ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 1217, 2012-11-27 13:50

משה גפני: אני ממשיך את סדר-היום.

משה גפני: אגב, אני כנראה הגעתי איתם להסכמה, עם רשות המיסים, לגבי הנושא של הפיצוי לתושבי הדרום, שכעבור חודש וחצי תהיה מקדמה של 50%, אם אין תשובה.

משה גפני: ואחרי זה, עוד שלושה חודשים, יקבלו עוד 40% אם אין תשובה.

משה גפני: זאת אומרת, לא 100% אלא עוד 40%, - -

אבישי ברוורמן: יפה מאוד.

משה גפני: - - שזה יהיה 90%, - -

אבישי ברוורמן: 90%.

משה גפני: - - בתוך פרק זמן של ארבעה וחצי חודשים.

משה גפני: כשהם אומרים בעצמם שצריך לתת את התשובות מהר.

אבישי ברוורמן: יפה מאוד.

קריאה: רגע, אני רוצה להעיר משהו: הכנסתם גם שיועצי מס יוכלו לייצג עד סכום של מיליון?

משה גפני: לא, לא הכנסנו שום דבר.

משה גפני: אני לא חוזר לדיון הזה עכשיו.

אבישי ברוורמן: יאללה, תע"ש.

משה גפני: לתע"ש אישרנו.

אבישי ברוורמן: כן, הכול בסדר.

משה גפני: חישוב מס מאוחד נפרד לבני זוג עובדים.

משה גפני: אנחנו קיימנו דיון בעניין הזה לאור פסיקת, או בעצם זה שמשרד האוצר הלך – מי נמצא פה ממשרד האוצר?

קריאה: אין.

קריאה: לא, יש שניים.

קריאה: הנה שניים.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, אני מתנצל.

משה גפני: מה?

אבישי ברוורמן: אני היחיד שיש לו פריימריז - - -

משה גפני: פריימריז, כן.

יצחק וקנין: מה, אין אף-אחד ממשרד האוצר פה?

קריאה: יש.

משה גפני: מה?

יצחק וקנין: יש?

קריאה: רשות המיסים.

משה גפני: טוב.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אנחנו קיימנו דיון על העניין הזה לאור פסיקת בית-המשפט, לאחר שמשרד האוצר, רשות המיסים, הלכו מערכאה לערכאה וערערו על ההחלטה הזאת.

משה גפני: ובעצם קבעו שמה שהיה, נדמה לי ב-1949 – הרי זו תקנה או חוק ארכאי כזה, שאם שני בני-זוג עובדים במקום עבודה, האישה לא נחשבת כעוסקת נפרדת על-אף שהמציאות כזאת.

משה גפני: ובכל מקרה, מדובר על זה שהאישה היא חלק מהעניין.

משה גפני: אגב, זו רק האישה, זה לא הפוך.

משה גפני: זה לא שהגבר נלווה לאישה, אלא האישה נלוות - - -

לאה רוזנדברג: לא, גם הפוך.

קריאה: לא, לא.

קריאה: זה - - -

לאה רוזנברג: גם הפוך.

לאה רוזנברג: בשני הכיוונים.

משה גפני: אני לא מכיר דבר כזה.

משה גפני: אבל בסדר, יכול להיות.

משה גפני: אני לא מכיר.

משה גפני: אני יודע שהיה סיפור עם אישה נכה, אז אמרו שהבעל הוא המוביל.

משה גפני: אבל נניח רגע לעניין הזה.

משה גפני: אני מציע לא להגיד אלא להיצמד למה שאני אמרתי, בגלל שהמחשבים של רשות המיסים עובדים באופן כזה שהבעל הוא הראשון.

קריאה: נכון.

משה גפני: ככה עובדים המחשבים.

משה גפני: צריך לשבור את המחשב ברשות המיסים כדי להכניס את האישה שהיא המובילה.

משה גפני: אפשר לעשות את זה, אחרי ששוברים את המחשבים שם.

משה גפני: אבל נניח לעניין הזה, לא זה נושא הדיון.

משה גפני: נושא הדיון הוא אישה שעושה את עבודתה.

משה גפני: היא עובדת בעסק שהבעל עובד גם-כן.

משה גפני: מדוע היא לא יכולה להיחשב כחישוב מס נפרד?

משה גפני: והגרוע מכול, זה שפתאום באו, וזוגות שקיבלו פתאום חשבונות רטרואקטיביים על מאות אלפי שקלים, כשאף-פעם זה לא עמד לדיון.

משה גפני: זה נושא שגרם לאנשים נזק בל יתואר.

משה גפני: אני ביקשתי מרשות המיסים – אנחנו הגשנו הצעת חוק.

משה גפני: באמת כדי לתקן את המצב הזה צריך להגיש הצעת חוק.

משה גפני: הגשנו הצעת חוק, והכנסת התפזרה.

משה גפני: אנחנו לא יכולים עכשיו להמשיך חקיקה, רק בקדנציה הבאה.

משה גפני: וביקשתי לדחות את קביעת השומות, ואת כל מה שנלווה לעניין הזה.

משה גפני: לדחות גם את ההודעה שהוציאה רשות המיסים, לדחות את זה עד אחרי הבחירות.

משה גפני: זה נמשך ככה במשך הרבה מאוד שנים.

משה גפני: צריך לאפשר להמשיך את זה הלאה, עד שתתקבל החלטה לכאן או לכאן.

משה גפני: מי מבקש להתייחס לעניין הזה לפני שרשות המיסים משיבה?

משה גפני: מר עופר מנירב, בבקשה.

עופר מנירב: לפני יומיים פרסמה רשות המיסים, מה שאמור להיות הקלה נוספת.

עופר מנירב: - - - הקלה, אבל זו טיפה בים.

עופר מנירב: המצב הוא כזה: על פי החוק שקיים היום, שכר המינימום זה 4,300 שקל.

עופר מנירב: 4,300 שקל לשנה זה 51,600 שקל.

עופר מנירב: אם בת-זוג תעבוד ותקבל את שכר המינימום היא לא זכאית לחישוב נפרד, משום שהחוק אומר רק 48,960 שקל.

עופר מנירב: זאת אומרת, אם בעל צריך להעסיק את אשתו בעבודה במשרה במלאה, חובה עליו לעבור על החוק.

עופר מנירב: לא לשלם לה שכר מינימום, משום שאסור לו.

עופר מנירב: אם הוא ישלם לה את שכר המינימום, הוא נקלע פה למצב שלא יקבל חישוב נפרד.

עופר מנירב: זה דבר ראשון.

עופר מנירב: עכשיו, יש התניה נוספת בהקלה הזאת.

עופר מנירב: הלוא מה אמרו – אולי אני אסביר קודם את ההקלה: אמרו שיאפשרו רטרואקטיבית להשתמש בסעיף בפקודה, שמאפשר עד לסכום מסוים חישוב נפרד.

עופר מנירב: אבל הסכום הוא 48,960 שקל, ונניח שהסכום בסדר לצורך העניין.

עופר מנירב: סתם.

עופר מנירב: אבל תראו איזה מגבלות יש שכמעט כולנו לא נכנסים לזה בכלל.

עופר מנירב: אחר-כך אני אכנס לעצם הנושא עצמו, ולא יעשו פרצופים.

עופר מנירב: עכשיו, מה אומרים?

עופר מנירב: אומרים שכדי להיכנס להקלה, צריך שבת הזוג תעבוד לפחות 36 שעות שבועיות.

עופר מנירב: לפחות 36.

עופר מנירב: היא לא יכולה לעבוד שני שליש משרה; היא לא יכולה לעבוד חצי משרה ולקבל - - - יחסי.

עופר מנירב: כלום.

עופר מנירב: אם היא לא עבדה 36 – יוק.

עופר מנירב: לא קיים כלום.

עופר מנירב: מה אומרים, למעשה?

עופר מנירב: אומרים שמקסימום השכר שהיא יכולה לקבל הוא 26 שקלים לשעה.

עופר מנירב: זה המקסימום שאפשר לצורך חישוב נפרד.

עופר מנירב: - - -, מה אומרים?

עופר מנירב: מה יקרה אם חס-וחלילה היא תעבוד שעות נוספות?

עופר מנירב: אסור לשלם לה.

עופר מנירב: אם היא תקבל עבור שעות נוספות, זה יחרוג מהסכום – אסור.

עופר מנירב: החוק אומר לשלם שעות נוספות – אסור.

עופר מנירב: ומה אם חס-וחלילה מדובר בבני זוג שעובד קשה למשרתם, לקבל את שכר יומם, וחסר - - - כסף.

עופר מנירב: ובת הזוג תעשה גם השלמת הכנסה.

עופר מנירב: חלילה-וחס, תקבל עוד 5,000 שקל לשנה.

עופר מנירב: או תקבל עוד 1,000 שקל לחודש – אני יודע – בייבי-סיטר, משהו כזה.

עופר מנירב: פסול הכול.

עופר מנירב: אין יותר חישוב נפרד, משום שהיא השלימה השלמת הכנסה, אז זה פוסל את הכול.

עופר מנירב: לא יכול להיות.

