא רשאית לגבות מהעובד שום סכום.

נעה בן-שבת: זה המצב במשך השנתיים האחרונות.

נעה בן-שבת: כרגע מוצע לחזור עם ההסדר.

נעה בן-שבת: בזמנו הוועדה ביקשה מהצדדים לשבת, לשמוע את הלשכות הפרטיות ולהגיע לסיכומים לגבי סכומים.

נעה בן-שבת: אנחנו הבנו שנעשתה עבודה, שהיה רואה חשבון שהיה מעורב בזה והכין תחשיב של כל הפעולות שמבצעת הלשכה הפרטית, וחישב את מספר העובדים בכלל ואת מספר העובדים בכל שנה ושנה.

נעה בן-שבת: בחלק מהדברים הוא השית מחצית על העובדים, בחלק מהדברים הוא השית שני שליש על העובדים.

נעה בן-שבת: זאת אומרת הוא השית אחוז יותר גדול מהעלויות של הלשכה הפרטית על העובדים.

נעה בן-שבת: יש גם מה שנקרא עלויות משתנות, כל התקורות נמצאות שם.

נעה בן-שבת: יש מרכיב רווח של 7% בתוך התחשיב הזה.

נעה בן-שבת: כך הם הגיעו לסכום של 3,101 שקלים, בנוסף, כפי שאמרתי, ל-400 דולר שהם משלמים ללשכה בחוץ לארץ ובנוסף לעלויות כרטיסי הטיסה.

נעה בן-שבת: נראה לי שזה גם מושת על העובד.

חיים כץ: השקל זה בשביל להראות שהעבודה היתה רצינית?

נעה בן-שבת: אני לא יודעת למה זה היה חשוב.

נעה בן-שבת: עכשיו עוד דבר שבתקנות – לפחות בנוסח הזה – מובהר שאנחנו מדברים על תשלום שמשולם עם הגעתו של העובד לישראל, אפילו בשדה התעופה, עם נציג של הרשות שרואה שהסכומים – זאת אומרת, הנוסח המקורי של התקנות מדבר על הצטברות של תשלומים שמגיעים עד לאותו סכום, זאת אומרת שיכולים לגבות תשלומים במהלך התקופה.

נעה בן-שבת: כרגע מדובר על סכום חד-פעמי, הלשכה מקבלת אותו בכניסה לישראל, העברה מסודרת, זה עובר ישר לידיה, נמצא אצלה.

נעה בן-שבת: הסכום משולם באופן חד-פעמי.

נעה בן-שבת: הנושא של החד-פעמיות העלה כמה עניינים.

נעה בן-שבת: הרי אנחנו נבוא עם - - - שוטף של העובד לאורך חיי האשרה שעשויה להתמשך עד אפילו 63 חודשים.

נעה בן-שבת: שהותו בישראל עשויה להימשך 63 חודשים בסך הכול.

נעה בן-שבת: ואז עלתה השאלה מה קורה אם העובד רוצה לעבור ללשכה פרטית אחרת במהלך התקופה, ואז צריך יהיה לאפשר איזשהו הסדר התחשבנות בין הלשכות; ומה קורה אם העובד עוזב את ישראל במהלך התקופה.

נעה בן-שבת: מסתבר שלא מדובר בעובדים רבים מאוד שעוזבים את הארץ לפני תום תקופת האשרה.

נעה בן-שבת: מחישוב שנעשה לגבי עובדי חקלאות, למשל ב-2011, דובר על 13% בסך הכול שעוזבים את הארץ עד תום שלוש שנים מהמועד שבו הם הגיעו לארץ.

נעה בן-שבת: הוצע שיהיו תחנות יציאה שבהן אם העובד לא מיצה את מלוא – ודאי שלא את מלוא - - - אבל הוא באמת עזב אחרי שנה וחצי, או אחרי תקופה קצרה יחסית בארץ, אז יחזירו לו.

נעה בן-שבת: כרגע מוצע פה בנוסח להחזיר לו שני שליש מהסכום.

נעה בן-שבת: זאת אומרת שהוא ישלם שליש, למרות שהוא לא נמצא פה אפילו שליש מהתקופה.

חיים כץ: עוד פעם, תחזרי על הקטע של - - -

נעה בן-שבת: הוא נמצא עד 18 חודשים בארץ.

נעה בן-שבת: זאת אומרת שהוא עזב לפני שעברו 18 חודשים.

נעה בן-שבת: זה יכול להיות חודש שהוא היה בארץ ועזב, זה יכול להיות 18 חודשים שהוא היה ועזב.

נעה בן-שבת: מוצע להחזיר לו שני שליש מהסכום שנגבה.

נעה בן-שבת: זאת אומרת שליש נשאר בידי הלשכה הפרטית למרות שלא עבר עדיין שליש מהתקופה.

חיים כץ: אבל נעשתה עבודה.

נעה בן-שבת: נעשתה עבודה.

נעה בן-שבת: ויש מקום לציין שיכול להיות שגם חלק מהעבודה היא יותר אינטנסיבית בהגעה לישראל.

חיים כץ: מה קורה מעל 18 חודשים?

נעה בן-שבת: בין 18 חודשים לשלוש שנים – אם הוא לא נשאר יותר מ-36 – הלשכה תצטרך להחזיר לו שליש מהסכום, שוב, למרות שהוא לא מיצה שני שליש מהתקופה.

חיים כץ: אחרי 36 חודשים כלום.

חיים כץ: ואחרי 36 חודשים?

נעה בן-שבת: אחרי 36 חודשים הוא מיצה את שירותי הלשכה הפרטית.

חיים כץ: אוקיי, מאה אחוז.

חיים כץ: איפה משרד התמ"ת?

חן כהן: כאן.

חיים כץ: מה יש לכם להגיד בנוסף למה שאמרה היועצת המשפטית?

חן כהן: מעבר למה שנאמר כאן, חשוב לי להגיד שבעקבות מה שסוכם בוועדה האחרונה, שאנחנו צריכים לנהל ישיבות עם נציגי הלשכות ועם נציגי הממשלה הרלוונטיים, באמת קיימנו כמה וכמה ישיבות שבמהלכן הועברו כמה תחשיבים, עד שבאמת הגענו לסכום שמוצע כאן לפניכם, 3,101 שקלים.

חן כהן: אנחנו סבורים שהוא סכום סביר ביותר שמייצג את סל השירותים שהלשכה הפרטית נותנת לעובד.

חיים כץ: מאיפה השקל?

חיים כץ: למה לא עיגלתם את זה?

רוני שניצר: אני אסביר.

רוני שניצר: זה לא שעל כל עלות שניתנה - - -

חיים כץ: בסדר, אבל בסוף כשגמרתם את החשבון, למה לא הורדתם את השקל?

חיים כץ: רציתם להראות שעשיתם את זה רציני?

רוני שניצר: אני בטוחה שלשר התמ"ת לא תהיה בעיה גם אם זה יהיה 3,100, אם זאת הבעיה.

חיים כץ: רציתם להראות שזה נעשה מדויק, רציני - -

רוני שניצר: לא, כך יצא.

חיים כץ: - - עיגלתם את זה כי זה היה - - -

רוני שניצר: עיגלנו את האגורות.

ורה אופיר: הוא גם לא מתחלק לשלוש.

ורה אופיר: איך אתם מחלקים את השליש-שני שליש?

חיים כץ: גם 100 לא מתחלק לשלוש.

חיים כץ: אם הוא היה עושה 102, זה היא מתחלק לשלוש.

רוני שניצר: העלות נעשתה מחישובים – זה מה שיצא מהמספרים.

רוני שניצר: זה לא נעשה במטרה להגיע למספר שיתחלק או לא יתחלק בשלוש.

רוני שניצר: נראה לי - - -

חיים כץ: כן, אתה הרמת את היד.

חיים כץ: אני שומע אותך בפעם ה-איזה?

גבי בורנשטיין: השלישית.

גבי בורנשטיין: אני עדיין אומר דברים חכמים.

חיים כץ: בבקשה.

חיים כץ: לפרוטוקול, שם ותפקיד.

חיים כץ: גם את, משרד התמ"ת, לפרוטוקול.

חן כהן: חן כהן, הלשכה המשפטית, משרד התמ"ת.

רוני שניצר: רוני שניצר, לשכת הממונה על התעסוקה, משרד התמ"ת.

גבי בורנשטיין: גבי בורנשטיין, איגוד לשכות המסחר ו"חולצה כחולה".

גבי בורנשטיין: קודם כל, תודה על שהדיון הזה מתקיים בפגרת בחירות.

גבי בורנשטיין: אני חושב שזה חשוב ונכון.

גבי בורנשטיין: תודה.

גבי בורנשטיין: לפני שנה יצאנו מהדיון בכנסת וסוכם – אתה שלחת אותנו לקיים התייעצויות ולנסות להגיע למשא ומתן מסודר.

גבי בורנשטיין: התקיים משא ומתן, לא תמיד לשביעות רצוננו, לא תמיד לשביעות רצונם של אלה שעמדנו מולם.

גבי בורנשטיין: המספרים שהוצבו לנו – וגם היום אנחנו חושבים שהמספרים הם לא בדיוק המספרים הנכונים, ואני אגיד את זה בלשון המעטה, בטח ובטח היום כשאנחנו רואים מה שהיה בשנה הראשונה לפעולת ה-TIC.

גבי בורנשטיין: כל ההתחייבויות של מספרי העובדים שאמורים להיכנס ועל בסיסם בוצע התחשיב – 200 עובדים בלשכה, לשכה שמטפלת ב-1,000 עובדים – מדינת ישראל לא הצליחה לעמוד באותם יעדים שהיא הגדירה כבסיס לתחשיב, אבל אנחנו מקבלים את הכול, ויש את מה שנקרא הרע במיעוטו, או איך שנקרא לזה.

גבי בורנשטיין: במסגרת הליך שאנחנו מקיימים בבג"ץ, מדינת ישראל עדכנה כל פעם את התקדמות הדיונים.

גבי בורנשטיין: עורכת הדין ספדי ממחלקת הבג"צים של המדינה היתה כל הזמן בקשר עם עורכי הדין שלנו.

גבי בורנשטיין: הדברים התקדמו לכדי זה שב-18 בנובמבר 2012 הוגשה טיוטת תקנות לבית המשפט.

גבי בורנשטיין: טיוטת התקנות הזאת - - -

חיים כץ: עוד פעם, באיזה תאריך?

גבי בורנשטיין: 18 בנובמבר 2012.

חיים כץ: לפני חודשיים.

גבי בורנשטיין: כן.

גבי בורנשטיין: הוגשה טיוטת תקנות שחתומה על-ידי שר התמ"ת, מר שלום שמחון, כאשר צורף אליה מכתב אישור התייעצות של שר הפנים, אלי ישי, ושל שר המשפטים יעקב נאמן, כאשר – אני מצטט – שר המשפטים כותב אני מאשר את התקנות – "בהמשך למכתבך, מכוח סמכותי, אני מסכים לתקנות בנוסח שהעברת אלי".

חיים כץ: מסכים, לא מאשר.

גבי בורנשטיין: מסכים.

גבי בורנשטיין: "בנוסח שהעברת אלי".

חיים כץ: יש הבדל גדול, ברור לך?

גבי בורנשטיין: אוקיי, אבל זה התהליך.

גבי בורנשטיין: זאת אומרת שהתהליך הוא שהתקנות מגיעות לפה לאחר קיום התייעצות של שר התמ"ת, שמגיש את התקנות עם השרים הרלוונטיים.

גבי בורנשטיין: אני לא יודע להבין אחרת את המשפט "בנוסח שהעברת אלי".

גבי בורנשטיין: זה משפט שהוא ברור, מוגדר.

גבי בורנשטיין: אנחנו ידענו לקראת מה אנחנו הולכים.

גבי בורנשטיין: אנחנו ידענו לאן אנחנו הולכים, ועם כל זה הסכמנו לנתונים האלה, ואנחנו פה.

גבי בורנשטיין: ובמקביל, ב-14 לחודש הזה בג"ץ הוציא החלטה שהוא מבקש ב-17 לחודש לדעת מה קורה.

חיים כץ: מחר.

גבי בורנשטיין: מחר.

גבי בורנשטיין: שלשום, בשעה 17:00 אחר הצהריים, פתאום הסתבר לנו שיש תקנות חדשות.

חיים כץ: הפגישה הזו לא תואמה בגלל בג"ץ.

גבי בורנשטיין: ברור לי.

חיים כץ: אני קבעתי אותה לפי הלו"ז שלי ובלי התחשבות בבג"ץ או לא בג"ץ.

גבי בורנשטיין: לא, זה ברור לחלוטין.

גבי בורנשטיין: העניין שאני מכוון אליו הוא שהתקיים משא ומתן.

גבי בורנשטיין: בעקבות המשא ומתן הזה הוצעה טיוטת תקנות שאנחנו מקבלים אותה בצורה כזאת או בצורה אחרת.

גבי בורנשטיין: בעצם, בעקבות איזושהי פנייה נוספת שכנראה הופיעה מכיוונים אחרים – בעקבות אני לא יודע מה – מה שאנחנו באים לדון עליו עכשיו זה על תקנות שיש בהם שינויים שמרעים באופן חד-משמעי - - -

חיים כץ: מה היה בתקנות הישנות ומה יש עכשיו?