עופר מנירב: אז למעשה, מה אומרים לבני הזוג?

עופר מנירב: אומרים, קודם-כל, בואו, תשקרו.

עופר מנירב: קודם-כל, בואו, תשקרו.

עופר מנירב: אם את לא עובדת 36 שעות, תגידי 36 שעות.

עופר מנירב: הלוא זה לא הגיוני אחרת.

עופר מנירב: תשקרו, דווקא.

עופר מנירב: או שחלילה-וחס, כבוד היושב-ראש, אולי כדאי להיפרד פיקטיבית.

משה גפני: כן.

משה גפני: אבל טוענים ברשות המיסים, הם טוענים שזו הייתה פסיקה של בית-המשפט, וזה החוק.

עופר מנירב: זו הפסיקה של בית-המשפט, כבודו, זה נכון.

עופר מנירב: מה שאדוני אמר בהתחלה זה בפירוש נכון.

עופר מנירב: לדעתי, עוול עשתה רשות המיסים שבכלל הלכה לפסיקה הזאת.

משה גפני: גם את זה אמרנו.

עופר מנירב: אני חושב שזה לא היה ראוי, ולא היה במקום.

עופר מנירב: אבל נכון, זה החוק כרגע.

עופר מנירב: ואם כבודו קבע עם מנהל רשות המיסים שתהיה ועדה ברשות המיסים, שתיתן המלצות מה קורה – גם לעבר וגם לעתיד.

עופר מנירב: יושב פה יושב-ראש הוועדה.

עופר מנירב: נשמע את הדברים שלו, בטח מה שהיה.

עופר מנירב: אבל אני לפחות כבר הופעתי בפני הוועדה, לפני שלושה וחצי חודשים.

משה גפני: כן.

עופר מנירב: אני משער שהוועדה כבר סיימה את עבודתה.

עופר מנירב: אבל, כבוד היושב-ראש, אתה יודע מה הבעיה?

עופר מנירב: הכנסת מתפזרת, אין לך יכולת ללחוץ עליהם היום – אז זה יחכה עד לכנסת הבאה.

עופר מנירב: צר לי, זו נראית לי המציאות, משום שאחרת דברים לא מגיעים.

משה גפני: אוקי.

משה גפני: טוב.

עופר מנירב: עוד שנייה אחת, כבודו.

עופר מנירב: נאמר בדיון שהיה פה ב-17 ליולי – אמר מי שהיה אז סגן מנהל רשות המיסים, והיום הוא כבר בשוק הפרטי, הדוקטור חיים גבאי, שהבעיה היא שרשות המיסים לא יכולה לבדוק, אין לה כוח עבודה; והיא לא יכולה לבדוק את המקרים, האם יש חישוב נפרד או לא.

עופר מנירב: אז לפי אותו עיקרון, כבוד היושב-ראש, צריך לסגור את כל העסקים במדינה משום שאסור להפעיל קופה רושמת; משום שרשות המיסים לא יכולה לבדוק אם אני לא רושם תקבולים.

עופר מנירב: לכמה היא מגיעה?

עופר מנירב: היא בודקת 2% או 3%.

עופר מנירב: אז אסור.

עופר מנירב: וכבודו, דבר נוסף: אסור לנו גם לנהוג.

עופר מנירב: כבודו יודע למה?

עופר מנירב: משום שמשטרת ישראל לא יכולה לאכוף מי שעובר ברמזור אדום, אין לה כוח עבודה.

עופר מנירב: אז כדי שאנשים לא יעברו ברמזור אדום, אסור גם לנהוג.

עופר מנירב: ולאיפה אנחנו מגיעים?

עופר מנירב: אני לא מבין את - - - הזאת בכלל.

משה גפני: אם אתה יכול, מר מנירב, בגלל - - - שמתמשך, לא להביא את הציורים שלך.

משה גפני: זה מתחיל להיות מעניין, אבל אין לנו את - - -.

משה גפני: אני עוד מתחיל להאמין לך שאסור לנהוג.

עופר מנירב: כבוד היושב-ראש, אני מקבל את בקשתו.

עופר מנירב: סיימתי את דבריי.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: מר זיו שרון?

משה גפני: כן.

משה גפני: אם אפשר בקצרה.

משה גפני: אני לא מסיים את הדיון בעניין הזה.

זיו שרון: אני יודע.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד משהו לפני שהוא - - -

משה גפני: אז רק שנייה.

יצחק וקנין: אני גם מכיר את הנושא הזה.

משה גפני: כן.

יצחק וקנין: יש פה איזה אבסורד אחד שגם אם לא נסיים את הדברים, וגם אם העניין הזה שרשות המיסים לא תסכים, אני לא יודע, כן?

יצחק וקנין: לדחות את הנושא של השומות; יש פה בעיה, שלדעתי, היא לעצמה זועקת לשמיים.

משה גפני: כן.

יצחק וקנין: בין פרק הזמן של החלטת בית-המשפט - - -

משה גפני: מה אמרת, לדחות את השומות?

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: ודאי.

יצחק וקנין: לדעתי, צריך לדחות את השומות.

יצחק וקנין: זה ודאי.

משה גפני: אוקי.

יצחק וקנין: ולמה אני אומר את זה?

יצחק וקנין: בין פרק הזמן של החלטת בית-המשפט המחוזי שקיבל את טענת חלק מהנישומים, לבין החלטת בית-המשפט העליון שביטל את ההחלטה של בית-המשפט המחוזי, נוצר מצב שבפרק הזמן הזה נעשו שומות להרבה חייבים, וסיימו איתם את התיקים.

יצחק וקנין: כאשר היו תיקים כאלה, שעדיין לא סיימו איתם, לאותו פרק זמן שבין ההחלטה.

יצחק וקנין: זאת אומרת, שיש פה החלטה שהיא איפה ואיפה של רשות המיסים.

יצחק וקנין: זאת אומרת, אם יצחק וקנין בא וסיים עד – הוא היה בתוך המרווח הזה, וגמר את השומות שלו עם רשות המיסים, בין ההחלטה הראשונה להחלטה השנייה וגמר את התיקים, גמר.

יצחק וקנין: ואם לא, התיק שלו היום, הוא נתבע אחורה על הכול.

יצחק וקנין: זאת אומרת, יש פה שני סוגים של אזרחים: אזרח סוג א', ואזרח סוג ב'.

יצחק וקנין: וזה זועק לשמיים, מבחינתי.

משה גפני: מאה אחוז.

יצחק וקנין: לגבי שאר הדברים – לדעתי, צריך למצוא אותם או בחקיקה או בדברים.

יצחק וקנין: אבל זה הנושא המרכזי שלדעתי אותם נישומים שהיו באותו פרק זמן, לא יכולים לקבל חיוב אחר מנישום אחר.

יצחק וקנין: ולדעתי, זה מרכז העניינים שעליו צריך, לפחות בנושא הזה לסכם את הדברים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חברת הכנסת ליה שמטוב, את רצית.

ליה שמטוב: כן.

ליה שמטוב: זה שצריכים כבר לעשות את התיקונים בחוק, אז פה אין בכלל על מה לדבר.

ליה שמטוב: וזה שהלכנו לפגרת קיץ, ואחר-כך חזרנו והלכנו לפגרת בחירות.

ליה שמטוב: אבל אני דיברתי עם מר דורון ארבלי, אני דיברתי איתו ואמרתי: לכנסת היום אין כוח.

ליה שמטוב: מה לעשות עם כל-כך הרבה זוגות, כי הם כל יום מקבלים שומות, מקבלים קנסות, מקבלים הוצאה לפועל וזה.

ליה שמטוב: אז הוא אמר: חברת הכנסת ליה שמטוב, אני נתתי הוראה שבינתיים להקפיא - - -

משה גפני: - - - את זה.

ליה שמטוב: להקפיא את הנושא.

משה גפני: נכון.

ליה שמטוב: אחרי שהוא אמר להקפיא את הנושא התחלתי לקבל טלפונים.

ליה שמטוב: בכל משרד, בכל עיר, מזמינים את האנשים.

ליה שמטוב: כן זה.

ליה שמטוב: עכשיו, הוא אמר לי בעל-פה.

ליה שמטוב: אני לא ביקשתי ממנו: תביא לי את המכתב ששלחת לכל הערים, את מה שאתה אומר.

ליה שמטוב: אבל לא יכול להיות שבזמן הזה שהכנסת לא יכולה לשנות את החוק, לא לעשות כל-מיני, גם לא ועדות, לא יכול להיות שמטרטרים את האנשים.

ליה שמטוב: היום זה לא כמו שהיה ב-49', וגם לא ב-48'.

ליה שמטוב: זה ברור.

ליה שמטוב: היום אישה עובדת, יש לה נקודות זיכוי.

ליה שמטוב: היא צריכה לממש את נקודות הזיכוי שלה.

ליה שמטוב: גם מי שעובד היום – עובד שכיר – אז יש לו מס הכנסה שלילי וזה.

ליה שמטוב: לאלה אין כלום.

ליה שמטוב: אין בכלל.

ליה שמטוב: ולא יכול להיות.