גבי בורנשטיין: התקנות הישנות דיברו על סכום.

גבי בורנשטיין: התקנות הישנות - - -

חיים כץ: ועכשיו זה לא מדבר על סכום?

גבי בורנשטיין: כן - - -

חיים כץ: תהיה קונקרטי.

גבי בורנשטיין: כל נושא ההחזר לעובד - - -

חיים כץ: דבר במספרים.

חיים כץ: כמה?

גבי בורנשטיין: לא, המספר נשאר.

גבי בורנשטיין: אני מדבר על הנושא של ההחזר לעובד.

חיים כץ: אתה לא חושב שמגיע לו החזר?

גבי בורנשטיין: אני לא חושב שמגיע לו החזר, במיוחד כשלא אני מגייס וממיין את העובד.

גבי בורנשטיין: אני מקבל עובדים שמישהו אחר גייס.

גבי בורנשטיין: אנחנו אמרנו גם לפני כן – ויושבת פה שושנה, אולי היא יכולה לתת נתונים – עד כמה שאנחנו יודעים, ב-2012, העובדים שגויסו על-ידי ה-TIC, יש הרבה יותר מ-13% חזרות של עובדים.

גבי בורנשטיין: אין להם מחויבויות.

גבי בורנשטיין: יש פה הרבה לשכות, הם יכולים לספר על עובדים שהגיעו, ואחרי חודש אמרו סליחה, לא מתאים לי, לקחו את הרגליים, עלו על המטוס ונסעו.

גבי בורנשטיין: הם קונים בעצמם את כרטיס הטיסה, הם בכלל לא מעדכנים.

גבי בורנשטיין: יש הרבה מאוד מעברים של עובדים שמגיעים לפה והוא מגיע ומודיע סליחה - - -

חיים כץ: כמה אחוזים?

גבי בורנשטיין: אני לא יודע.

גבי בורנשטיין: יותר מ-13% בוודאות.

גבי בורנשטיין: העובדים האלה לא עוברים אוריינטציה בתאילנד כמו שהם עברו אצלנו.

גבי בורנשטיין: הם באים לפה והם לא יודעים למה הם באים.

גבי בורנשטיין: אנחנו משקיעים הרבה-הרבה יותר זמן בתקופת התחלת העבודה שלהם, בהדרכה שלהם - - -

חיים כץ: אני לא רואה את זה כמוך.

חיים כץ: העובדים משקיעים את החיים שלהם.

גבי בורנשטיין: הם לא משקיעים כלום כי הם באים לפה בלי לשלם כלום.

חיים כץ: הם משקיעים את החיים שלהם, את המשפחה שלהם הם לא רואים, את הבית שלהם הם לא רואים.

חיים כץ: הם באים לפה לעבוד ולהתפרנס והם לא בורחים מהר.

חיים כץ: אל תגיד שהם לא משקיעים כלום.

חיים כץ: הם הקדישו את החיים שלהם לך, או למישהו אחר.

גבי בורנשטיין: קודם כל, אני לא המעסיק שלהם.

קריאה: למה בעשרים השנים האחרונות לא ברח - - -

חיים כץ: סלח לי אדוני.

קריאה: למה בעשר השנים האחרונות - - -

חיים כץ: סלח לי, אני לא זוכר שקיבלת רשות דיבור.

קריאה: בסדר.

קריאה: חוכמה גדולה.

גבי בורנשטיין: העובדה היא שיש הרבה יותר עובדים שחוזרים לתאילנד בחודש הראשון, בחודשים הראשונים, בכמה החודשים הראשונים שהם הגיעו לארץ עכשיו.

גבי בורנשטיין: אתה יודע מה, יושב פה גם מזכ"ל התאחדות חקלאי ישראל.

גבי בורנשטיין: הוא יכול לספר לך את כל המעברים של העובדים, את כל הריצות שלהם ממקום למקום.

גבי בורנשטיין: את זה שהם מגיעים לפה והם עוברים למעסיק בשנייה שהם הגיעו – סליחה, אני לא עובד אצלך, אני הולך לאשתי שנמצאת בערבה, או לחבר שלי שנמצא במקום אחר.

גבי בורנשטיין: וחקלאי שחיכה חמישה חודשים לעובד – כי TIC לא מסוגל לגייס את כמות העובדים שהוא התחייב לה – הגיע לו כבר עובד, הוא שילם את כל האגרות, ופתאום הוא נשאר בלי כלום, בלי עובד ובלי הכסף שהוא שילם.

גבי בורנשטיין: אז להטיל את הכול עלינו זה קצת לא הגון.

גבי בורנשטיין: יש פה גם עניין עקרוני, שאומנם זרקו לי, אבל אני לא יודע – למי אני משלם את הכסף?

גבי בורנשטיין: כשאני מקבל את הכסף מהעובד, אני מוציא חשבונית ומשלם מע"מ.

גבי בורנשטיין: העובד יוציא לי חשבונית שכשהוא יוצא ויגיד לי שלח לי את הכסף לחשבון הבנק הזה והזה?

גבי בורנשטיין: איך אני אמור לעשות את זה?

חיים כץ: תיכף התמ"ת יענה לך.

גבי בורנשטיין: אוקיי.

איל קופמן: שלום, אני איל, ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

איל קופמן: לגבי המע"מ, זה הליך מאוד פשוט ומקובל.

איל קופמן: מדובר על שינוי תנאי עסקה.

איל קופמן: מוציאים הודעת זיכוי, מחתימים את העובד או - - -

נעה בן-שבת: העובד נמצא בחו"ל, זה העניין.

קריאה: העובד נמצא בחו"ל.

איל קופמן: אז את שלוחו או בא כוחו לצורך העניין הזה.

חיים כץ: מי זה בא כוחו?

איל קופמן: אני לא יודע, אבל בעיקרון, לפי תקנות - - -

חיים כץ: מה זה לא יודע?

איל קופמן: לפי תקנות מע"מ, כשמוציאים הודעת זיכוי לאחר תקופה כזאת ארוכה, צריך להחתים את זה שקיבל שירות על - - -

חיים כץ: הוא איננו, הוא בחו"ל.

איל קופמן: זו התקנה במע"מ לגבי הודעת זיכוי.

חיים כץ: כבודק, אתה מבין שמה שאתה אומר זה לא רציני?

חיים כץ: אי-אפשר לעשות את זה.

חיים כץ: הוא בחו"ל, איפה הוא יחפש אותו?

איל קופמן: אז אפשר אולי לתפוס אותו לפני שהוא יוצא מישראל.

קריאה: אז שיעשה את זה לפני שהוא יוצא.

חיים כץ: סליחה, גברת.

איל קופמן: אולי לעשות את זה לפני שהוא יוצא מישראל, או בדיעבד, או להכניס את זה כאיזושהי שורה בהסכם.

איל קופמן: אבל בעיקרון, מבחינה טכנית, העניין אפשרי.

חיים כץ: מה קורה עם ההחזרים אם יש נטישה בתוך הארץ?

חיים כץ: עזוב, הוא לא חוזר לחו"ל.

חיים כץ: עוזב העובד שהגיע למשק X, והולך למשק Y, או לחברה אחרת.

חיים כץ: מה קורה אתו?

איל קופמן: כפי שאני מבין את התקנות, אין פה עזיבה.

איל קופמן: הכסף נשאר אצל - - -

נעה בן-שבת: הכסף נשאר אצל הלשכה הפרטית.

נעה בן-שבת: הלשכה הפרטית לא נפגעת מהמצב הזה.

נעה בן-שבת: החקלאי נפגע - - -

חיים כץ: - - -

נעה בן-שבת: הלשכה הפרטית לא נפגעת.

מיכל תג'ר: עורכת הדין מיכל תג'ר מ"קו לעובד".

מיכל תג'ר: אני רוצה קודם להתייחס להערה של אדוני על נטישה.

מיכל תג'ר: התקנות לא מתייחסות לזה.

מיכל תג'ר: עובד שעובר ממעסיק למעסיק מסיבותיו הוא, כפי שהזכיר גם גבי בורנשטיין – אני לא רואה שהישיבה הזאת עוסקת בזה.

מיכל תג'ר: עובדים יכולים לעזוב מעסיק, להתפטר או לעבור.

מיכל תג'ר: זו לא הסוגיה של דמי תיווך.

מיכל תג'ר: זה לא שייך ללשכה.

מיכל תג'ר: הלשכה צריכה ללכת אתם ולהמשיך לתת להם שירותים - -

חיים כץ: אוקיי, הוא הסביר את זה.

מיכל תג'ר: - - כלומר, אם עובד עובר בתוך הארץ, הלשכה לא נפגעת מזה.

מיכל תג'ר: היא ממשיכה לתת שירותים לאותו עובד שמקושר אליה.

חיים כץ: הסבירו את זה כבר.

מיכל תג'ר: אוקיי.

מיכל תג'ר: אני אתחיל מלהגיד את העמדה הכללית שלנו.

מיכל תג'ר: מבחינתנו, אנחנו מברכים על הכוונה של המדינה, על עריכת הסדר מפוקח לנושא של דמי תיווך שאנחנו עוסקים בו כבר הרבה מאוד שנים ועד כה לא היה מפוקח.

מיכל תג'ר: אנחנו חושבים שהסכומים היום עדיין מאוד גבוהים לעובדים, וזה גם מתייחס להערתו של מר בורנשטיין על זה שזה לא עולה להם כלום והם יכולים לקום ולעזוב.

מיכל תג'ר: היום הם משלמים 11,000 שקל.

מיכל תג'ר: זה סכום גבוה מאוד לעובד תאילנדי, כמעט בלתי נתפס עבורנו.

חיים כץ: איך 11,000 שקל?

חיים כץ: תפרטי לי.

מיכל תג'ר: כי הם משלמים את אותם 3,100 שקל ללשכות בישראל - - -

קריאות: הם לא משלמים.

מיכל תג'ר: רגע, אני מדברת על אחרי ההסדר.

קריאה: חשוב להדגיש.

מיכל תג'ר: הם משלמים 400 דולר ל-IOM שאחראי לגיוס בתאילנד, והם משלמים עוד סכום על כרטיס הטיסה שלהם.

קריאה: 1,500 דולר.

חיים כץ: כמה הוא מרוויח לחודש?

קריאה: זה לא קשור לכסף.

מיכל תג'ר: במקרה הטוב, שכר המינימום.

חיים כץ: סליחה, גברת, היא יודעת הכול.

מיכל תג'ר: במקרה הטוב, שכר המינימום, אבל בוא נגיד ש-95% - - -

חיים כץ: כמה הוא מרוויח לחודש?

מיכל תג'ר: לא יותר מ-3,000 שקל להערכתי.

קריאות: - - -

חיים כץ: אני אוציא את כל היושבים ביציע.

חיים כץ: הם יצאו תיכף החוצה.

חיים כץ: לאבא שלי יש עובד זר.

מיכל תג'ר: בחקלאות?

חיים כץ: לא בחקלאות.

מיכל תג'ר: אבל זה תחום אחר.

מיכל תג'ר: בחקלאות יש את ההפרות הכי קשות.

חיים כץ: בחקלאות הוא לא מקבל יום חופשה תשע פעמים בשנה?

חיים כץ: הוא מקבל?

מיכל תג'ר: תשע פעמים - - -

חיים כץ: תשעה ימים בשנה.

מיכל תג'ר: הם טוענים שיש להם פחות ימי חג.

מיכל תג'ר: אם אדוני ירצה להיכנס לכל הסוגיות האלה, הם טוענים שהם לא מקבלים יותר מארבעה.

חיים כץ: ברגע שאת באה לפה עם מספרים, תבואי באופן מסודר עם דברים שהם נכונים.

חיים כץ: לא כ-3,000, ואני אעשה לך חשבון שהוא עובר את ה-5,000.

חיים כץ: לא זה הרבה, אבל הוא עובר את ה-5,000.

קריאה: לוקחים ממנו כספים על מדור.

מיכל תג'ר: נמצאת פה רכזת החקלאות שלנו.

חיים כץ: גברת, את הרמת את האצבע וביקשת רשות דיבור.

חיים כץ: מי שנמצא פה זה לא משנה.

חיים כץ: ואם את מבקשת לדבר, אז שלפחות יהיה לך מושג על מה את מדברת במספרים.

מיכל תג'ר: במקרה הטוב, העובדים מרוויחים את שכר המינימום.

מיכל תג'ר: במקרה הטוב, הם מרוויחים את שכר המינימום.

מיכל תג'ר: אנחנו הרי לא מדברים על אחוזי הפרה של שכר המינימום, שהם גבוהים, הם למעלה מ-80% הפרה בענף, של שכר המינימום.

מיכל תג'ר: זה אחרי כל הניכויים.

מיכל תג'ר: לוקח הרבה זמן להחזיר 11,000 שקל.

נעה בן-שבת: אין דברים כאלה.

נעה בן-שבת: שכר המינימום - - -

אבשלום וילן: יש חוקי עבודה במדינת ישראל.