ליה שמטוב: אנשים באו היום, לכל אחד יש עסק, ויש לו עסק שנים, והם משלמים את המיסים וזה.

ליה שמטוב: פה, כמו שאמרו: הם צריכים רק לשקר.

ליה שמטוב: אם הם ישקרו, אז כנראה הכול ייצא בסדר.

ליה שמטוב: אז למה המדינה עושה הכול כדי שהזוגות האלה ישקרו?

ליה שמטוב: למה?

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: עורך-הדין זיו שרון.

זיו שרון: אני רוצה לומר שבמצב שלכאורה בית-המשפט קבע היום – בית-המשפט העליון – אם יש מצב שפסיכולוג נשוי לעורכת-דין, ויש להם חברה משותפת.

זיו שרון: ועל-אף העובדה שהדין קבע שאסור להם לגלות אחד לשני – בשני המקצועות האלה יש חיסיון – המצב לכאורה, לפי פסק-הדין של מלכיאלי, הוא שלשני בני הזוג הזה יש תלות בין מקורות ההכנסה, כי לאחד יש מעל 10% בחברה.

זיו שרון: זה לכאורה המצב של בית-המשפט, המצב החוקי.

זיו שרון: אני אומר לכאורה כי בדיון הנוסף של מלכיאלי, נשיא בית-המשפט העליון אמר שהתחולה במקרה הזה היא לא פרוספקטיבית, מכיוון שבפועל בית-המשפט העליון, כשבודקים את הדברים ברחל בתך הקטנה, ביטל את הלכת קלס.

זיו שרון: ובהנחה שהלכת קלס הייתה תקפה, ובמדינת ישראל התקדים המחייב הוא מחייב, זה אומר שבסופו של דבר השומות שמוציאה רשות המיסים היום הן שומות לא חוקיות, כי היה תקדים מחייב עד לפברואר 2012.

יצחק וקנין: זה מה שאני אמרתי.

זיו שרון: היה תקדים מחייב עד לפברואר 2012.

זיו שרון: ואם צריך, אני אוציא מכתב אליך ואל מנהל רשות המיסים בנושא הזה.

משה גפני: לא, אין צורך.

משה גפני: ברשות המיסים לא קוראים מכתבים.

משה גפני: הם קוראים, כן.

משה גפני: אבל לא - - -

לאה רוזנברג: הם מרפרפים.

משה גפני: מה?

לאה רוזנברג: מרפרפים במכתבים.

זיו שרון: מעבר לכך שההמלצה היא כלשכה שמייצגת נישומים, ההמלצה שלנו - - -

משה גפני: תדע שכשמישהו כותב בעדם, אז הם תמיד מציגים את זה.

זיו שרון: ההמלצה שלנו היא, כרגע, גם אם מקיימים איתך דיונים, לא לסגור.

זיו שרון: הנחת העבודה, גם לפי הדיונים שהיו, גם לפי הדיון שהיה ביולי השנה, שיהיה תיקון חקיקה עם תוקף רטרואקטיבי.

זיו שרון: וההמלצה שלנו, כלשכת עורכי-הדין לציבור הנישומים: מזמינים אתכם לדיונים, אתם לא יכולים שלא לבוא?

זיו שרון: אל תסגרו.

זיו שרון: נקודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מבקש אם כל אחד יכול בקצרה.

משה גפני: עורך-הדין לביא קמחי?

לביא קמחי: כן.

משה גפני: כן, בבקשה.

לביא קמחי: בהמשך לתיאור שנתן חברי, עורך-הדין זיו שרון, אני יכול לתאר מקרה שלי, באופן אישי: אני נרשמתי ללימודי משפטים ביחד עם אשתי לפני 18 שנה – קצת יותר מ-18 שנה.

לביא קמחי: אנחנו 17 שנה עורכי-דין.

לביא קמחי: נרשמנו ללימודי משפטים.

לביא קמחי: אשתי יצאה לעבודה כשכירה, אני הלכתי לעבוד כשכיר.

לביא קמחי: אחרי מספר שנים אשתי יצאה לעצמאות.

לביא קמחי: פתחה משרד עם שותף משלה.

לביא קמחי: משרד משלה, עם לקוחות משלה.

לביא קמחי: הכול משלה.

לביא קמחי: אני הייתי שותף במשרד אחר.

לביא קמחי: שנינו עבדנו עם לקוחות שונים.

לביא קמחי: ומן הסתם, בעבור הזמן אני החלטתי שגם אני רוצה לצאת לעצמאות.

לביא קמחי: הייתי שותף זוטר במשרד, והחלטתי שאני רוצה לעשות לביתי.

לביא קמחי: ומה יותר פשוט מאשר לאחד כוחות עם השותפה הכי טובה שלי.

לביא קמחי: הרי שנינו יודעים בדיוק מה זו שותפות.

לביא קמחי: ושותפות, זה מצוין לפעמים, ולפעמים פחות טוב.

לביא קמחי: אבל אין דבר יותר טוב מאשר שותפות עם האיש הכי קרוב אליך.

לביא קמחי: וזה מה שעשינו: איחדנו כוחות.

לביא קמחי: כמו שאמרתי, היא הייתה עשר שנים עורכת-דין עצמאית, לפני שהצטרפתי אליה.

משה גפני: ברור.

לביא קמחי: אני הייתי עשר שנים עורך-דין לפני שהצטרפתי אליה.

משה גפני: אנחנו הבנו.

לביא קמחי: מצוין.

משה גפני: בוא, עם כל הכבוד, זאת לא תהיה תכנית "חיים שכאלה".

משה גפני: מה רשות המיסים רוצה ממך עכשיו?

משה גפני: זה יותר מעניין.

לביא קמחי: היא עוסקת בתחום ההוצאה לפועל.

לביא קמחי: אני עוסק בתחום הליטיגציה.

משה גפני: מה רוצה רשות המיסים?

לביא קמחי: רשות המיסים קובעת שההכנסות שלנו תלויות אחת בשנייה, ולכן החישוב שלנו מאוחד.

משה גפני: למה?

לביא קמחי: למה?

לביא קמחי: כי מבחינתם, ברגע שיש לי לקוח אחד, ששנינו מטפלים בו, למרות שהיא מטפלת בנושא אחד ואני מטפל בנושא שני, זאת תלות.

לביא קמחי: זאת, מבחינת רשות המיסים.

לביא קמחי: ואני רוצה להדגיש: אם היא הייתה עובדת במשרד אחר, ואני הייתי שולח לה לקוח - -

משה גפני: טוב.

משה גפני: כן, כן.

משה גפני: בסדר.

לביא קמחי: - - שמבקש טיפול באותם תחומי התמחות שהיא מתעסקת בהם, - - -

משה גפני: הם מבקשים מכם רטרואקטיבית?

לביא קמחי: הם מבקשים מאיתנו - - -

משה גפני: כמה רטרואקטיבית, אתה רוצה להגיד?

לביא קמחי: מ-2008.

משה גפני: באיזה סדרי-גודל של כסף?

משה גפני: אתה לא חייב.

לביא קמחי: מאות אלפי שקלים.

משה גפני: מאות אלפי שקלים?

לביא קמחי: כן.

לביא קמחי: בסך-הכול זה 200,000, 250,000 שקל.

משה גפני: ומה עשיתם?

לביא קמחי: אנחנו נמצאים כרגע בשלבי ההשגות.

לביא קמחי: ואין שום הנחיה - - -

משה גפני: באיזו עיר אתם?

לביא קמחי: אנחנו בנתניה.

משה גפני: טוב.

לביא קמחי: אז אני אומר עוד פעם – אין דוגמה יותר טובה: היא עוסקת בעיסוק חופשי.

לביא קמחי: הלכה ולמדה בעיסוק חופשי.

משה גפני: כן, כן.

משה גפני: ברור.

לביא קמחי: הרי איך אפשר להתווכח עם כזה דבר?

לביא קמחי: אם לקוח ייכנס אליי למשרד וירצה שירותים, לא יודע, באיזשהו נושא מסוים שאני לא מתעסק בהם, שהיא מתעסקת בהם – האם זה לא הגיוני שהיא בעצם נותנת לו את השירות?

משה גפני: טוב.

לביא קמחי: לאור העובדה שהוא גם מקבל ממני שירות אחרי שנה.

לביא קמחי: הרי אדם פרטי יכול לבוא אליי ולבקש ממני עכשיו צוואה.

לביא קמחי: מחר בבוקר הבת שלו רוצה לקנות בית.

לביא קמחי: אותו לקוח מבקש שני שירותים שונים.

משה גפני: למה אתה רשום בתור "אדם טבע ודין"?

משה גפני: בטעות או מה?

לביא קמחי: זו כנראה טעות.

משה גפני: טעות, אוקי.

משה גפני: אתה עורך-דין פרטי.

לביא קמחי: אני עורך-דין פרטי.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: תודה לך.

משה גפני: הגברת לימור בן-צבי.

לימור בן-צבי: כן.

לימור בן-צבי: טוב, לפני שאני אגולל את סיפורי בקצרה, אני רוצה להודות גם לחברת הכנסת ליה שמטוב וגם ליושב ראש, חבר הכנסת משה גפני.