אבשלום וילן: החקלאים מחויבים להם כמו אזרח אחר, ואם יש חקלאי שמפר את החוק, נא לטפל בו.

חיים כץ: נכון.

חיים כץ: אנחנו עשינו עכשיו את חוק אכיפת דיני העבודה.

חיים כץ: כל אחד שיעסיק בפחות משכר מינימום ישלם קנסות של 14,400 בערך על כל עובד שהוא מעסיק מתחת לשכר המינימום.

חיים כץ: לא נראה לי שמישהו פה הולך - - -

מיכל תג'ר: אם אדוני רוצה להיכנס לסוגיה הזאת של אכיפת דיני עבודה - -

חיים כץ: לא, ממש לא.

מיכל תג'ר: - - תשאל את משרד התמ"ת האם יש פקח או מתורגמן שיודע לדבר בכלל עם העובדים התאילנדים ולבדוק את השכר שלהם ואת התנאים שלהם, כי היום אין.

גבי בורנשטיין: יש לא מעט.

מיכל תג'ר: אוקיי, הנושא של זכויות עובדים תאילנדים זו באמת סוגיה אחרת שהיא בדיון נפרד.

מיכל תג'ר: אני רציתי להתייחס לנושא של - - -

נעה בן-שבת: אבל מתחת ל-4,300 מנכים את הסכומים עבור - - -

קריאה: מזון, עבור מגורים.

מיכל תג'ר: נכון.

מיכל תג'ר: הוא שאל אותי מה – אני הבנתי שאדוני שאל כמה זמן ייקח לעובד להחזיר את אותם 11,000.

מיכל תג'ר: בסך הכול עניתי סכום ריאלי שהעובד - - -

נעה בן-שבת: אבל אלו לא הסכומים של ניכוי.

נעה בן-שבת: הניכוי למגורים יכול להגיע לכמה?

נעה בן-שבת: הניכויים עבור מגורים יכולים להגיע ל-300 וקצת שקלים, פלוס ביטוח רפואי.

נעה בן-שבת: לכמה זה יכול להגיע?

נעה בן-שבת: זה לא מגיע ל-1,300 שקל.

מיכל תג'ר: אני רוצה להתייחס כרגע לסכומים.

מיכל תג'ר: אמרנו שהעובד התאילנדי משלם 11,000 שקל, לפי התקנות האלה, לא היום.

מיכל תג'ר: אני לא מדברת על ההסדרים היום.

מיכל תג'ר: עדיין, אנחנו חושבים, ובכך התחלנו - - -

חיים כץ: לפי ההסדרים היום, כמה הוא משלם?

קריאה: בארץ הוא לא אמור לשלם.

מיכל תג'ר: אתה מדבר על ההסדרים של לפני התקנות האלה?

חיים כץ: לא, אחרי התקנות.

מיכל תג'ר: אחרי התקנות, אמרנו, זה 11,000 שקל.

מיכל תג'ר: זה מה שאנחנו אומרים - - -

גבי בורנשטיין: זה כולל את כרטיסי הטיסה.

חיים כץ: סלח לי אדוני.

מיכל תג'ר: אנחנו התחלנו להגיד שאנחנו מברכים על היוזמה לעשות הסדר מפוקח, אבל אנחנו מדגישים שעדיין מדובר בסכומים גבוהים לעובדים, סכומים שכן ישאירו אותם במדינת ישראל חמש שנים.

מיכל תג'ר: זו ההערכה שלנו, ומהבחינה הזו אני שותפה לחלוטין להערכות של המשרד התמ"ת שמעטים הם העובדים שעוזבים את ישראל לפני תום תקופת העבודה, אלא אם כן מדובר בסיבות - - -

חיים כץ: אוקיי, תודה רבה.

חיים כץ: כן אדוני.

יצחק עמר: שמי עמר יצחק, אני מחברת "אפי".

יצחק עמר: אדוני, עובד שמגיע מגיע במסגרת המכסה הכללית שהמדינה החליטה עליה – כלומר, הוא מחליף עובד שכבר היה פה והלך.

יצחק עמר: כשאנחנו מגישים בקשה לתמ"ת להחליף עובד חדש, זה מתחיל מינימום ארבעה חודשים קודם.

יצחק עמר: כלומר, יש לנו ארבעה חודשים בממוצע עד שהעובד הזה מגיע.

יצחק עמר: מה אני עושה במשך ארבעה חודשים?

יצחק עמר: אני פונה לתמ"ת בשביל לקבל את העובד העתידי.

יצחק עמר: אני מגיש מכתב התחייבות שברגע שהעובד יגיע אני מתחייב לעשות כך וכך, זה כתוב בנוהל.

יצחק עמר: מה יקרה עכשיו לאותה התחייבות אם אני אצטרך להחזיר עמלה כלשהי בתקופה מסוימת?

יצחק עמר: האם יחזירו לי את ההתחייבות בחלק היחסי?

יצחק עמר: אבל אני עבדתי גם מינימום ארבעה חודשים לפני שהגיע העובד.

יצחק עמר: איך אני אקבל את התמורה לכך?

יצחק עמר: אני העסקתי בחורה במשרה מלאה, שעוסקת אך ורק בנושא הזה.

יצחק עמר: כי גם הגיע העובד, יש בזה הרבה עבודת ניירת - - -

חיים כץ: שילמת לה שכר מינימום?

יצחק עמר: אם אני משלם שכר מינימום?

חיים כץ: לא, אם שילמת לזאת שהעסקת אותה ארבעה חודשים.

יצחק עמר: הרבה יותר משכר מינימום, אדוני.

יצחק עמר: הרבה יותר.

יצחק עמר: המרכזים שלנו בשטח באים לחקלאי, מגישים בשמו לתמ"ת את כל הניירת, על-פי ההוראות שאנחנו מקבלים.

יצחק עמר: כך שהעבודה לא מתבטאת רק אחרי שהעובד מגיע, אלא הרבה זמן לפני כן.

יצחק עמר: עוד נקודה אחת אדוני.

יצחק עמר: היתה הוראת שעה – כמה היינו מקבלים.

יצחק עמר: הוראת השעה התבטלה כבר לפני שנה.

יצחק עמר: אדוני, אנחנו המשכנו לעבוד ולתת טיפול בחינם גם לחקלאי וגם לעובד.

יצחק עמר: אבל כשהגיעו העובדים הראשונים במסגרת ההסכם החדש TIC, IOM קיבלה את מלוא התמורה שלה, 400 דולר, מהעובד הראשון, והם לא עשו מאומה.

יצחק עמר: לעומת זאת, אנחנו – כל הלשכות – עבדנו, טיפול מלא מול החקלאים.

יצחק עמר: וכשה

יצחק עמר: עובד הגיע - - -

חיים כץ: למה עבדתם בחינם?

יצחק עמר: למה עבדנו?

יצחק עמר: כי חיכינו לכבודו.

חיים כץ: בסדר, חיכית.

חיים כץ: השאלה למה אתה עובד בחינם?

יצחק עמר: סליחה, מה נעשה?

יצחק עמר: לא ניתן שירות?

יצחק עמר: אנחנו נעניש את החקלאים?

חיים כץ: לא.

חיים כץ: סגור את העסק.

יצחק עמר: סליחה, אני רוצה להגיד לך אדוני, היו 34 חברות.

יצחק עמר: אתה יודע כמה יש היום?

יצחק עמר: 13 חברות.

יצחק עמר: מתוך ה-13, בסך הכול שמונה חברות פעילות.

יצחק עמר: ואנחנו חיים בתקווה שהנושא יסתדר.

יצחק עמר: והנושא הזה, לצערי הרב - - -

חיים כץ: היום הוא יסתדר.

חיים כץ: היום.

חיים כץ: היום הוא יסתדר.

יצחק עמר: הלוואי שסוף-סוף הוא יסתדר.

יצחק עמר: מה אני אגיד לעובדים שלי?

יצחק עמר: תשבו בצד שנה עד שהוועדה המכובדת הזו תתכנס ותאשר?

יצחק עמר: לא.

יצחק עמר: אנחנו קיווינו שאנחנו נבוא לוועדה, יבינו אותנו, ישמעו אותנו וגם יתחשבו.

יצחק עמר: כמו ש-IOM קיבלה תמורה מהעובד הראשון שהגיע, אנחנו גם מבקשים את אותו הסדר.

יצחק עמר: תודה רבה.

חיים כץ: כן, מי גברתי?

עלוה קולן: עלוה קולן מהאגודה לזכויות האזרח.

עלוה קולן: אני רוצה להתייחס למשהו כללי, ואחר כך אם נדבר על הסעיפים הספציפיים אז אני הייתי רוצה רשות דיבור נוספת רק על הסעיפים.

עלוה קולן: כלומר, יש לנו שאלות ספציפיות לגבי ניסוחים.

חיים כץ: אנחנו לא הולכים לעשות יום סרט, יום ארוך.

עלוה קולן: לא, אני מבינה, רק שאלות ספציפיות ליועצת המשפטית.

חיים כץ: שמעי, זה דיון מספר 430 בעניין הזה - -

עלוה קולן: אני יודעת, אבל אלו תקנות שנכתבו אתמול - - -

חיים כץ: - - וזה ייגמר היום, תוך 40 דקות זה איננו, אנחנו איננו פה כבר.

עלוה קולן: יש לי שאלות ספציפיות ליועצת המשפטית בנוגע לניסוחים שלא הייתי רוצה כרגע - - -

חיים כץ: בסדר, את הניסוחים אחר כך אתם תעשו.

עלוה קולן: בסדר.

עלוה קולן: בנוגע לשאלה שלך כמה זה עולה להגיע, 11,000 שקל, וכמה זמן ייקח לו להחזיר.

עלוה קולן: אנחנו צריכים לזכור שההחזרה היא לא לשיעורים.

עלוה קולן: כלומר, ההסכם שנקבע פה לא אומר שהעובד מגיע ומשלם כל חודש את החלק היחסי, אלא בדיוק אומר שהוא משלם בבת אחת את הכול.

חיים כץ: תגידי לי, היה נוח לכם שהלשכות יעבדו בחינם?

חיים כץ: למה אתם רק מגנים על אחרים?

חיים כץ: למה עליהם אתם לא באים להגן?

עלוה קולן: סליחה שנייה.

עלוה קולן: קודם כל, הלשכה היא עסק פרטי - - -

חיים כץ: אז לא מגיע להם להתפרנס?

עלוה קולן: סליחה שנייה, אני יכולה לסיים את המשפט?

חיים כץ: כן, את יכולה.

עלוה קולן: הסכומים שנקבעים פה הם סכומים שנלקחים מהעובד.

עלוה קולן: בכל חברת השמה בתוך ישראל, כשחקלאי או כל מעסיק אחר מעסיק עובד ופונה לחברת השמה, מי שמשלם הוא המעסיק.

עלוה קולן: העובד שמועסק על-ידי חברת השמה לא משלם שקל.

עלוה קולן: ככה זה עובד.

עלוה קולן: כאן אומרים מאחר ומדובר על הסכם בינלאומי, אז יש גם איזשהו סכום שמוטל על העובד.

עלוה קולן: באופן עקרוני, מבחינת דיני העבודה, העובד לא אמור לשלם בכלל כסף על זה שמשימים אותו בעבודה, בנוסף לזה שהוא משלם 400 דולר ל-IOM ומשלם 1,500 דולר כדי להגיע הנה.

עלוה קולן: כלומר, הכסף שאנשים מקבלים מהחקלאים לא מוסדר פה, כי את הכסף הזה אף אחד לא מגביל בתקנות האלה.

עלוה קולן: אף אחד לא אומר להם לגבות כך, את ה-7% רווח לעומת זאת, לוקחים ב-100% על העובדים.

עלוה קולן: כלומר, את החלוקה הזאת של שני שליש–שליש לא עושים על הרווח של ה-7%.

עלוה קולן: כלומר, מדובר פה בעצם על משהו שהוא מאוד יוצא דופן מבחינת דיני העבודה.

עלוה קולן: ולכן כל הטענה הזאת שהם כן מרוויחים או לא – הם עסק, הם אמורים לקבל את הכספים שלהם באופן חוקי מהמעסיקים.

עלוה קולן: זה דבר אחד, ולכן זו לא שאלה של האם אנחנו מגנים רק על אחרים.

עלוה קולן: אנחנו לא מגנים על אחרים.

עלוה קולן: מדובר פה על חריגה וחשוב מאוד להבין את זה.

עלוה קולן: דבר שני, חשוב מאוד להבין שלא מוצע פה הסדר של שילום לשיעורים, כלומר שבאמת יוחזר מידי חודש החלק היחסי, אלא מוצע פה הסדר שמשולם בבת אחת עם ההגעה לארץ, סכום על חמש שנים.

עלוה קולן: ולכן חייבים לקחת בחשבון איזושהי הגנה.

עלוה קולן: הגנה על העובדים שרוצים לעבור בין לשכה ללשכה, כלומר שיהיה מעבר של כספים בין לשכות, אחרת מה האינטרס של לשכה חדשה לקבל עובד?

עלוה קולן: אנחנו הרי לא רוצים לכבול עובדים למעסיקים.