לימור בן-צבי: להודות להם שוב.

לימור בן-צבי: מעבר למה שהם עשו עד עכשיו, ולעצם זה שהם דבקים בהוצאת הצדק לאור – מה שבמחוזותינו כנראה נעלם.

לימור בן-צבי: אז ככה: הסיפור שלי בקצרה הוא שאני עובדת, האמת מכיתה חי"ת.

לימור בן-צבי: עובדת ברצף.

לימור בן-צבי: עבדתי ולמדתי כמובן.

לימור בן-צבי: גם אחרי הצבא עבדתי ולמדתי.

לימור בן-צבי: לא הפסקתי את עבודתי אפילו לא ליום אחד.

לימור בן-צבי: גם כשהחלפתי מעסיקים זה היה אחד לאחד – יום למחרת.

לימור בן-צבי: רשות המיסים נהנתה ממני, עד עצם היום הזה, בכל יום ביומו מהמיסים ששילמתי.

לימור בן-צבי: ב-2009 עזרתי לבעלי, בעודי עובדת, לומדת ומגדלת שלושה ילדים, עזרתי לו להקים גם עסק.

לימור בן-צבי: עסק בתחום הנגישות לנכים.

לימור בן-צבי: הוא מהנדס אזרחי, אני מעצבת פנים.

לימור בן-צבי: עבדתי שנים רבות בתחום ההיי-טק, הגעתי לעמדה יחסית בכירה.

לימור בן-צבי: כעבור שנתיים ראיתי שבן-זוגי לא יכול להתגבר לבד על העבודה כי הוא רק בן-אדם אחד.

לימור בן-צבי: ואז החלטתי בתמימות לתרום לחברה יותר, ובעצם לחבור אליו.

לימור בן-צבי: עזבתי מקום עבודה.

לימור בן-צבי: עזבתי 18 שנים מאחוריי, מרצוני החופשי, והצטרפתי אליו.

לימור בן-צבי: הפלא ופלא, בשנה הראשונה הכפלנו את מחזור העסקים שלנו.

לימור בן-צבי: הכפלנו.

לימור בן-צבי: בשנה השלישית זה כבר יותר מכפול.

לימור בן-צבי: עכשיו, כל הדברים שאני אומרת הם דברים שאפשר לבדוק.

לימור בן-צבי: הדברים רשומים.

לימור בן-צבי: הכול שחור על גבי לבן.

לימור בן-צבי: ופתאום בפברואר התקשר אליי רואה-החשבון שלי, וסיפר לי שאני לא יכולה לקבל יותר משכורת.

לימור בן-צבי: חשבתי שמדובר באי הבנה, זה הרי לא הגיוני.

לימור בן-צבי: לא יכול להיות שבן-אדם שעובד 12 שעות ביום לא יוכל לקבל משכורת.

לימור בן-צבי: אני קיבלתי עד עכשיו משכורת.

לימור בן-צבי: בכל השנים האלה אני עבדתי, ותמיד היו מרוצים ממני.

לימור בן-צבי: איך זה יכול להיות?

לימור בן-צבי: פשוט זה עלבון שאי-אפשר לתאר אותו.

לימור בן-צבי: עכשיו, זוכרים שאמרתי שהתחלתי לעבוד בכיתה חי"ת?

לימור בן-צבי: היום אני מרוויחה הרבה פחות.

לימור בן-צבי: רוצים לדעת כמה?

לימור בן-צבי: אפס שקלים.

לימור בן-צבי: רוצים לדעת למה?

לימור בן-צבי: לא בגלל שאני לא עובדת טובה – רק בגלל שאני עובדת מהבית.

לימור בן-צבי: אנחנו עברנו דירה בשביל שהמשרד שלנו יהיה מהבית.

לימור בן-צבי: כי יש לי שלושה ילדים, אז לפחות שהם יראו אותי.

לימור בן-צבי: לפחות שאני אהיה נוכחת.

לימור בן-צבי: אבל בגלל שאני עובדת מהבית, בשנת 2012, מדינת ישראל לא חושבת שאפשר לעבוד מהבית.

לימור בן-צבי: מי שאומר שהוא עובד מהבית, הוא בעצם משקר.

לימור בן-צבי: אז איך זה שההכנסה הוכפלה?

לימור בן-צבי: איך זה יכול להיות?

לימור בן-צבי: בגלל שאנחנו עובדים מהבית – אפס שקלים לתלוש השכר.

לימור בן-צבי: זה מה שמגיע לי כנראה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: הגברת תמר טל.

תמר טל: שלום לכולם, שמי תמי.

תמר טל: אני ובעלי עובדים יחד קרוב ל-30 שנה מאז שהשתחררנו.

תמר טל: לא הייתה לנו אפשרות.

תמר טל: זה התחיל בעצם מסיבה מאוד פשוטה: לא הייתה לנו שום אפשרות להעסיק אף-אחד, והייתי האפשרות הכי זולה והכי כדאית.

תמר טל: והאמת, זאת הייתה גם, בזמנו, האפשרות היחידה.

תמר טל: התחלנו יחד.

תמר טל: השתלטתי על כל המחשוב במשרד.

תמר טל: ויובל עובד כיועץ מס וחשב שכר.

תמר טל: אנחנו עובדים ככה 30 שנה – יוצאים בכל בוקר, בשבע בבוקר, לעבודה, וחוזרים ב-18:00, 19:00, 20:00 בערב, וממשיכים אחרי זה גם לעבוד בבית.

תמר טל: התקופה היחידה שבה בעלי העסיק אי-פעם עובדת, היא בתקופה שבה הייתי בשמירת הריון, ולאחר-מכן בחופשת הלידה.

תמר טל: אלה התקופות היחידות בחיי שלא עבדתי.

תמר טל: את הילדים, בחודשים הראשונים, הייתי מביאה לעבודה, יחד איתי, בעגלה, כן?

תמר טל: עכשיו, אין מה לדבר בכלל על חופשת מחלה, שפעת פשוטה, להיות עם חום בבית.

תמר טל: הייתי מגיעה לעבודה עם רגל מגובסת.

תמר טל: עכשיו, כל האירוניה היא שבגלל שאנחנו עובדים גם – בעלי יועץ מס – אני מנהלת את כל העניין, ואת כל הפגישות, ואת כל הדיונים ואת הכול, מול הפקידים עצמם: המפקחים ופקידי השומה של מס-ההכנסה, שהם, תחת ביקורת אמרו שאני בכלל לא נמצאת שם.

תמר טל: לפני כחודש וחצי קיבלנו שומות על 115 אלף שקל.

תמר טל: מיד לאחר כך זימון לדיון.

תמר טל: רק לאחר מכתב לחבר הכנסת משה גפני ולחברת הכנסת ליה שמטוב, שפעלה לעצירת ההליכים, ועל כך אני מאוד מודה לך, נדחה הדיון.

תמר טל: אין שום סיבה שבעולם שכל השנים האחרונות יעברו עלינו, זה פשוט ענן שחור שעומד מעל הראש שלנו.

תמר טל: אנחנו לא ישנים בלילות.

תמר טל: חוסר ודאות בלתי נסבל.

תמר טל: אנחנו לא צריכים להיות בחשש מכל מכתב וזימון ממס-הכנסה.

תמר טל: לא עשיתי שום דבר רע: לא רימיתי, לא גנבתי, ואני משתדלת בכל כוחי להיות בסדר.

תמר טל: מפחיד אותי גם לעמוד מול גוף כמס-הכנסה – פקידים ומפקחים – שלהתמודד מולם זה כמו לעמוד מול קיר.

תמר טל: אני לא יודעת אם כולכם מבינים את המשמעות באמת מה זה לעמוד מול מס-הכנסה.

משה גפני: כל מי שנמצא בחדר הזה מבין.

תמר טל: יפה.

תמר טל: אז עוד יותר.

משה גפני: את יודעת, אני עומד מול רשות המיסים, אני רועד מפחד.

תמר טל: ממש ככה.

משה גפני: היית בדיון הקודם, לא ראית מה שהלך לי איתם.

תמר טל: זה כמו לעמוד מול קיר.

תמר טל: להכות ולשבור את הידיים עד זוב דם.

תמר טל: עכשיו, פקידים שאומרים לי שנכון, שאני צודקת וזה לא בסדר.

תמר טל: אבל, מצד שני, שולחים לי הביתה שומות על 100 אלף שקל.

תמר טל: זה כל-כך קל לשלוח שומות על 100 אלף שקל, למרות שיודעים שזה לא בסדר, שזה לא צודק, כי ככה זה, כי זה החוק.

תמר טל: דמיינו לכם, כל אחד מכם, את אחיו, אחותו או סתם חבר טוב שפתאום צץ לו חוב אישי של מס הכנסה של 100 אלף שקל, בגלל שהחליטו כי אשתו שעבדה כל השנים במשרה מלאה, היא לא ממש עבדה.

תמר טל: ולכן, כל השכר שלה יעבור אליו, עם כל המתנות והתוספות הנלוות אליו.

תמר טל: מס הכנסה וגם ביטוח לאומי.

תמר טל: תתארו לכם, אנחנו לא רק מספרים, לא רק הצעות חוק.

תמר טל: אנו בעל ואישה, ילדים, משפחה, שמנסים להחזיר אותנו, אנשים בני 50, פשוט 20 שנה אחורה, כן?

תמר טל: אז אנא, בבקשה, מלאו את תפקידכם וחוקקו את החוק המתאים.

תמר טל: חוק שמן הסתם היה עובר כבר אם לא היה.

משה גפני: מאה אחוז.

תמר טל: אבל, בינתיים, מס הכנסה בשלו.

תמר טל: זה הפחד הכי גדול, שהוא עדיין ממשיך.

תמר טל: עם כל ההוראות של חברת הכנסת ליה שמטוב, אני שלחתי למפקחת שלי, שהזמינה אותי לדיון, את המכתב שלך, את המכתב של חברת הכנסת ליה שמטוב, את חוות-הדעת של מר רמי אריה, והיא אומרת לי: אני מצטערת, אני לא יודעת כלום.

תמר טל: עכשיו, מה אתה יכול לעשות בתור בן-אדם פרטי עם בן-אדם שאתה צריך לשבת מולו, שאומר לך: אני מצטערת, אני לא יודעת כלום?

תמר טל: מה תעשה, תלך, תרביץ לו? אין שום דבר אחר.

תמר טל: עכשיו, יש עוד עניין לכל הנושא הזה: אתם בוודאי מתארים לעצמכם שלא תמיד זה כיף גדול לעבוד עם הבעל, כן?

תמר טל: הוויכוחים גולשים לא אחת לבית, וגם מעבר לזה.

תמר טל: היו משברים, משברים לא קלים, והגענו אפילו לדיבורים על פרידה והפרדת כוחות שלשמחתנו שרדנו אותם, בסופו של דבר.

תמר טל: אבל זאת החלטה שלנו, שעשינו בצורה מודעת, שהדרך הטובה ביותר לקדם ולתרום למשפחה, כי אף-אחד מאיתנו לא יעשה את זה יותר טוב מאיתנו.

תמר טל: כולכם, כאן: חברי כנסת, פקידי אוצר, פקידי מס הכנסה, מנהל רשות המיסים ואפילו שופט בית-המשפט העליון מודים שיש כאן עיוות ועוול כלפי מגזר שלם של אזרחים הנשואים זה לזה.

תמר טל: לא נראה לי הגיוני ונתפס בכלל שאנחנו צריכים לעמוד כאן, מולכם, ופשוט להתחנן שתתקנו דבר שכולם מודים שהוא שבור ומקולקל, כן?

תמר טל: ברמה האישית שלי אנו מנסים לשרוד את המצב הכלכלי והמיתון המזהיר שעובר כרגע על כל העסקים.

תמר טל: אנחנו עם מינוס מטורף, ילדה שהתחילה ללמוד באוניברסיטה לאחר שעבדה שלוש שנים כדי לחסוך לעצמה את שכר-הלימוד והמחייה, ותאומים לפני גיוס.

תמר טל: האמת הפשוטה היא שפשוט אין לי 100 אלף שקל לשלם בנוסף.

תמר טל: מאיפה?

תמר טל: מעוד משכנתה שניקח על הבית, בנוסף למשכנתה שחונקת אותנו?

תמר טל: אבל אתם יודעים מה?

תמר טל: נחמד מצידם, הם מוכנים לפרוס את זה ל-12 תשלומים.

תמר טל: אנא, עצרו את מחול השדים הזה ותקנו את החוק.

תמר טל: ובינתיים, תגרמו.

תמר טל: כאילו, אל תציעו, אל תבקשו.

תמר טל: אני לא יודעת מה תעשו.

תמר טל: תגרמו לרשות המיסים להוציא הוראה מפורשת: להקפיא, לעצור הליכים, שומות, דיונים, הוצאה לפועל – בכל תיק הקשור לנושא עד לתיקון החוק.

תמר טל: גל, הבן שלי, עבר אתמול בערב בסלון ושמע את הניסוחים שלנו לגבי המכתב.

תמר טל: הוא שאל: מה, רוצים לתת לכם קנס על זה שאתם עובדים יחד?

תמר טל: כשהוא שאל כמה והוא שמע גם כמה, הוא אמר בלי למצמץ – באמת מהמותן וזה אמיתי – הוא אמר: אז תתגרשו.

תמר טל: לי לא היה מה להגיד.

תמר טל: שתקתי.

משה גפני: אני יכול לקבל את הטלפון של הבן שלך?

תמר טל: בהחלט.

רוברט אילטוב: מה אתה רוצה, הצעות – ייעוץ לשלום בית?

משה גפני: לא.

משה גפני: אני קיבלתי מכתב - - - זה, מבית-הדין הרבני בתל-אביב, של זוג שהלך להתגרש.

תמר טל: אתה יודע מה?

תמר טל: זה היה פיקטיבי אם זה היה גם אחורה.

תמר טל: אבל, כאילו מה?

תמר טל: 110 אלף שקל על 2008 - - -

משה גפני: אוקי.

משה גפני: טוב.

תמר טל: ואתה יודע מה?

תמר טל: סליחה, רגע, עוד דבר אחד: אנחנו התחלנו עם החישוב הנפרד רק מ-2008.

תמר טל: 20 שנה לפני-כן אני משלמת את המאוחד.

תמר טל: עוד 50 אלף שקל, כל שנה, אני משלמת מס הכנסה מכל זוג אחר שעובד.

תמר טל: כל זוג אחר שעובד.

תמר טל: שכנים שלי: נהג מונית, אשתו מורה, מטפלת וזה, אני משלמת יותר מהם – 50 אלף שקל בשנה.

תמר טל: למה?

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מר נחום ליכטיק.

משה גפני: אם אפשר בקצרה, אנחנו את העיקרון כבר הבנו.

משה גפני: מר נחום ליכטיק.

נחום ליכטיק: כן.

נחום ליכטיק: שלום.

נחום ליכטיק: אז אני הכנתי סיפור ארוך, אבל זאת התמונה.

משה גפני: תעשה אותו בקצרה.

נחום ליכטיק: בדיוק.

נחום ליכטיק: יושבים פה חבורה של גנבים ורמאים, שלא יכולים אפילו לערער על זה שהם גנבים, כי מישהו החליט שזה חלוט.

נחום ליכטיק: אני כבר אמרתי בפגישה קודמת פה, שצריך לעשות את העניין הזה נורא פשוט: פשוט המושג חישוב מאוחד, צריך לבטל אותו.

נחום ליכטיק: הוא לא היה קיים, והוא לא צריך להיות קיים.

נחום ליכטיק: אנחנו נמצאים באיזשהו משבר כרגע, כי אני מבין שהכנסת לא יכולה כרגע להעביר חוקים.

נחום ליכטיק: אני לא יודע מה הכוח של הוועדה הזאת.

נחום ליכטיק: האמת, שאני נמצא פה כי אנחנו לוחמים.

נחום ליכטיק: ואני מאלה, יחד עם מר שחר שקורי ועוד אחרים, שנמצאים בהליך משפטי, ובעצם לי יש סיפור שיכולים לתבוע ממני אחורה אפילו הרבה יותר מהתיישנות, והם עושים את זה.

נחום ליכטיק: והם עושים את זה עכשיו.

נחום ליכטיק: והם מתנהגים בצורה פשוט אלימה ובריונית.

נחום ליכטיק: מס הכנסה מתנהל בצורה כזאת שאני עכשיו מבין את כל אלה שמעלימים מיסים, כי זו הדרך היחידה להתנהג עם מס הכנסה.

משה גפני: אוקי.

נחום ליכטיק: אני לא יודע מה אתם יכולים לעשות, אבל צריך למצוא איזושהי דרך לעצור את הבריונות הזאת, כי לוחצים עלינו.

נחום ליכטיק: איתי, גם-כן, רוצים לסגור על 2008, כאילו 140 אלף שקל, ועושים לי טובה, מוותרים על כל מיני דברים: על 80 אלף שקל.

נחום ליכטיק: אבל יש לי עוד כמה שנים אחורה.

נחום ליכטיק: ואני בעקשנות אמרתי שאני לא אוותר.

נחום ליכטיק: וכמו הרבה אחרים פה אני אומר: לא אכפת לי לאן זה יגיע – שיעקלו אותי, שייאסרו אותי, אני אלך לבית-סוהר.

נחום ליכטיק: אני נלחם על זה מ-2003, אני לא אוותר.

נחום ליכטיק: ואנחנו פשוט נגרום לאנשים הרעים האלה מרשות המיסים וממשרד האוצר להתחיל להבין שהם עובדים מול בני-אדם.

משה גפני: אוקי.

משה גפני: תודה.

משה גפני: רואה-החשבון פנחס יוסף קיראון.

פנחס יוסף קיראון: אני, לתדהמתי, גיליתי לפני כמה שבועות שזה לא רק הכנסה מעבודה, זה מלווה אותך גם לפנסיה.

פנחס יוסף קיראון: אם אתה לא יכול להוכיח חישוב בנפרד חמש שנים לפני הפנסיה, אז גם שם - - -

משה גפני: מה זאת אומרת?