עלוה קולן: צריך לתת מענה לסוגיה - - -

נעה בן-שבת: למעסיקים ולא ללשכות.

נעה בן-שבת: את כרגע מדברת על לשכות.

עלוה קולן: סליחה, ללשכות.

עלוה קולן: אנחנו רוצים שיהיה איזשהו החזר כמובן.

עלוה קולן: אם הבן אדם עוזב מרצונו, זו סוגיה אחת, אבל משרד הפנים הרי לא מתחייב ל-63 חודשים.

עלוה קולן: כלומר, יכול להיות שהוויזה של הבן אדם תיגמר אחרי שנה, שנה וחצי או שנה ושמונה חודשים, וזה לא בהחלטתו שלו, זה בהחלטה של משרד הפנים לא לאשר לו את הוויזה.

עלוה קולן: אין למדינה שום התחייבות בנושא של לעשות את מלוא ה-63 חודשים.

עלוה קולן: ולכן חייבים להתייחס לסוגיה הזאת.

עלוה קולן: הסוגיה השלישית שגם עלתה פה, זה מה קורה - - -

חיים כץ: לפני שהוא בא לארץ, הבן אדם יודע בדיוק את התנאים שלו?

עלוה קולן: IOM אמורים לעשות את זה.

חיים כץ: הוא יודע שיכולים לשלוח אותו אחרי חודשיים, והוא מעל גיל 18 והוא לוקח סיכונים.

חיים כץ: הוא לא יודע?

חיים כץ: הוא יודע.

עלוה קולן: אבל מה זה קשור?

חיים כץ: הוא יודע.

עלוה קולן: הוא משלם עבור שירותים.

עלוה קולן: הוא לא משלם עבור לבוא.

חיים כץ: נכון, אבל הוא יודע את כל הסיכונים שלו.

עלוה קולן: אבל עדיין, הוא משלם עבור שירותים.

חיים כץ: הוא יודע שהוא ישלם?

עלוה קולן: בוודאי שהוא יודע.

חיים כץ: הוא הולך לפרויקט לא קל בחיים שלו.

חיים כץ: הוא עוזב את המשפחה שלו והוא לוקח סיכונים.

חיים כץ: כנראה שכלכלית הוא עושה את החשבון – עם כל הסיכונים – שזה כדאי לו.

חיים כץ: הוא עושה.

חיים כץ: הוא יודע, זה לא שהוא בא לפה ונדמה לו שהוא יהיה פה את כל ה-63 חודשים, שלרוב זה קורה.

חיים כץ: הוא יודע שיכולים אחרי חודשיים – אם הוא לא בסדר או כן בסדר או שנמאס לו – לקום וללכת, והוא מפסיד סכום ענק, שבדרך כלל הוא גם גובה אותו מהמשפחה שלו כי אין לו את זה.

עלוה קולן: בסדר, אבל זה לא תקין.

עלוה קולן: זה לא תקין גם אם מיידעים אותו מראש - - -

חיים כץ: את יודעת כמה זמן אנחנו דנים בזה?

חיים כץ: ארבע שנים.

חיים כץ: ואם אנחנו לא נגמור את זה, לא ייגמרו את זה עוד 200 שנה - -

עלוה קולן: בסדר.

עלוה קולן: סליחה, חבר הכנסת כץ - - -

חיים כץ: סליחה, עכשיו אני מדבר.

חיים כץ: והרי הם לא יעבדו בחינם.

עלוה קולן: אבל הם לא אמורים לעבוד בחינם, וזה מופיע בתקנות.

עלוה קולן: אני בסך הכול מחזקת את התקנות כפי שהן מופיעות, שהדברים האלה מופיעים בהן.

עלוה קולן: דבר שהתקנות לא מתייחסות אליו זו הסוגיה של מה קורה במידה וחברה פושטת את הרגל או נסגרת.

עלוה קולן: אין שום מחויבות להמשיך את השירותים עבור העובד.

עלוה קולן: ואף חברת השמה אחרת לא תיקח את זה על עצמה בגלל שהיא לא מקבלת כסף, כי כתוב בתקנות במפורש שאסור לה לגבות עוד כסף.

עלוה קולן: אז זו כן סוגיה שאני חושבת שכדאי להתייחס אליה.

עלוה קולן: סוגיה אחרונה שאני חושבת שמאוד כדאי להתייחס אליה זה העניין של התשלום, וגם מה שהתייחסו אליו עם העניין של המע"מ.

עלוה קולן: כשאדם עוזב את הארץ שלא מרצונו, כלומר שהפסיקו לו את הוויזה על-ידי משרד הפנים, את השהות, יש תקופה – 45 או 60 יום?

עלוה קולן: או 45 או 60 יום, אני מצטערת, אני לא זוכרת.

עלוה קולן: השאלה היא למה לא לחייב את חברת ההשמה להחזיר את הכסף הזה במהלך הזמן שהוא נמצא כאן?

עלוה קולן: כלומר, למה בכלל להיכנס לכל ההסדר של – ואז הוא יצטרך לרדוף – תודה רבה.

חיים כץ: תענה לשאלה האחרונה שלה.

דן כרמלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

דן כרמלי: עורך הדין דן כרמלי, סמנכ"ל איגוד לשכות המסחר.

דן כרמלי: קודם כל, לא מדובר בחברות השמה, מדובר בלשכות פרטיות.

דן כרמלי: אני רוצה להתייחס כאן לעוד אמירה של הגברת בנושא.

חיים כץ: לא, אבל תענה על השאלה האחרונה שלה.

חיים כץ: למה לא מחזירים לו את החלק היחסי בפרק הזמן שהוא נשאר בארץ עד שהוא טס?

חיים כץ: למה הוא צריך מחו"ל לרדוף אחרי כסף שכנראה לא יגיע אליו חזרה אף פעם?

דן כרמלי: קודם כל, הרבה מאוד מהעובדים הללו יוצאים את הארץ מבלי שיש שליטה לחברות שנותנות שירותים לעובד ולחקלאים - - -

חיים כץ: שמע, יש Incentive לחברה הזאת.

חיים כץ: אם הוא עוזב את הארץ, יש לה Incentive לעכב את התשלום אחרי שהוא בחו"ל.

חיים כץ: אין שום סיבה בעולם שהיא תשלם לו את זה.

חיים כץ: למה שלא יכניסו פה בתקנות שהחברות האלה יצטרכו להחזיר לו את הכסף אם הוא עוזב את הארץ תוך פרק הזמן שהוא עוזב את הארץ, קרי 30 יום?

חיים כץ: אתה יודע, המעבר בין קרנות פנסיה – בין קופה לקופה – זה ארבעה ימי עבודה.

חיים כץ: שזה הרבה יותר מסובך מזה.

חיים כץ: למה שתוך 30 יום לא יחזירו לו את הכסף?

חיים כץ: תכניסי את לתקנות.

דן כרמלי: אדוני היושב-ראש, אם אפשר שמר בורנשטיין יענה על העניין הזה, ואחר כך אומר את דברי.

חיים כץ: לא, תגיד את דבריך ואחר כך - - -

דן כרמלי: תודה אדוני.

דן כרמלי: אני באמת רוצה לחזור על הדברים שנאמרו כאן.

דן כרמלי: קודם כל להודות לאדוני.

דן כרמלי: אדוני שלח את הלשכות הפרטיות - - -

חיים כץ: עכשיו אנחנו ב"אדוני", אחר כך זה יעבור ל"חברי".

חיים כץ: איפה זה ייגמר?

דן כרמלי: נגמור רק במקומות טובים, אדוני היושב-ראש, אתה יודע.

קריאה: זה יגיע ל"כבוד השר".

דן כרמלי: נכון, ב"כבוד השר".

חיים כץ: דבר.

חיים כץ: העבודה פה יותר מעניינת מאשר שר.

דן כרמלי: זה נכון.

דן כרמלי: החברות, יחד עם משרד התמ"ת ומשרד הפנים, ישבו למעלה משנה, אדוני, על-פי דרישת אדוני.

דן כרמלי: לא בגלל בג"ץ, אלא בגלל שאדוני שלח אותם לשבת.

חיים כץ: זה יסתיים היום.

דן כרמלי: כל מה שאנחנו מבקשים הוא שזה יסתיים היום - -

חיים כץ: אתם מפריעים לי שזה יסתיים.

דן כרמלי: - - בדיוק כפי שאדוני היה יכול לסיים את זה עוד בפעם הקודמת אם היתה הסכמה מצד משרד התמ"ת ומשרד הפנים.

חיים כץ: ממש לא.

חיים כץ: אז המספרים היו אחרים.

דן כרמלי: נכון מאוד אדוני.

דן כרמלי: נכון מאוד.

דן כרמלי: וזו ההצלחה הגדולה של השנה הזאת.

דן כרמלי: אבל בינתיים מה-1 בספטמבר 2010 אסור ללשכות הללו – והן לא גובות כסף.

חיים כץ: את מכניסה לתקנות שתוך פרק הזמן של 30 יום יחזירו לו את הכסף?

נעה בן-שבת: זה עובד שמורחק לא מיוזמתו.

מיכל תג'ר: מורחק מכל סיבה שהיא.

גבי בורנשטיין: יש פה בעיה אחת, כי ברוב המקרים כשעובד יוצא בשנה הראשונה זה כי משהו קרה.

גבי בורנשטיין: כי הוא בא היום ואומר מחר אני טס, כי אמא שלו מתה או - - -

חיים כץ: גם אם משהו קרה, יחזירו - - -

גבי בורנשטיין: אבל אין את ה-30 ואין את ה-45 יום.

עלוה קולן: תמיד יש - - -

מיכל תג'ר: אבל למה עם הפסיקים?

חיים כץ: סליחה, גברת, את לא עונה לו.

גבי בורנשטיין: גברת, את אומרת דברים שהם לא נכונים.

חיים כץ: ואתה גם כן, סלח לי.

חיים כץ: הוא עוזב?

חיים כץ: יש לך 30 יום, תחזיר לו.

גבי בורנשטיין: אבל ה-30 יום זה אם הוא רוצה.

גבי בורנשטיין: 30 יום הם במצב שבו נגמרה לו האשרה, ואז המדינה נתנה לו 30 יום.

גבי בורנשטיין: זה בסדר.

גבי בורנשטיין: אבל האשרה לא נגמרת לו בשנה הזאת או בשנה וחצי, ואת יודעת את זה.

גבי בורנשטיין: איפה הבעיה?

גבי בורנשטיין: אותו עובד שנמצא פה חמישה חודשים, או שמונה חודשים, ופתאום אבא שלו נפטר והוא מתקשר בדמעות למתורגמן ואומר לו היום אני רוצה לטוס.

גבי בורנשטיין: הנה, שושנה פה והיא תגיד לך.

גבי בורנשטיין: היום.

גבי בורנשטיין: איזה 30 יום ואיזה נעליים?

חיים כץ: אז אין לך בעיה.

גבי בורנשטיין: מה זאת אומרת אין בעיה?

חיים כץ: אז אם הוא ירדוף אחריך מחו"ל ותחליט – אני לא יודע מה שתחליט, אבל זה לא אותו מקרה כמו שיש לו אשרה של 30 יום ואתם לא מחזירים לו.

חיים כץ: זה מקרה אחר לגמרי.

חיים כץ: אתה מערבב מין שאינו במינו.

דן כרמלי: אני רוצה לסיים בדקה בדיוק.

דן כרמלי: לי לא ברור, אדוני, האם לנוסח שהוגש לוועדה היום, שנולד לפני כ-48 שעות, יש הסכמה של השרים הרלוונטיים.

דן כרמלי: הסכמה, לא אישור, כפי שאדוני אמר, ובצדק.

דן כרמלי: הסכמה.

דן כרמלי: בפנינו יש נוסח אחר לגמרי - - -

חיים כץ: יש לממשלה ברירה – למשוך, לא לפרסם את התקנות.

חיים כץ: ברגע שזה עובר פה, הם יכולים לעשות מה שהם חושבים.

דן כרמלי: אוקיי.

דן כרמלי: אני מבין את מה שאדוני אומר, ותודה רבה.

דן כרמלי: אני רוצה לציין שהסכום שמופיע – יילקח בחשבון מע"מ של 16% ולא 17% כפי שהוא קיים היום - -

חיים כץ: תספגו את זה.

דן כרמלי: - - מכיוון שמדובר על - - -

חיים כץ: נגמר, אני לא משנה שקל אחד.

חיים כץ: גם את השקל לא נוריד ל-3,100, למרות שאני לא יודע מי כתב את השקל הזה.

דן כרמלי: אוקיי.

דן כרמלי: צריך לקחת את הדברים בחשבון.

דן כרמלי: יש כאן איזשהו סעיף תחולה מאוד מוזר - - -

אבשלום וילן: הוא רומז לכך שהמע"מ יעלה ל-18% אחרי הבחירות.

חיים כץ: כן, אבל על תרופות ומזון הוא ירד ל-8%.

חיים כץ: אתה מוכן כמרצ?

אבשלום וילן: הדובר מוציא את זה?

אבשלום וילן: עכשיו אני חותם.