פנחס יוסף קיראון: אפילו בפנסיה, לא נותנים לאישה לקבל פנסיה בנפרד.

פנחס יוסף קיראון: גם שם הם יתחילו להטיל מיסים.

פנחס יוסף קיראון: אפילו אם זה, - - -

שגית אפיק: מכוח מה?

משה גפני: מה זאת אומרת?

משה גפני: אבל היא הגיעה לגיל פנסיה.

לאה רוזנברג: אבל יש מס על הפנסיה.

פנחס יוסף קיראון: הפנסיה – הם מחליטים שאחורה, אם היית בחישוב מאוחד בעבודה, אז גם בפנסיה אתם בחישוב מאוחד.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: טוב.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מר רמי אריה.

רמי אריה: כן.

משה גפני: בקצרה.

משה גפני: בקצרה.

רמי אריה: אני אדבר בקצרה מאוד.

רמי אריה: יש כאן מתח בין המחוקק, לבין הרשות השופטת, לבין משרד האוצר או הרשות המבצעת.

רמי אריה: בזמן שבית-המשפט, בפסיקה שלו, קבע באופן מפורש שראוי לתקן את החוק, וראוי שהמחוקק יתקן את החוק, - -

משה גפני: כן.

רמי אריה: - - והוא לא קבע איך לתקן את החוק, ועד מתי אחורה אפשר לתקן את החוק.

רמי אריה: וגובשו כאן הצעות לתיקון החוק, בנושא הזה, רטרואקטיבית, מ-2003.

משה גפני: הנחנו הצעת חוק - - -, לא?

רמי אריה: והנחנו הצעת חוק כזאת על-ידי ועדת הכספים, במקביל.

משה גפני: הנחנו הצעת חוק.

רמי אריה: דברים שנוסחו כאן על-ידי חבר הכנסת יריב לוין שאיננו כאן, וחברת הכנסת ליה שמטוב, וחברי כנסת נוספים, וכמובן עם כבודו, היושב-ראש משה גפני.

רמי אריה: במקביל, פתחה רשות המיסים במבצע של דיונים ושומות כלל ארצי.

רמי אריה: כלומר, כאשר רשות המיסים – סליחה, אני לא רוצה להגיד רשות המיסים.

רמי אריה: משרד האוצר, מבחינתי, כי היא זרוע ממשרד האוצר.

רמי אריה: בזמן שהיא יודעת שהרשות השופטת נתנה הנחיה לתקן את החוק; בזמן שהיא יודעת שהרשות המחוקקת, קרי ועדת הכספים, פועלת לתיקון החוק, בין היתר, על-ידי תיקון הרטרואקטיבי – מתנהל מבצע מסיבי של דיונים, שומות וגבייה, באופן הזה שאפילו כרגע שאנחנו כבר נמצאים לפני התיישנות של שנת המס 2008, אומרים לאנשים: או שתחתמו, או שתשלמו באופן מלא ולפי ההנחיה, או שתתפשרו איתנו לכל היותר עד מרץ 2013.

רמי אריה: אז עם כל הכבוד, אני חושב שההתנהלות הזאת של משרד האוצר, ואני שוב אומר: ורשות המיסים כזרוע ממנה, היא התנהלות שפועלת תחת הרשות המחוקקת.

משה גפני: אוקי.

רמי אריה: והרשות המחוקקת צריכה לעמוד על זכויותיה, ולומר שכאשר יש דיון, לפי הנחיית הרשות השופטת, לתקן את החוק, בזמן שמתקיים הדיון הזה, מתבקשת הרשות המבצעת להאריך ולהמתין עד שיתקיים הדיון.

משה גפני: תודה.

רמי אריה: ועוד לעניין ההתיישנות: אין התיישנות למעשה כי הרשות המבצעת, ככל שהיא חושבת – או משרד האוצר, או פקידי השומה – ככל שהם חושבים שתהיה התיישנות לשנת 2008, ניתן, לפי סעיף 145 לפקודת מס הכנסה, לבקש הארכה של תקופת ההתיישנות לשנה נוספת.

רמי אריה: כלומר, כלום לא בוער לפקידי השומה להוציא כרגע שומות בצורה מהירה.

משה גפני: טוב.

משה גפני: נכון.

רמי אריה: הם יכולים לבקש עוד שנה.

רמי אריה: זה אך ורק תלוי באנשי משרד האוצר, ועד כמה הם מכבדים את הרשות השופטת, את בית-המשפט העליון ואת ועדת הכספים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מר אליהו סרור.

אליהו סרור: אני לא יכול לדבר על מה שיהיה קדימה בחקיקה.

אליהו סרור: אני מקווה שאתם תעשו את העבודה.

אליהו סרור: אני מדבר על מה שקורה, על העיוות, כפי שחבר הכנסת וקנין אמר.

אליהו סרור: אנחנו ישבנו בעבר.

אליהו סרור: העיוות הבלתי נסבל הזה, שלא קשור לפסיקה.

אליהו סרור: הפסיקה מדברת על משהו אחד, מכאן ואילך אני מבין.

אליהו סרור: כרגע, גם בבית-משפט, אם הדבר הזה יעבור, אם מישהו ידון בנושא הזה ויבחין – יש אזרחים שקיבלו את ההטבה, ויש אזרחים שלא קיבלו ולא יקבלו את ההטבה במצב הדברים כיום.

אליהו סרור: באותה שנת מס, לדוגמה: 2006, 2007, 2008, 2009 – יש אנשים שקיבלו את ההטבה, ואנשים שלא יקבלו את ההטבה.

אליהו סרור: לזה אף בית-משפט לא התכוון, גם לא בית-המשפט העליון.

אליהו סרור: הוא התכוון שיהיה שוויון בפני כולם.

אליהו סרור: אני לא מאמין שאנחנו נשב כאן או בכל מקום אחר, שלא יהיה שוויון.

אליהו סרור: גם אם החליטו שרוצים חישוב מאוחד בכל מקרה, וגם אם זאת ההלכה.

אליהו סרור: בשנים מסוימות, אם בשנת 2008 יש אדם אחד שקיבל נפרד, שכולם יקבלו נפרד.

אליהו סרור: אם אין אדם כזה, שאף-אחד לא יקבל.

אליהו סרור: אי-אפשר לעשות איפה ואיפה בין הציבור, והכול בשם החוק, והצדק והשוויון.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: עורך-הדין איתן צחור, בקצרה.

איתן צחור: רק דבר קצר: בדרך-כלל בתי-המשפט פונים לכנסת ומבקשים שינוי חוק.

איתן צחור: הייתי מצפה שפה, הכנסת תפנה לבתי-המשפט, ותבקש לפחות לעכב את כל ההליכים שמתנהלים כיום, ואמורים להינתן פסקי-דין בימים הקרובים, שיעכבו את זה לפחות עד אחרי הפגרה.

איתן צחור: שתהיה איזו קריאה גם של הכנסת כלפי הרשות השופטת.

רמי אריה: אפשר לפנות להנהלת בתי-המשפט.

משה גפני: אוקי, נבדוק.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: תודה.

משה גפני: מר אשר רובין.

רובין: כן.

משה גפני: כן, בבקשה.

רובין: אני בן 50.

רובין: תסתכלו כאן מסביבכם, חלקכם מבוגרים ממני, חלקכם לא.

רובין: אנחנו כולנו פה באותה סירה.

רובין: אני מאוד-מאוד מקווה שהדיון הזה הוא לא פה בשביל שנוציא קיטור, אלא בשביל שיהיה ענייני.

רובין: הנושא כל-כך צודק.

רובין: הרי כולנו מבינים את הנושא.

רובין: אני אספר לכם דקה על אשתי, שנשארה היום בעבודה.

רובין: היא לא באה לפה איתי, כי בעסק שלנו אי-אפשר שאחד מאיתנו לא יהיה.

רובין: זאת אומרת, גם לחוץ לארץ אנחנו לא יכולים לנסוע ביחד.

רובין: והאישה הזאת שעובדת איתי, היא שווה בערך שלושה-ארבעה שכירים, כי היא עובדת מהלב, היא עובדת כבעל-בית, כבעל-עסק.

רובין: היא מנהלת את זה בצורה מדהימה.

רובין: ופה מספרים לי שאני יכול לשלם לה 48,000 שקל משכורת לשנה, שזה מביש, מביך, לא הגיוני.

רובין: צריך לתקן את זה מיד.

רובין: אני באמת לא פה בשביל להוציא קיטור, אלא אני פה בשביל שתעשו משהו.

רובין: מסתכל עליכם, כמו כולנו פה.

רובין: גם אותי רודפים שלטונות המס, גם אותי הזמינו לדיונים, גם עליי מאיימים, וגם עליי עושים תרגילי כוח ומניפולציות בשביל להוציא ממני מאות אלפי שקלים.

רובין: אני מצטער, יש לי שלושה ילדים: אחד השתחרר לפני חודש, האחרת התגייסה.

רובין: אני צריך לפרנס אותם, לא את שלטונות המס.