דן כרמלי: לא ברור לי, אדוני, מדוע סעיף התחילה של התקנות האלה – שאנחנו יודעים שהן מעוכבות כבר הרבה מאוד זמן, כפי שאדוני אמר – הם ה-1 לאפריל 2013, כאשר הם היו, כפי שהוגשו לוועדה, 1 בינואר.

נעה בן-שבת: לא, אבל 3 זה ה-1 בינואר.

חיים כץ: תקשיב, קודם כל, בתקנות שירותי קבורה ראיתי שאין רטרואקטיביות.

חיים כץ: היה סיפור גדול עם העניין, בנושא הרטרואקטיביות, ואני אפתור לך את בעיית המע"מ.

חיים כץ: אנחנו נלך לסכום הבסיסי, ועליו אנחנו נעשה מע"מ אחר כך.

דן כרמלי: ואני רוצה לבקש מאדוני לבחון - - -

חיים כץ: ראית איך הרווחת קצת את האחוז, אם ייקח לך, שלא תספוג כלום?

חיים כץ: תעשה את הסכום הבסיסי, ואם המע"מ יעלה, אז הסכום יעלה.

דן כרמלי: אני רוצה לבקש מאדוני ומחברי הכנסת - - -

חיים כץ: אבל הסכום בכלל ירד מה-3,100.

חיים כץ: הוא ירד לסכום הבסיסי בתוספת מע"מ.

דן כרמלי: אמרנו שאנחנו לא נוגעים בסכום כי התחייבנו והגענו להסכמות עם משרד התמ"ת בעניין הזה, אז אני לא רוצה לדבר על הסכום, למעט רכיב אובייקטיבי כמו המע"מ.

חיים כץ: אז מה אם התחייבתם?

חיים כץ: איזו סמכות יש לכם?

דן כרמלי: התחייבנו כי אדוני שלח אותנו לדון עם משרד התמ"ת, והגענו להסכמות.

דן כרמלי: למרות שזה לא מוצא חן בעינינו, הגענו להסכמות.

דן כרמלי: אלו לא סכומים ריאליים.

דן כרמלי: כנראה חלק מהגבירות שיושבות כאן לשמאלי, לימינך אדוני, לא באמת מבינות אילו שירותים הלשכות האלה נותנים לעובדים ולחקלאים.

חיים כץ: הן מבינות והן עושות עבודה יפה - -

דן כרמלי: אולי מזכ"ל התאחדות החקלאים יגיד את זה.

חיים כץ: תאמין לי, הן מבינות ועושות עבודה יפה.

דן כרמלי: אני חש – יכול להיות שאני - - -

חיים כץ: בסדר, משלמים לך בשביל שתחוש.

חיים כץ: אם הן היו משלמות לך אז היית חש אחרת.

דן כרמלי: גם להן משלמים כנראה שיחושו.

דן כרמלי: זו עובד באותה מידה, לכולנו משלמים רק כדי שנחוש.

עלוה קולן: אני מוחה, לפרוטוקול, שמשלמים לי כדי שאני אחוש.

חיים כץ: הוא עורך דין, משלמים לו בשביל שהוא יחוש.

חיים כץ: בשביל זה הוא עורך דין, תאמיני לי.

חיים כץ: הוא מייצג את זה - - -

עלוה קולן: הוא אמר שלי משלמים כדי שאני אחוש.

חיים כץ: הוא מדבר על עורך דין, הוא לא מדבר עליך.

דן כרמלי: דבר נוסף ואחרון שאני מבקש שהוועדה תבחן - - -

חיים כץ: זה במסגרת הדקה.

דן כרמלי: לקחתי בחשבון את עצירות הביניים – הוא להחיל את התקנות האלה רטרואקטיבית מה-1 לינואר 2012.

דן כרמלי: אני אסביר לאדוני.

חיים כץ: אתה יכול להסביר מה שאתה רוצה.

חיים כץ: זו תקופת מעבר?

נעה בן-שבת: בתקופת פגרת בחירות, כמו שאנחנו נמצאים.

חיים כץ: בתקופת פגרת בחירות אני לא יכול לאשר שום דבר רטרואקטיבית.

חיים כץ: אמרתי לך, ולא צחקתי, בעניין שירותי קבורה, שהיו הסכמות על קבורה רוויה, שהמדינה התחייבה.

חיים כץ: היה לנו דיון, משם אני יודע את זה, אחרת לא הייתי יודע את זה.

נעה בן-שבת: אני רוצה להדגיש שרטרואקטיביות פה היא בעייתית במיוחד כי אנחנו מדברים על כך שאנחנו מחייבים את העובדים רטרואקטיבית.

נעה בן-שבת: זאת אומרת שעובד שעד היום לא היה - - -

חיים כץ: אין, אי-אפשר.

גבי בורנשטיין: אז למה ה-1 באפריל?

גבי בורנשטיין: למה לא - - -

דן כרמלי: - - - שעורכת הדין בן-שבת אומרת - - -

נעה בן-שבת: סליחה, אולי תרשה לי רק להשלים את הדברים.

נעה בן-שבת: גם שלא בפגרת בחירות, רטרואקטיביות כזאת היתה בעייתית.

קריאות: - - -

דן כרמלי: השאלה היא באמת, כפי שחברי כאן אומרים, למה לא להחיל את זה באופן מידי?

דן כרמלי: הרי יש היגיון בזה.

דן כרמלי: אנחנו מחכים לאפשרות הזאת.

נעה בן-שבת: מוצע שהן יכנסו לתוקף מ-1 באפריל 2013 - -

קריאה: למה ה-1 באפריל?

נעה בן-שבת: - - אולי אני אסביר באמת.

נעה בן-שבת: יש כרגע עובדים שנמצאים בתוך התהליך, שהובאו במסגרת ההסדר הבינלאומי הזה.

נעה בן-שבת: העובדים החדשים שיכנסו ולא נמצאים בתוך התהליך יכנסו רק מחודש אפריל 2013.

חיים כץ: ב-1 לפברואר תעשי את זה.

נעה בן-שבת: אבל השאלה אם זה תואם את מועד ההגעה של העובדים.

חיים כץ: מי שנמצא, נמצא.

חיים כץ: מה-1 לפברואר.

שושנה שטראוס: אני מרשות ההגירה.

שושנה שטראוס: רציתי להזכיר את הנושא של התהליך - - -

חיים כץ: תסבירי את הנושא של אפריל.

חיים כץ: למה אפריל?

שושנה שטראוס: העובדים שמגיעים בינואר, בפברואר – יש טיסות עד סוף פברואר – הם כבר בתוך התהליך, לא נאמר להם שהם צריכים לשלם.

שושנה שטראוס: אני רוצה להזכיר – אדוני הזכיר - - -

דן כרמלי: סליחה, לא.

חיים כץ: תסלח לי רגע.

חיים כץ: דברי אלי, אבל תקשיבי למה שאת אומרת.

חיים כץ: אמרת ינואר-פברואר.

חיים כץ: אז למה את לא מתחילה במרץ?

שושנה שטראוס: כדי לתת צוואר ביטחון, ביקשנו מה-1 לאפריל.

שושנה שטראוס: אני לא יודעת מבחינת הכרטיס – אנחנו התחייבנו שניתן הודעה סבירה מראש לכל הרשויות, לכולם, להתכונן, לפני שזה יכנס לתוקף - - - שלפי המאגר של העובדים שכבר בתוך התהליך, שלא ידעו על זה, אנחנו ניתן להם עד ה-1 לאפריל.

שושנה שטראוס: העובדים - - -

חיים כץ: זה ירד למרץ כבר.

חיים כץ: עכשיו זה מרץ.

שושנה שטראוס: לא, העובדים שמגיעים ל-1 באפריל כבר מתחילים את התהליך בימים אלו.

שושנה שטראוס: זאת אומרת שהם צריכים יידוע, פרסום.

שושנה שטראוס: אנחנו רוצים שהעובדים שיגיעו יגיעו עם כל המידע, שהם לא יוכלו אחר כך לטעון לא ידענו, לא הסבירו לנו כראוי.

חיים כץ: בקצרה.

יעקב גבאי: בקצרה.

יעקב גבאי: קובי גבאי מלשכת המסחר.

יעקב גבאי: קודם כל, העובדים שהגיעו ב-2012 וגם עכשיו כן ידעו שהם צריכים לשלם.

יעקב גבאי: הם ידעו על 2,100 שקלים שרצו אז.

יעקב גבאי: זאת אומרת שכן היה פרסום, שושנה, והפרסום בתאילנד דיבר על 69,306 באט.

יעקב גבאי: 69,306 באט.

יעקב גבאי: הם ידעו שהם צריכים לשלם, רק אמרו להם - - -

קריאה: הם שילמו את זה.

יעקב גבאי: כן, הם ידעו, גברת היועצת המשפטית, אני אראה לך את הפרסום של משרד העבודה התאילנדי, כמו שעכשיו הולכים לפרסם.

יעקב גבאי: זאת אומרת ש-2,100 לא היתה בעיה לשלם לנו עבור העובדים האלה שנכנסו.

יעקב גבאי: אין שום בעיה, הם ידעו את זה.

יעקב גבאי: לעניין ה-400 דולר ש-TIC מקבל, סתם דוגמה, אתם דורשים מאתנו החזר החלק היחסי.

יעקב גבאי: כשעובד לא מחכה 30 יום, למה TIC לא מקבלת את החלק היחסי של ההחזר של ה-400 דולר?

יעקב גבאי: למה הוא לא מחזיר?

קריאה: הוא מחזיר .

יעקב גבאי: למה הוא לא מחזיר?

נעה בן-שבת: כי TIC לא נותן שירותים מתמשכים.

יעקב גבאי: מה זה לא נותן שירותים?

יעקב גבאי: עובד שחוזר - - -

נעה בן-שבת: תן לי לסיים.

נעה בן-שבת: אתם נותנים שירותים מתמשכים - - -

יעקב גבאי: אוקיי, אין לי בעיה עם השירותים, אבל כשעובד חוזר אחרי שנה וחצי, אם זה לא באשמתו, יש היגיון במה שאת אומרת.

יעקב גבאי: אבל אם עובד מחליט שהוא רוצה לקום וללכת, למה הוא צריך לקבל?

יעקב גבאי: הרי זה נזק שהוא גורם לחקלאי.

יעקב גבאי: הרי כשעובד - - -

נעה בן-שבת: - - -

חיים כץ: אתה צריך לשאול את עצמך לגבי אותו עובד, למה הוא חושב שהוא צריך לקום וללכת?

יעקב גבאי: הוא יכול ללכת לעבוד במקום אחר, לחקלאי אחר.

יעקב גבאי: אין לו בעיה.

חיים כץ: אם הוא הולך לחקלאי אחר אז אין בעיה פה.

יעקב גבאי: אז למה הוא רוצה ללכת?

חיים כץ: תשאל את החקלאי למה הוא רוצה ללכת.

יעקב גבאי: אני שואל את החקלאי.

יעקב גבאי: על השמה שהיא טענה - - -

חיים כץ: הוא לא נתן לו לשתות, נתן לו לעבוד 200 שעות, נתן לו לישון במקלט מתחת.

חיים כץ: למה?

יעקב גבאי: לא.

יעקב גבאי: אנחנו מקבלים כסף גם מהחקלאי עבור ההשמה, כמו שאת טענת.

יעקב גבאי: זה בסדר.

יעקב גבאי: את אומרת שעובד ישראלי לא משלם – זה נכון, אבל עובד ישראלי לא מקבל טיפול כמו שעובד זר מקבל.

יעקב גבאי: עובד ישראלי חי בישראלי, הוא בא למקום העבודה, הוא לא צריך טיפול מחברת ההשמה.

יעקב גבאי: זה שונה לחלוטין מעובד זר.

עלוה קולן: אמרנו שיש פה הבדל.

יעקב גבאי: יפה.

יעקב גבאי: לא, את אמרת הבדל בגלל ההחזר, זה לא נכון.

חיים כץ: טוב, סליחה.

חיים כץ: תקשיב, אתה ביקשת ממני רשות דיבור, אבל לא ביקשת ממני רשות להתווכח אתה.

חיים כץ: אתה מדבר לפה, מדבר לוועדה.

חיים כץ: אבו, אחרון הדוברים.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, המצוקה של כל הנושא החקלאי היא גדולה ואמתית.

אבשלום וילן: מוכרחים לסיים את זה היום.

אבשלום וילן: 3,100 שהם גובים פה, את המספר הזה בערך הם גובים גם מכל חקלאי.

אבשלום וילן: קח את זה בחשבון.

אבשלום וילן: יש פה גם לשכות של חקלאים שרוצות להתארגן כלשכות פרטיות, אני מקווה שזה יגיע לידי סיום ומיצוי.

אבשלום וילן: בסך הכול, ההסדר מתקדם מאוד קשה.

אבשלום וילן: רק לפרוטוקול, אנחנו קרוב ל-4,000 עובדים פחות ממה שהממשלה התחייבה בהסכם ארוך טווח אתנו.

אבשלום וילן: ועם כל ההתחייבויות של לשכת רשות ההגירה וכולי – לא עומדים בהתחייבות אחת.

אבשלום וילן: יש נזקים מאוד כבדים.

אבשלום וילן: לכן אני חושב שצריך להוציא את זה לדרך, שזה יהיה הוגן, שזה יהיה ענייני, ובעיקר שהממשלה תעמוד בהתחייבויותיה, כי לצערי הרב, מיום חתימת ההסכם במאי 2009 לא היה כמעט חודש אחד שהיא עמדה בהתחייבויותיה, ועכשיו נותר פער מאוד גדול שאם הוא לא ייסגר, כולנו בבעיה גדולה.

חיים כץ: במסגרת סיום הדיונים של הוועדה, ואולי בגלל שהיא לא עמדה בהתחייבויותיה, מרצ עלתה משלוש לארבע?

אבשלום וילן: מרצ כבר בשש, ולפי הסקרים שבידי - - -

חיים כץ: בשש?

חיים כץ: אנחנו נראה את זה בעוד שבוע.

אבשלום וילן: על-פי הליכוד-ישראל ביתנו אנחנו אפילו בשבע, אבל בסדר.

אבשלום וילן: אני כרגע מייצג את החקלאים.

אבשלום וילן: אם אני אעבור לצד השני של השולחן, נדבר.

עלוה קולן: חבר הכנסת כץ, יש לי רק שתי שאלות פיציות.

חיים כץ: את התשובות לשאלות הפיציות תקבלי אחרי הדיון.

נעה בן-שבת: זה הערות לנוסח?

עלוה קולן: לנוסח.

חיים כץ: הערות לנוסח, אתם תשבו אחר כך ותגמרו את הניסוחים.

רוני שניצר: אדוני, ברשותך.

חיים כץ: מהתמ"ת?

חיים כץ: את יודעת איזו מלחמה עשיתי כדי שהדיון הזה יתקיים בכלל היום?

רוני שניצר: אני יודעת.

רוני שניצר: תודה.

חיים כץ: כנראה את לא יודעת איזו מלחמה עשינו כדי שזה יתקיים, כי לא רצו שזה יתקיים.

חיים כץ: שמעת?

חיים כץ: לא רצו שזה יתקיים.

חיים כץ: כן.

רוני שניצר: רק לגבי הסוגיה של הסכום הבסיסי פלוס מע"מ.

רוני שניצר: נכון לעכשיו, ההנחיה שיש לי משר התמ"ת היא שהוא עומד מאחורי ה-3,101.

חיים כץ: זה מיותר.

נעה בן-שבת: זה אמור להיות שווה?

נעה בן-שבת: לפי התחשיב שעשיתי זה אמור להיות אותו דבר.

חיים כץ: זה לא יהיה 3,101.

חיים כץ: זה יהיה הסכום הבסיסי.

חיים כץ: 3,101 מינוס מע"מ, זה יהיה הסכום, ועל זה יהיה פלוס מע"מ.

יעקב גבאי: 2,673.

חיים כץ: כן, אותו הסכום.

יעקב גבאי: זה הסכום שיצא.

חיים כץ: זה מה שיהיה.

רוני שניצר: זאת ההנחיה שקיבלתי, אני צריכה להעביר אותה.

חיים כץ: אם לא ידוע לך, אני לא עובד אצל שר התמ"ת.

רוני שניצר: אין בעיה, אבל הוא צריך לחתום על התקנות, ואז אני אפעל אך ורק לפי ההנחיות שלו.

חיים כץ: בסדר גמור.

חיים כץ: אנחנו עוברים להקראה.

אברהם מיכאלי: את מקריאה את המשולב או את המקורי?

נעה בן-שבת: את המשולב.

אברהם מיכאלי: השילוב נעשה בתיאום איתם?

חיים כץ: כן.

קריאות: לא בתיאום אתנו.

נעה בן-שבת: עם משרדי הממשלה - - -

חיים כץ: אתם לא פקטור בעניין הזה.

אברהם מיכאלי: מה שהגיש השר?

חיים כץ: כן.

נעה בן-שבת: "תקנות שירות התעסוקה (תשלומים ממבקש עבודה בקשר לתיווך עבודה)(תיקון), התשע"ג-2012 בתוקף סמכותי לפי סעיף 69ה לחוק שירות התעסוקה, התשי"ט-1959 (להלן – החוק), בהתייעצות עם שר המשפטים, בהסכמת שר הפנים לפי סעיף 69יא לחוק, ובאישור ועדת העבודה הרווחה והבריאות של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה: תיקון תקנה 1. 1.

נעה בן-שבת: בתקנה 1 לתקנות שירות התעסוקה (תשלומים ממבקש עבודה בקשר לתיווך עבודה), התשס"ו-2006 (להלן – התקנות העיקריות), אחרי "בתקנות אלה –" יבוא: ""התקשרות בין-לאומית" – התקשרות בין-לאומית שישראל צד לה בעניין תיווך לעבודה של עובד זר;" תיקון תקנה 3. 2.

נעה בן-שבת: בתקנה 3 לתקנות העיקריות – (1) לפני תקנת משנה (ב) יבוא: "(א1) (1) לשכה פרטית המטפלת בעניינו של עובד זר בענף החקלאות עם כניסתו לישראל ושהבאתו לישראל נעשתה במסגרת התקשרות בין-לאומית (להלן – לשכה פרטית ראשונה), רשאית לגבות או לקבל מהעובד הזר, במישרין או בעקיפין, עם כניסתו לישראל תשלום שלא יעלה על הסכום המרבי לגביה ולא תגבה או תקבל לשכה פרטית זו או כל לשכה פרטית אחרת מעובד זר כל סכום מעבר לכך בין במישרין ובין בעקיפין, בין בישראל ובין מחוץ לישראל; לעניין זה, "הסכום המרבי לגביה" – סך השווה ל-2,673 שקלים חדשים בתוספת מס ערך מוסף, ואולם אם הסכום שולם בידי העובד בהמחאה בנקאית בסכום נקוב במטבע זר שהוצאה בתוך 21 ימים לפני הגעתו לישראל – סך במטבע הזר שהיה שווה ל-2,673 שקלים חדשים בתוספת מע"מ, לפי השער היציג האחרון שפרסם בנק ישראל לאותו מטבע לפני מועד הוצאת ההמחאה הבנקאית.

נעה בן-שבת: (2) על אף האמור בפסקה (1), מעובד זר בענף החקלאות, שהבאתו לישראל" - - -

אברהם מיכאלי: במה זה שונה מהותית מתקנה 1 של השר, בשינויים שהוספת פה?

נעה בן-שבת: דבר ראשון, זה מדגיש את העובדה שאנחנו מדברים על סכום חד-פעמי.

נעה בן-שבת: זה מבהיר את העניין שאנחנו מדברים על הלשכה הפרטית.

נעה בן-שבת: מיד נראה בפסקאות האחרות, מי שגובה את הסכומים – הסכומים נגבים בתשלום חד-פעמי עם הכניסה לישראל, נראה לי שזה אפילו בשדה התעופה, בהמחאה בנקאית.

נעה בן-שבת: העובדים מביאים איתם את הכסף.

נעה בן-שבת: העובד מקבל על זה קבלה.

נעה בן-שבת: מעבר לזה, לא אמור להיות לו שום מגע ומשא כספי עם הלשכות הפרטיות.

נעה בן-שבת: אף אחד לא יכול להגיד אתה צריך עכשיו לשלם עוד איזשהו סכום.

נעה בן-שבת: זה מה שאמור להפוך את זה לחד-פעמי.

נעה בן-שבת: זה רק מודגש פה.

נעה בן-שבת: זו גם היתה המטרה של ההוראה הקודמת, אבל זה רק מודגש פה בנוסח.

נעה בן-שבת: יש פה הסבר לגבי הצ'קים הבנקאיים, הם הרי מוציאים את הצ'ק הבנקאי זמן קצר לפני כן, אז שלא יהיה מצב של פערי שער שיפגעו או בלשכה הפרטית במקרה של ירידה, או שיפגעו בעובד הזר.

יעקב גבאי: לא הבנתי מה זה אומר מבחינת השערים.

חיים כץ: סלח לי.

נעה בן-שבת: מבחינת השערים, הם יכולים להוציא את הצ'ק 21 ימים לפני כן.

נעה בן-שבת: אתה מקבל בשקלים את הסכום השווה במטבע חוץ למה שהיה בעת הוצאת ההמחאה הבנקאית.

יעקב גבאי: זאת אומרת שאני כן יכול להיפגע או שהוא יכול להיפגע.

נעה בן-שבת: אתה יכול להיפגע והוא יכול להיפגע.

נעה בן-שבת: אבל לפחות יש לנו מועד אחד קובע.

נעה בן-שבת: "(2) על אף האמור בפסקה (1), מעובד זר בענף החקלאות, שהבאתו לישראל נעשתה מראש לתקופה פחותה מ-12 חודשים רצופים, לא תגבה לשכה פרטית ולא תקבל סכום כאמור בפסקה (1) או כל סכום אחר בין במישרין ובין בעקיפין, בין בישראל ובין מחוץ לישראל".

נעה בן-שבת: אני רוצה להסביר.

נעה בן-שבת: אנחנו מדברים פה על עובדים זמניים שמראש מובאים לתקופה קצרה, אני מבינה שאפילו לתקופה של פחות משישה חודשים, אם אני לא טועה - - -

גבי בורנשטיין: אז שיהיה בהגדרה שאנחנו לא מטפלים בהם.

נעה בן-שבת: הם באים לתקופה קצרה, הם לא מקבלים מכם שירותים במשך חמש שנים - -

גבי בורנשטיין: שישלם את החלק היחסי, מה הבעיה?

נעה בן-שבת: - - העובד והמתורגמן והרכב לא יועמד לרשותם במשך 20 פעמים במהלך התקופה, אלא רק בששת החודשים הראשונים.

נעה בן-שבת: לגבות מהם סכומים - - -

חיים כץ: כמה כאלה יש?

גבי בורנשטיין: הם מדברים על אלפים זמניים.

יעקב גבאי: אני יודע על 1,000 שצריכים עכשיו להגיע.

גבי בורנשטיין: 3,000.

שושנה שטראוס: בשלב זה אנחנו מתכוונים להביא בסביבות 1,500 באופן חד-פעמי.

חיים כץ: מי ישלם אותם?

שושנה שטראוס: אנחנו לא מחייבים אף לשכה לחתום על כתב התחייבות לתת להם שירותים - -

גבי בורנשטיין: אין בעיה, שיהיה מוגדר.

חיים כץ: הם לא מקבלים שירותים?

שושנה שטראוס: - - החקלאי יכול להזמין אותם מהרשות באופן עצמאי.

שושנה שטראוס: אם הוא רוצה להיעזר בלשכה, זה בינו לבין הלשכה.

שושנה שטראוס: אין כתב התחייבות כמו שיש עם העובדים הקבועים.

שושנה שטראוס: במהלך התקופה - - -

גבי בורנשטיין: אז רק שיהיה בפרוטוקול שאנחנו לא מחויבים לטפל בהם.

גבי בורנשטיין: שזה יהיה ברור חד משמעית.

חיים כץ: זה לא יהיה בפרוטוקול, זה יהיה בתקנות.

גבי בורנשטיין: אתם לא מחתימים אותנו על כתב התחייבות ולא על שום דבר.

יעקב גבאי: אין שום בעיה.

שושנה שטראוס: חוץ מזה, יש החלטת ממשלה, פיילוט, לעובדים עונתיים, דבר שיימשך.

שושנה שטראוס: אנחנו עדיין מגבשים את הנהלים.

חיים כץ: מה שאתם עושים ביניכם זה פשוט לא מעניין אותי.

חיים כץ: מה שאתם מביאים לפה לדיון, ואני אצביע על זה, אני רוצה שהכול יהיה ברור, כתוב, נהיר ומובן.

חיים כץ: העובדים האלה שאת מביאה לתקופה כזאת לא יקבלו שירותים.

חיים כץ: זה ברור לך?

שושנה שטראוס: כן.

חיים כץ: וזה יהיה כתוב בתקנות.

אברהם מיכאלי: אז מי יטפל בהם?

גבי בורנשטיין: ומה עם עובד שהגיע לתקופה זמנית?

חיים כץ: סלח לי, אני לא צריך ממך יותר עזרה.

חיים כץ: נגמר.

חיים כץ: הבנת?

נעה בן-שבת: אנחנו נגיד כך, שהבאתו לישראל נעשתה מראש לתקופה פחותה מ-12 חודשים רצופים ושהלשכה הפרטית לא נדרשה - -

חיים כץ: את תשבי ותנסחי את זה יחד עם עורכי הדין.

נעה בן-שבת: - - לתת כתב התחייבות ונמסרת - - -

חיים כץ: נכון.

קריאות: - - -

גבי בורנשטיין: שושנה, כולל עובד שהגיע לזמני ואתם הארכתם לו והשארתם אותו קבוע?

גבי בורנשטיין: תזכרו.

נעה בן-שבת: אני לא יכולה להגיד להם אם יינתן שירות או לא יינתנו שירותים, כי התקנות האלה לא עוסקות בשירות, הן עוסקות - - -

חיים כץ: אני לא מבין את זה אחרת.

חיים כץ: נעה, סלחי לי.

נעה בן-שבת: זו חריגה מהסמכות של התקנות.