רובין: וחבל מאוד שמר דורון ארבלי לא פה בשביל להסתכל לנו בעיניים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מר אייל אלון.

אייל אלון: שלום.

אייל אלון: אני יועץ מס.

אייל אלון: באותו עניין שאתה אמרת כרגע: אם אני הייתי מעסיק את אשתי בחברה שלנו, ששנינו בעלי מניות, ואשתי מרוויחה משכורת של 10,000 שקל, והייתה יולדת.

אייל אלון: היה בא גוף ממשלתי שנקרא המוסד לביטוח לאומי, והיה חוקר האם היא באמת עבדה בעסק או לא.

אייל אלון: אז יש המון מקרים היום שהמוסד לביטוח לאומי חקר, וראה שהאישה באמת עבדה בעסק.

אייל אלון: והיום בא מס הכנסה ואומר: רגע, רק שנייה, לי זה לא מתאים.

אייל אלון: לי מתאים רק 4,000 שקל.

אייל אלון: מצד שני, בני זוג, לעניין מס הכנסה, זה רק זוג שנישא.

אייל אלון: זוג שעבר דרך הרבנות, שנישא במשרד הפנים.

אייל אלון: זאת אומרת, היום יש זוגות נוספים: מה קורה עם אלה שידועים בציבור?

אייל אלון: מה קורה עם זוג שמגדל ילד, שהם בכלל חד-מיניים?

אייל אלון: למה עליהם זה לא יחול?

אייל אלון: דבר נוסף: אם אני עד היום פניתי למס הכנסה בבקשה להחיל את סעיף 66ה, אז אמרו לי: לא הודעת לנו 30 יום לפני, אי-אפשר להחיל.

אייל אלון: אז פתאום היום אפשר לעשות הקלה אחורה?

אייל אלון: אז אם אפשר לעשות הקלה אחורה, אז בואו גם תקלו על זה שנדחה את כל הסיפור עד אחרי הבחירות.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: את לא נרשמת, בבקשה.

לאה רוזנברג: נרשמתי.

לאה רוזנברג: קודם-כל, בשם לשכת יועצי המס, חנה מתנצלת.

לאה רוזנברג: היא הייתה צריכה לצאת.

משה גפני: מה השם שלך?

לאה רוזנברג: לאה רוזנברג.

משה גפני: בבקשה.

לאה רוזנברג: יש כאן בעיה אחרת: בתחילת השנה ישבו כאן, בוועדת הכספים, וקבעו נקודת זיכוי עבור טיפול בילדים.

לאה רוזנברג: קבעו עוד נקודת זיכוי לגבר, עבור ילד קטן.

לאה רוזנברג: בשום דבר בנקודות הזיכוי האלה, אף-אחד לא התייחס לְמָה קורה בחישוב מאוחד.

לאה רוזנברג: אף-אחד לא מתייחס לְמָה קורה לחישוב מאוחד.

לאה רוזנברג: בני-זוג שיש להם ילד קטן, לא מקבלים את נקודת הזיכוי הזאת.

לאה רוזנברג: מעבר לזה, אזור פיתוח: כל ההטבות, פה בוועדת הכספים – עכשיו, בשנת 2012 קבעו אותן – לא התייחסו.

לאה רוזנברג: כי גם ועדת הכספים וגם כל הגופים בעצם אמרו: אין דבר כזה יותר חישוב מאוחד.

לאה רוזנברג: זאת נקודת מוצא שיצאו.

לאה רוזנברג: ולכן, לא צריך לעשות תקנה נוספת.

לאה רוזנברג: עכשיו, בהוראה האחרונה שדורון הוציא, הוא בעצם הציב - - -

משה גפני: דורון, הכוונה למר דורון ארבלי.

לאה רוזנברג: מר דורון ארבלי.

לאה רוזנברג: הוא בעצם הוציא אולטימאטום: אם תבואו ותוותרו על מה שמגיע לכם עד דצמבר, נוותר לכם.

לאה רוזנברג: אבל אם אנחנו נוותר, אגב, יהיה שינוי חקיקה, בחיים לא נוכל לקבל את זה.

לאה רוזנברג: זה בעצם, הוא נותן יד עם סכין על הצוואר.

לאה רוזנברג: ואני חושבת שזה לא פייר ולא הגון.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מי משיב ממשרד האוצר?

עופרי שלו: אני אדבר.

משה גפני: רק רגע, לפני שאתה מדבר, מה שמך?

עופרי שלו: עופרי שלו.

משה גפני: כן.

עופרי שלו: מרשות המיסים.

עופרי שלו: אני בעצם ריכזתי את הצוות שטיפל בכל הנושא, בעקבות פסק-דין מלכיאלי.

עופרי שלו: קודם-כל, אני רוצה להגיד - - -

משה גפני: לא, אתה עוד לא רוצה להגיד.

משה גפני: לא ביקשתי ממך להגיד.

משה גפני: ביקשתי רק לדעת מי הולך לדבר בשם - - -

עופרי שלו: אני.

משה גפני: אתה.

משה גפני: ומה התפקיד שלך?

עופרי שלו: אני בעיקרון מנהל את המחלקה המקצועית, וישבתי בראש הצוות.

משה גפני: אתה היית בראש הצוות.

משה גפני: אז לפני שאתה אומר, אני רוצה להגיד לך משהו: התקיים פה דיון, אני לא יודע אם היית בדיון הקודם.

עופרי שלו: לא, לא הייתי.

משה גפני: לא היית בדיון הקודם, ואני מנהל דיאלוג עם רשות המיסים כבר זמן רב בעניין הזה.

משה גפני: יש נקודת שבר במערכת היחסים בין הרשות המבצעת לבין הרשות המחוקקת.

משה גפני: יש פעמים רבות שזה קורה בקדנציה.

משה גפני: יש דיאלוג שמנהלים ועושים דברים יחד – רבים, מתפשרים, מגיעים למסקנות.

משה גפני: אבל יש נקודת שבר.

משה גפני: נקודת שבר, שהרשות המחוקקת מרגישה שמנצלים חולשה שלה כדי לעשות דבר לא נכון, לא צודק, רק כדי לקטוף כסף.

משה גפני: אם אני בוחן את הקדנציה הזאת, זה המקרה.

משה גפני: יש החלטה של הרשות השופטת, שאני חולק עליה.

משה גפני: אני לא מקבל את הפסיקה הזאת, אבל הפסיקה הזאת מתבססת – בגלל שהיו פסיקות סותרות – הפסיקה האחרונה מתבססת על חוק ארכאי.

משה גפני: פסיקות קודמות לא היו כאלה.

משה גפני: עכשיו, בנוסף לזה שאני חבר כנסת, בנוסף לזה שאני יושב-ראש ועדת הכספים, אני גם אדם דתי.

משה גפני: ואני לא חושב שללכת ולקחת את התא המשפחתי ולנסות לפרק אותו כדי לקבל כסף, הוא דבר שיכול לעבור בשתיקה.

משה גפני: אני העברתי אז חוקים – אני כבר הרבה שנים בכנסת – העברתי חוקים שהיו בהסכמה עם שרי ביטחון על מקרים של אלמנות צה"ל שנישאות מחדש, שלא יצטרכו לאבד את הזכויות שיש להן בגלל שאחרת הן לא נישאות כדת משה וישראל.

משה גפני: והכנסת שינתה את זה, ושרי ביטחון הסכימו.

משה גפני: עכשיו, מה שאתם עושים פה, עושים פה את העוול הכי גדול שיכול להיות.

משה גפני: אני לא מכיר דוגמה כזאת מהקדנציה הזאת.

משה גפני: אני מכיר הרבה בעיות שהיו: העלאת מחירי הדלק היה דבר רע.

משה גפני: העלאת מחיר החשמל היה דבר רע.

משה גפני: הרבה דברים חברתיים היו דברים רעים.

משה גפני: כאן נעשה דבר – אני גם הרגשתי, מאנשים שדיברו איתי וממכתבים שאני קיבלתי – אני הרגשתי את תחושת האין-אונים שעומדים מול המערכת, ואין מי שיעזור.

משה גפני: אני יכול לאיים עליכם, אני יכול להגיד, הכול אני יכול לעשות.

משה גפני: אתם, כאילו אני אוויר.

משה גפני: אני פניתי למר דורון ארבלי, ביקשתי ממנו לדחות.

משה גפני: הוא אמר לי: אני דוחה.

משה גפני: הוא אמר: אני מקים צוות.

משה גפני: ועד שהצוות יסיים את העבודה, אנחנו לא עושים שום דבר.

משה גפני: אנחנו, אחרי זה גם דוחים.

רוברט אילטוב: ואיפה מר דורון ארבלי, הוא בפריימריז?

רוברט אילטוב: למה הוא לא הגיע?

משה גפני: הוא בישראל ביתנו, הוא לא בפריימריז.

רוברט אילטוב: אז למה הוא לא הגיע?

רוברט אילטוב: ישראל ביתנו פה.

משה גפני: אני לא מקבל את הדבר הזה בשום פנים ואופן.

משה גפני: עכשיו, רוצים לקיים דיאלוג, מותר לקיים דיאלוג.