נעה בן-שבת: אנחנו לא יכולים לכתוב תקנות על השירותים הניתנים.

קריאה: זו הכוונה.

נעה בן-שבת: אבל זו המקבילה.

קריאה: שיהיה סכום יחסי.

חיים כץ: תוציאי את הסעיף הזה.

חיים כץ: אני לא מצביע עליו.

נעה בן-שבת: אבל אז זה אומר שגם עובד שמגיע לתקופה מאוד קצרה, של שישה חודשים - - -

חיים כץ: תוציאי, אני לא רוצה שיביאו.

נעה בן-שבת: אדוני, פסקה 2 יורדת לגבי עובדים זמניים.

נעה בן-שבת: "(3) קיבלה לשכה פרטית ראשונה תשלום מעובד זר בענף החקלאות כאמור בפסקה (1), ולאחר מכן החלה לשכה פרטית אחרת" – אדוני, אבל זה אומר שעובדים זמניים כאלה – מה קורה?

נעה בן-שבת: הם לא נדרשים לתת שירות ללשכות, אבל הלשכות כן יכולות לגבות תשלומים מהם כי אנחנו לא אסרנו עליהם.

חיים כץ: שלא יתנו שירות.

חיים כץ: הם לא יגבו תשלומים.

נעה בן-שבת: הן כן יכולות לגבות תשלומים.

שושנה שטראוס: אנחנו צריכים את הפסקה הזאת - - -

חיים כץ: תקשיבי, אתם עובדים במשרדים הממשלתיים כל כך לא מסודר.

חיים כץ: אתם לא סוגרים, אתם זורקים ואחר כך צריך להיכנס לפרטי פרטים.

חיים כץ: אלוהים נמצא בפרטים הקטנים, אתם נוגעים באנשים.

חיים כץ: אתם לוקחים אנשים, מביאים אותם לפה, צריך לסגור הכול.

חיים כץ: שיהיה סגור.

אברהם מיכאלי: מי יטפל בהם?

אברהם מיכאלי: 1,500 איש יסתובבו אצל החקלאים בלי פיקוח על שום דבר?

שושנה שטראוס: פיקוח יש.

נעה בן-שבת: אז נגיד ככה, שהלשכה הפרטית לא נדרשה לתת כתב התחייבות להבאתם ולא נותנת להם שירותים.

חיים כץ: כן, היא לא נותנת להם שירותים.

נעה בן-שבת: ולא מחויבת כלפיהם.

שושנה שטראוס: לא מחויבת כלפיהם למתן שירותים.

שושנה שטראוס: אם החקלאי אומר אני לא רוצה להתעסק עם זה, אני רוצה - - -

חיים כץ: זה משהו אחר, שהוא ישלם.

שושנה שטראוס: - - אבל היא לא מחויבת כלפי העובד.

יעקב גבאי: וגם כלפי המדינה אנחנו לא מחויבים לספק להם שירותים, לא רק כלפי - - -

נעה בן-שבת: אדוני, אנחנו משאירים את פסקה 2, אבל אנחנו מתנים תנאים – התנאי שהם מגיעים לתקופה שפחותה מ-12 חודשים, אבל הלשכה הפרטית לא מחויבת כלפיהם במתן שירותים.

יעקב גבאי: מחויבת מטעם המדינה לתת שירותים, כי מחר היא תוציא נוהל שאתה כן רוצה שאני אטפל בהם.

חיים כץ: מחר יהיה יו"ר ועדה אחר ואם יעשו תקנות אחרות, הוא יעשה מה שהוא רוצה.

חיים כץ: בנוהל הוא לא יוכל לעשות את זה.

נעה בן-שבת: היא לא מחויבת לתת להם לא מטעם המדינה ולא מטעם - - -

חיים כץ: הוא לא יכול בנוהל.

יעקב גבאי: בסדר.

נעה בן-שבת: אז המדינה לא מחויבת כלפיהם במתן שירותים.

נעה בן-שבת: "(3) קיבלה לשכה פרטית ראשונה תשלום" – זה אותה אחת שטיפלה בו עם כניסתו לישראל – "מעובד זר בענף החקלאות כאמור בפסקה (1), ולאחר מכן החלה לשכה פרטית אחרת לטפל בעניינו של העובד הזר, חייבת הלשכה הפרטית הראשונה להעביר מתוך הסכום שגבתה את הסך העולה על חלקה היחסי בטיפול בעובד הזר ללשכה האחרת; לעניין זה, "החלק היחסי" – הסכום המרבי לגבייה כפול יחס מספר החודשים שהלשכה הפרטית הראשונה טיפלה בעניינו של העובד הזר ל-63".

יעקב גבאי: לדעתי זה לא צריך להיכנס.

יעקב גבאי: אני אגיד לך גם למה.

יעקב גבאי: עד היום גם כשהשגרירות היתה מעורבת – והיינו באמת מעורבים – הרי כשחקלאי עובר, הוא יכול לעבור מלשכה ללשכה.

יעקב גבאי: כל לשכה טיפלה בחקלאי עצמו, ואז היא טיפלה בכל העובדים שלו.

יעקב גבאי: עד היום הנוהג היה כזה, לא המצאנו את הגלגל.

יעקב גבאי: גם כשחברות, כמו שהיא טענה, פשטו רגל או סגרו, אז החקלאי לא נשאר בוואקום.

יעקב גבאי: הוא פנה לחברה אחרת, ואז אנחנו כן ממשיכים לטפל בעובדים.

יעקב גבאי: הטיפול נמשך.

יעקב גבאי: אם מחר בבוקר לא יהיו בכלל חברות, אז המדינה תטפל, אבל כל עוד קיימות חברות – גם אם תישאר חברה אחת – העובד יקבל טיפול.

נעה בן-שבת: אבל העניין הוא כזה שיכול להיות שלשכה פרטית חדשה יכולה להגיד אני לא קיבלתי כסף.

יעקב גבאי: בחקלאי היא מטפלת.

יעקב גבאי: ברגע שהיא מטפלת בחקלאי, היא מטפלת בכל עובדיו.

יעקב גבאי: אין דבר כזה.

דן כרמלי: אנחנו מטפלים בעובדים עכשיו בלי לקבל כסף, אז למה כשנקבל לא יהיה לנו אינטרס?

שושנה שטראוס: אם יש המשך טיפול, אז הסעיף הזה לא נכנס.

שושנה שטראוס: הסעיף הזה נכנס לתוקף רק אם - - -

דן כרמלי: זה לא מה שכתוב.

יעקב גבאי: שושנה, את יודעת את זה.

עלוה קולן: אבל זו מראית עין של כבילה.

יעקב גבאי: איזו כבילה?

יעקב גבאי: הוא לא כבול אלי.

עלוה קולן: החקלאי.

חיים כץ: גברתי, התנהגת כל כך יפה.

נעה בן-שבת: אני רוצה לשאול אתכם, נניח שאתם לשכה פרטית שתקלוט אחר כך את העובדים.

נעה בן-שבת: אתם לא רוצים לקבל חלק עבור - - -

קריאות: לא.

נעה בן-שבת: עכשיו אתם צריכים להעמיד נהג.

קריאות: לא, לא, לא.

קריאות: אי-אפשר להתעסק עם הדברים האלה.

ליאורה פיין הילר: - - - של ימי הביניים ולתת לזה שקל וההוא שקל.

ליאורה פיין הילר: אני מטפלת בחקלאי על מלוא העובדים שלו.

מיכל תג'ר: אבל 63.5% עלות התפעול היא על העובדים - - -

חיים כץ: גברת.

נעה בן-שבת: אני מבינה מה שהם אומרים, אבל יש פה איזושהי בעיה בקשר.

נעה בן-שבת: הרי הכול מבוסס על איזשהו תחשיב שאומר לקחנו את סך ההוצאות שקשורות בעובדים שהלשכה הפרטית מטפלת בהם, אנחנו רואים כמה עלויות לכל - - -

חיים כץ: נעה, אני לא רוצה לשאול אותך למה זה לא נגמר בהכנות של התקנות הקטע הזה.

חיים כץ: אני לא רוצה לשאול אותך.

חיים כץ: אני לא רוצה לבוא לדון בוועדה על דיון שהייתם צריכים לעשות אותו שם.

אברהם מיכאלי: נעה, לא רק זה.

אברהם מיכאלי: הם מגישים לנו תקנה הרבה יותר יבשה.

אברהם מיכאלי: אני מבין שהם סיכמו ביניהם שזאת התקנה.

אברהם מיכאלי: למה לי להיכנס לכל זה?

אברהם מיכאלי: אלא אם כן אנחנו נחליט שאנחנו לא רוצים לאשר את זה בכלל.

נעה בן-שבת: יש פה בעיה.

נעה בן-שבת: הציגו בעיה לגבי עובד שלא נשאר בישראל.

נעה בן-שבת: האם אנחנו מפרטים פעולות שצריך לתת לו, ומתייחסים לזה - - -

חיים כץ: כל השאלות האלה לא פה בדיון.

חיים כץ: ישבתם עם התמ"ת, ישבתם עם החקלאים, עם כולם.

חיים כץ: לא הבאתם לפה עבודה מושלמת שהיה צריך להביא אותה.

חיים כץ: יש המון חורים.

חיים כץ: המון חורים.

יעקב גבאי: נכון.

יעקב גבאי: למרות שהיתה הסכמה.

נעה בן-שבת: אדוני, אני מקבלת את הדברים.

נעה בן-שבת: יכול להיות שגם בלחץ הזמן - - -

חיים כץ: אין לחץ.

נעה בן-שבת: - - - מאז שנודע שהתקנות יעלו לדיון, וגם פה נוצר לחץ.

נעה בן-שבת: אני מתנצלת אם יש דברים שעדיין לא סגורים.

נעה בן-שבת: אני רוצה להבין את הנקודה הזאת.

נעה בן-שבת: הרי מדובר פה בתחשיב שנעשה לגבי טיפול של 63 חודשים.

נעה בן-שבת: זה מובא פה בחשבון.

נעה בן-שבת: אם אנחנו מדברים על כך שהלשכה לא נותנת את הטיפול הזה, היא נותנת את הטיפול לחקלאי, אבל פה מדובר על כל עובד ועובד שמחויב בתשלומים האלה.

נעה בן-שבת: אז בעצם אתם מדברים על כלל הלקוחות שכולם - - -

חיים כץ: נעה, אני עוצר את הדיון לשעה.

חיים כץ: שבו ביניכם – התמ"ת ויועצים משפטיים – ותראו איך אתם עושים את זה.

חיים כץ: אם לא, אני לא הולך להצביע.

נעה בן-שבת: בסדר גמור אדוני.

חיים כץ: אני לא הולך להצביע ולא הולך לאשר פה תקנות לא מושלמות.

חיים כץ: תודה רבה, יש הפסקה של שעה.

חיים כץ: נתכנס פה בשעה 14:00.

חיים כץ: צהריים טובים.

חיים כץ: אני מתכבד לחדש את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: גברתי היועצת המשפטית, בבקשה.

נעה בן-שבת: אדוני, הגענו עד פסקה (3).

נעה בן-שבת: בפסקה (3) המשכנו – היה לנו דיון עם היועצים המשפטיים ועם נציג אחד של הלשכות.

נעה בן-שבת: מה שאנחנו רוצים להציע לגבי פסקה 3 הוא: "קיבלה לשכה פרטית ראשונה תשלום מעובד זר בענף החקלאות כאמור בפסקה (1), ולאחר מכן החלה לשכה פרטית אחרת לטפל בעניינו של העובד הזר, חייבת הלשכה הפרטית הראשונה להעביר ללשכה האחרת על-פי בקשתה בכתב מתוך הסכום שגבתה את הסך העולה על חלקה היחסי בטיפול בעובד הזר; לעניין זה, "החלק היחסי" – הסכום המרבי לגבייה כפול יחס מספר החודשים שהלשכה הפרטית הראשונה טיפלה בעניינו של העובד הזר ל-63".

נעה בן-שבת: בעצם אנחנו אומרים הלשכות לא חייבות להתחשבן בינן לבין עצמן.

נעה בן-שבת: אם הלשכה החדשה רוצה להתחשבן, חייבים להעביר לה את הסכומים, אבל לא חייבת להיות התחשבנות.

נעה בן-שבת: זה לפי בקשתה של הלשכה המקבלת.

נעה בן-שבת: מכך גם נובעת פסקה (4): "(4) הוראות פסקה (3) לעניין לשכה פרטית ראשונה ולשכה פרטית אחרת יחולו בשינויים המחויבים גם לעניין לשכה פרטית שאליה הועברו הכספים ולשכה פרטית אחרת שהחלה לאחר מכן לטפל בעניינו של העובד הזר".

נעה בן-שבת: זו כמובן ההתגלגלות הלאה.

נעה בן-שבת: ושוב, הכול תלוי בבקשה של הלשכה המקבלת.

גבי בורנשטיין: את יכולה לחזור עוד פעם על סעיף (4)?

נעה בן-שבת: סעיף (4) אומר: "הוראות פסקה (3) לעניין לשכה פרטית ראשונה ולשכה פרטית אחרת" שיתייחסו להעברת החלק שעולה על החלק היחסי - - -

גבי בורנשטיין: אוקיי, בסדר.

נעה בן-שבת: פסקה (5) נוגעת להחזר.

נעה בן-שבת: היא היתה פסקה יותר מרכזית.

נעה בן-שבת: אנחנו רוצים להציע נוסח כזה: "אם נודע ללשכה הפרטית המטפלת בעובד הזר" – אנחנו רוצים להוסיף גם – "שקיבלה כספים לפי פסקאות (1), (2) או (3) לעיל" – זאת אומרת כמובן אם היא לא קיבלה כספים - - -

גבי בורנשטיין: אין (2), את (2) מחקנו.

נעה בן-שבת: את (2) לא מחקנו.

נעה בן-שבת: השארנו את (2) ואמרנו שיש שני תנאים – אם הבאתו לישראל נעשתה מראש לתקופה הפחותה מ-12 חודשים וגם שהלשכה לא מחויבת כלפי העובד הזר במתן השירותים בכתב התחייבות.

נעה בן-שבת: זה מה שנאמר פה לפני ההפסקה.

חיים כץ: תמשיכי.

נעה בן-שבת: סליחה, אתה צודק.

נעה בן-שבת: זה צריך להיות (3) ו-(4).

גבי בורנשטיין: לא נכון, אנחנו אמרנו שמורידים.

נעה בן-שבת: אתה צודק, סליחה, זו טעות שלי.

נעה בן-שבת: אלו פסקאות (1), (3) או (4).

נעה בן-שבת: סליחה.

גבי בורנשטיין: בוודאי.

גבי בורנשטיין: סיכמנו את (2).

גבי בורנשטיין: זמניים לא קשור, לא במשחק וזהו.

נעה בן-שבת: לא, זה לא מה שסוכם.

נעה בן-שבת: לפני כן – אם נחזור לזמניים – דובר על כך שהזמניים נשארים אבל בתנאי שאין מחויבות של הלשכה הפרטית כלפיהם.

נעה בן-שבת: אם יש מחויבות, אז - - -

שושנה שטראוס: במסגרת כתב התחייבות.

נעה בן-שבת: לכן אנחנו אומרים ש-(2) נשאר.

נעה בן-שבת: אנחנו אולי נקרא שוב את (2), אדוני.

נעה בן-שבת: "(2) על אף האמור בפסקה (1), מעובד זר בענף החקלאות, שהבאתו לישראל נעשתה מראש לתקופה פחותה מ-12 חודשים, ושהלשכה הפרטית אינה מחויבת לפי כתב התחייבות כלפיו במתן שירותים, לא תגבה לשכה פרטית ולא תקבל סכום כאמור בפסקה (1) או כל סכום אחר בין במישרין ובין בעקיפין, בין בישראל ובין מחוץ לישראל".

שושנה שטראוס: אולי כתב התחייבות או חוזה כי אחר כך יש לנו את שתי האפשרויות.

אברהם מיכאלי: מי מחליט שהם לא יתנו כתב התחייבות?

נעה בן-שבת: הם עצמם, זה עניין עובדתי.

נעה בן-שבת: אם הם יתחייבו או בחוזה או בכתב התחייבות, אז הם מחויבים.

נעה בן-שבת: אם הם לא התחייבו כלפיו אז הם לא עושים - - -

מיכל תג'ר: אבל אמרנו שזה יהיה יחסי גם.

נעה בן-שבת: לא.

נעה בן-שבת: מהעובדים הזמניים לא גובים.

מיכל תג'ר: לא גובים, אבל אם יש כתב התחייבות וכולי אז זה צריך להיות - - -

נעה בן-שבת: לא, אנחנו מתייחסים כרגע למצב כפי שתואר המצב היום.

נעה בן-שבת: המצב היום, כפי שתואר, הוא או שהרשות נותנת להם את השירות של ההשמה בעבודה, או מצב שבו הלשכה הפרטית נותנת להם את השירות, ואז היא מחויבת כלפיהם, ואז זה לא חל.

נעה בן-שבת: אם הרשות נותנת להם את השירות, הלשכה לא יכולה לגבות מהם.

נעה בן-שבת: אם יהיה שינוי במצב ויראה שהלשכות מתחילות לתת שירותים, או מחויבות לתת שירותים, יהיה איזה נוהל חדש, יצטרכו לבוא ולתקן את התקנות ולאפשר איזושהי יחסיות.

נעה בן-שבת: אבל אני חושבת שאתם יכולים להתנות את - - -

גבי בורנשטיין: לא, אז אני רוצה שיהיה ברור שלא יכול לצאת נוהל שאנחנו מחויבים לטפל בהם בלי עדכון התקנות.

דן כרמלי: זה גם מה שאמר היושב-ראש.

נעה בן-שבת: אני חושבת שהנוהל הזה - - -

גבי בורנשטיין: אבל שיהיה ברור שלא יכולים להטיל עלינו נוהל בלי אישור.

נעה בן-שבת: המשמעות של הנוהל הזה תהיה שאתם מחויבים, וממילא אנחנו לא הפטור הזה שבסעיף.

דן כרמלי: טוב, זה גם נאמר לפרוטוקול, ואני חושב שזה ברור.

נעה בן-שבת: עכשיו אנחנו בסעיף (5).

נעה בן-שבת: אנחנו אומרים "נודע ללשכה פרטית המטפלת בעניינו של העובד הזר, שקיבלה כספים לפי פסקאות (1), (3) או (4) לעיל, שהעובד הזר עוזב את ישראל עזיבה שאינה זמנית בלבד, חייבת הלשכה להחזיר לו את הכספים" – אולי נגיד – "שלהלן תוך 30 ימים מיום שנודע לה על עזיבתו".

נעה בן-שבת: מיום שנודע לה על עזיבתו זו עזיבה מוחלטת.

אברהם מיכאלי: מאיפה את קוראת?

חיים כץ: היא קוראת את התיקונים.

נעה בן-שבת: ואז יהיה פירוט: "אם עזב לפני שחלפו 18 חודשים, חייבת להחזיר לו 60% מהסכום שנגבה ממנו כאמור בפסקה (1); ואם עזב כאמור אחרי שחלפו 18 חודשים וטרם חלפו 36 חודשים ממועד כניסתו לישראל, תחזיר לו כאמור 33% מהסכום האמור".

נעה בן-שבת: אז יש לנו את ה-30 ימים.

נעה בן-שבת: 60% אחרי 18 חודשים, או 33% אחרי 36 חודשים.

אברהם מיכאלי: וזה מתואם איתם?

חיים כץ: כן.

דן כרמלי: רק מה לעניין התשלום?

גבי בורנשטיין: זה לא בהסכמה, זה תחת מחאה.

חיים כץ: אם זה תחת מחאה כזאת גדולה, זה יחזור ל-66%.

גבי בורנשטיין: אדוני היושב-ראש, אתה רואה שאנחנו לא מתנגדים, אבל אני אומר עדיין שזה תחת מחאה.

נעה בן-שבת: אנחנו מדברים על תשלום תוך 30 יום מיום שנודע לה על העזיבה שלו.

דן כרמלי: אבל אם הוא לא עזב את הארץ?

דן כרמלי: איך אני יודע שהוא עזב את הארץ?

נעה בן-שבת: מיום שנודע לה שהוא התכוון לעזוב את הארץ?

קריאות: - - -

גבי בורנשטיין: מיום שנודע לי על עזיבתו.

גבי בורנשטיין: מיום שנודע לי שהוא עזב.

נעה בן-שבת: הרי התנאי להחזר הוא שנודע על העזיבה שלו.

נעה בן-שבת: מאותו יום יש לך 30 - - -

דן כרמלי: עזיבה מאיפה?

דן כרמלי: עזיבה את הארץ?

קריאה: עזיבה את הארץ.

דן כרמלי: אז בואו נכתוב שזה עזיבה את הארץ.

נעה בן-שבת: ברור.

נעה בן-שבת: "עזב את ישראל עזיבה שאינה זמנית".

נעה בן-שבת: אנחנו לא רוצים שגם אם הוא יצא לדודה שלו - - -

חיים כץ: זה לא מספיק לך? "עזב את ישראל עזיבה שאינה זמנית" – זה לא מספיק לך - -

דן כרמלי: לא, זה מספיק לי.

חיים כץ: - - מה אתה רוצה, במטוס "אל-על"?

דן כרמלי: מספיק לי, אדוני היושב-ראש.

נעה בן-שבת: עכשיו אנחנו עוברים לפסקה (2), שהיא (6).

נעה בן-שבת: "(6) בתקנות משנה (ב), במקום "(א)" יבוא "(א1)".

נעה בן-שבת: (3) בתקנת משנה (ג), במקום "(א)" יבוא "(א1)", ובסופה יבוא "אין בהוראת פסקה זו כדי למנוע העברת כספים לפי תקנת משנה (א1)(3) או (4)"".

נעה בן-שבת: כיוון שאסור ללשכה פרטית לגבות כספים מעובד שנמצא כבר בישראל, כמובן לא מתכוונים – עובד שנמצא בישראל אבל עובר ללשכה אחרת, אפשר לעשות את העברות הכספים, זה לא מונע את העברות הכספים.

נעה בן-שבת: "תיקון תקנה 4.

נעה בן-שבת: 3.

נעה בן-שבת: בתקנה 4 לתקנות העיקריות, במקום "הסכום האמור" יבוא "הסכומים האמורים" ובמקום "בתקנה 2" יבוא "בתקנות 2 ו-3(א1)".

נעה בן-שבת: "תיקון תקנה 5. 4.

נעה בן-שבת: בתקנה 5 לתקנות עיקריות – (1) ברישה, אחרי "כאמור בתקנה 3" יבוא "ולא יועברו אליה כספים כאמור בתקנה 3(א1)(3) או (4)"".

נעה בן-שבת: אנחנו מדברים על כך שאנחנו צריכים לשכה פרטית שהיא מורשית והיא יכולה לעסוק בעיסוקים האלה.

נעה בן-שבת: "(2) בפסקה (1), המילים "רישיון לעסוק כלשכה פרטית לפי סעיף 63 לחוק, וקיבלה" יימחקו".

נעה בן-שבת: אנחנו משאירים רק "לשכה פרטית שקיבלה היתר", הנושא של הבאת עובדים זרים.

נעה בן-שבת: "(3) בפסקה (2), אחרי "בכתב" יבוא "או חתמה על כתב התחייבות במסגרת התקשרות בין-לאומית", ובמקום "בחוזה יפורטו" יבוא "בחוזה או בכתב ההתחייבות יפורטו"".

נעה בן-שבת: שוב, אנחנו מדברים פה על שני מצבים, או חוזה אישי כלפי העובד או כתב ההתחייבות במסגרת ההתקשרות הבינלאומית.

גבי בורנשטיין: רגע, אז צריך להכניס מה ששושנה אמרה קודם בסעיף (2) גם כן, שזה או כתב התחייבות או חוזה.

נעה בן-שבת: כן, הוספתי את זה.

נעה בן-שבת: "מחויבת לפי כתב התחייבות או חוזה במתן שירותים".

נעה בן-שבת: "תחילה ותחולה – 5.

נעה בן-שבת: (א) תחילתה של תקנה 2 ביום 1 במרץ 2013, והיא תחול על עובד זר, כאמור בתקנה 2, שנכנס לישראל ביום זה ואילך.

נעה בן-שבת: (ב) תחילתה של תקנה 3 ביום כ"ט בטבת התשע"ד (1 בינואר 2014)".

שושנה שטראוס: כבוד היושב-ראש, עוד הפעם, תאריך התחולה – הודיעו לי שלפי הטיסות שמאורגנות, הקבוצה הזאת תיכנס עד 28 לפברואר, אבל תמיד יכולים להיות שינויים בטיסות.

חיים כץ: ה-1 למרץ.

שושנה שטראוס: אי-אפשר ב-15 במרץ?

חיים כץ: רבנו שלום יעזור לנו.

חיים כץ: בשעה טובה, הגיע הרגע.

חיים כץ: אני רוצה, בפעם ה-42, להגיד תודה רבה לכל הצוות המשפטי על 799 ישיבות.

חיים כץ: הצוות של הוועדה – 799 ישיבות שערכתם במהלך ארבע השנים האלה.

חיים כץ: 799 ישיבות בלא מעט נושאים.

חיים כץ: זה בלי ועדות משנה.

חיים כץ: אני מודה לך, לצוות הוועדה וליועצים המשפטיים, ולכל אלה שסבלנו אותנו ואת השיגעונות שלנו.

חיים כץ: אנחנו נעבור להצבעה על התקנות.

חיים כץ: מי בעד כפי שהוקראו?

חיים כץ: בעד אישור התקנות – פה אחד

חיים כץ: נמנעים – אין

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: כל חברי הכנסת שנמצאים פה ויש להם זכות הצבעה אישרו.

חיים כץ: מרוצים והלא מרוצים, התקנות אושרו.

חיים כץ: אני מקווה שאלה שבאים לארץ יישארו את כל התקופה, שיתייחסו אליהם יפה, שירוויחו בכבוד ושייתנו תמורה נאותה עבור הכסף שהם מקבלים.

חיים כץ: שייהנו גם אלה וגם אלה.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.