משה גפני: תנו את פרק הזמן הזה.

משה גפני: תמתינו עד אחרי הבחירות, תוקם ממשלה בישראל, תקבל החלטה.

משה גפני: אני, לפי דעתי, אנחנו צריכים להכניס דבר כזה – אנחנו, כיהדות התורה, צריכים להכניס דבר כזה, אם ניכנס לקואליציה, בהסכם קואליציוני, בגלל שאצלנו זה דבר אידיאולוגי.

משה גפני: זה לא דבר של מה בכך.

משה גפני: הבחור הזה אמר קודם, הוא אמר את הדברים כהווייתם.

משה גפני: ואני יודע שזה מה שיהיה.

משה גפני: מה אתם חושבים, שאנשים ישלמו לכם כסף - - - חוץ מלשקר, גם יתחילו לעשות ידועים וידועות בציבור.

משה גפני: וילכו לבית-הדין הרבני, ויתגרשו באופן פיקטיבי.

משה גפני: מה אתם חושבים, שאנשים ישלמו מאות אלפי שקלים שאין להם?

משה גפני: מאיפה?

משה גפני: על מה?

משה גפני: יש לי בקשה אחת, אחת: בית-המשפט אמר שהמחוקק יחוקק חוק, הוא לא אמר מה.

משה גפני: בית-המשפט לא אמר שאתם צריכים לרוץ כל-כך מהר כדי לנהל את הדבר הזה.

משה גפני: שאני עומד פה מקודם ומתווכח עם רשות המיסים על תשלום מקדמה לפיצויים, על מה שהיה בדרום במבצע "עמוד ענן", אז אומרים לי: לא, עוד זמן ועוד זמן.

משה גפני: פתאום צריכים עוד זמן כדי לשלם פיצויים.

משה גפני: תחכו, תחכו קצת.

משה גפני: בגלל שאם לא, אני כבר אמרתי את זה בישיבה הקודמת: אתם לא יודעים כמה הפסדתם ממני בגלל הסיפור הזה.

משה גפני: אתם לא יודעים כמה הקשחתי עמדות בכל מיני נושאים שאתם מביאים לוועדה.

משה גפני: אני פשוט לא סומך עליכם.

משה גפני: אני לא סומך על שיקול הדעת הזה.

משה גפני: מבקשים – ועדת הכספים כולה, מבקשת מכם:

משה גפני: תדחו את זה עד אחרי הבחירות.

משה גפני: אל תוציאו שומות.

משה גפני: מר דורון ארבלי אומר לי: אני לא מוציא.

ליה שמטוב: מר דורון ארבלי אמר ככה: אם מישהו ישלח לך מכתב, או יצלצל שלמישהו מבקשים - - -, אני אישית אטפל בזה, הוא אמר.

ליה שמטוב: ומה קורה?

ליה שמטוב: בכל יום הם מקבלים טלפונים.

משה גפני: טוב.

משה גפני: הבקשה שלי, אני מבין, שאתה לא איש הביצוע של רשות המיסים.

עופרי שלו: לא.

משה גפני: לא, בסדר.

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: מר דורון ארבלי לא בא.

רוברט אילטוב: בגלל זה הוא פה.

משה גפני: ואיפה מר ערן יעקב?

משה גפני: ערן לא פה.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: הבנתי.

קריאה: - - -

עופרי שלו: תן לי להגיד כמה מילים.

משה גפני: אני יאפשר לך.

משה גפני: לא הזמנתי אותך בשביל שלא תדבר.

משה גפני: אני רק מבקש בסוף דבר אחד: לדחות את זה עד אחרי הבחירות.

משה גפני: עכשיו, אני לא יודע אם אני בקדנציה הבאה אהיה בכנסת, זה תלוי בבחירות.

משה גפני: אני לא יודע אם אני אהיה יושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: אם לא תדחו את זה, מכל מי שיהיה אחריי, אני אבקש ממנו לא להיענות לשום בקשה שלכם.

משה גפני: אם אתם לא נענים לבקשה האלמנטארית הזאת, של לדחות את זה עד אחרי הבחירות – הרי אתם פועלים מכוח הכנסת.

משה גפני: בעיקר מכוח ועדת הכספים.

משה גפני: אם לא תיענו לבקשה הזאת, יהיה לכם עסק עם ועדת הכספים.

משה גפני: חסר היגיון, חסר אידיאולוגיה, נזק בל יתואר, שאני יודע שיש אנשים שמנצלים את זה לרעה.

משה גפני: אני לא מתעלם מהעניין הזה.

משה גפני: תטפלו בזה.

משה גפני: בשביל זה צריך להעביר חוק.

משה גפני: בשביל צריך שכולם יישבו ליד שולחן, ידברו על הרמאים, ידברו על אלה שמנצלים לרעה.

משה גפני: אבל ידברו על האנשים שנהנים מיגיע כפיהם – הבעל והאישה עובדים יחד.

משה גפני: בדקתם איזה זוג אחד לפני שהוצאתם שומה, אולי זה נכון מה שהם אומרים?

משה גפני: בדקתם?

קריאה: להיפך.

קריאה: ההיפך.

קריאה: בדקו, - - -

קריאה: - - - בדקו.

קריאה: בדקו.

משה גפני: בבקשה.

רוברט אילטוב: אבל עדיין, אפשר להבין למה מר דורון ארבלי לא הגיע?

משה גפני: אין לי מושג.

אייל בן צבי: זה אומר שהם מצפצפים על הוועדה הזאת.

משה גפני: בסדר, בסדר.

אייל בן צבי: זו בדיוק הנקודה.

רוברט אילטוב: אני לא סתם שואל את השאלה הזאת.

אייל בן צבי: - - -, בדיוק הנקודה.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אני לא סתם שואל את השאלה הזאת, כי פשוט אני יכול לפרש את הדבר הזה כזלזול של פקיד ממשלתי בכנסת ובוועדת הכספים.

רוברט אילטוב: אני חושב שאת הדבר הזה, מיד אחרי הבחירות, צריך לטפל בו באופן חריף מאוד.

משה גפני: אין לך מה - - -

ליה שמטוב: אדוני היושב-ראש, בישיבה שהייתה פה על הנושא הזה, כולם היו פה.

ליה שמטוב: הכנסת עבדה.

ליה שמטוב: כולם היו פה.

ליה שמטוב: היום, אתה רואה, אין אף-אחד.

משה גפני: הגברת ליאת שדמי, בבקשה.

ליאת שדמי: מנהל רשות המיסים, כידוע לכם, עסוק בהרבה דברים אחרים.

ליה שמטוב: והם?

ליה שמטוב: והאנשים האלה?

אייל בן צבי: ואנחנו לא עסוקים?

משה גפני: חברת הכנסת ליה שמטוב.

רוברט אילטוב: אנחנו באמת לא - - -

משה גפני: עם כל הכבוד, אתה לא יכול להתערב.

רוברט אילטוב: סליחה, גברתי, אנחנו באמת לא עוסקים בשום דבר.

רוברט אילטוב: אנחנו מתעסקים כל היום - - -

משה גפני: תאפשר לה.

ליאת שדמי: הנושא הזה חשוב.

ליאת שדמי: יש פה נציגים - - -

רוברט אילטוב: לא, זה ממש - - -

משה גפני: בסדר.

משה גפני: תאפשר לה, נו.

רוברט אילטוב: זה ממש לא מקובל, מה שאת אומרת.

ליאת שדמי: הנושא הזה חשוב.

ליאת שדמי: יש פה נציגים של רשות המיסים.

ליאת שדמי: אנחנו לא מזלזלים בנושא, ואנחנו לא מזלזלים חס-וחלילה באנשים שהגיעו לכאן.

ליאת שדמי: יש פה נציגים של רשות המיסים שיוכלו לתת תשובות, והם תיכף יעשו את זה.

ליאת שדמי: וחבל שנשמעים פה כל מיני צלילים שהם קצת צורמים.

ליאת שדמי: גם מבחינת רשות המיסים, יש חוק, יש פסיקה.

ליאת שדמי: אנחנו פועלים לפי חוק ופסיקה.

ליאת שדמי: זה התפקיד שלנו.

ליאת שדמי: זאת האחריות שלנו.

רמי אריה: זה לא מה שאמר בית-המשפט העליון.

משה גפני: לא, לא, לא.

ליאת שדמי: את התשובות המקצועיות - - -

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני מאפשר לו להגיד.

משה גפני: הבקשה שלי מרשות המיסים: אני מכבד את מר דורון ארבלי.

משה גפני: אני מכבד את מר משה אשר שהוא חתום על ההנחיה החדשה.

משה גפני: אני מכבד את כולם.

משה גפני: הבקשה שלי היא: אף-אחד לא הכריח אתכם לגבות ולהוציא שומות היום.

משה גפני: אנחנו מבקשים, יש הצעת חוק שלנו.

משה גפני: אנחנו לא יכולים לחוקק את זה עכשיו.

משה גפני: אנחנו במצב מוחלש.

משה גפני: אנחנו עוסקים בנושא ציבורי אחר.

משה גפני: אנחנו עוסקים בבחירות.

משה גפני: אנחנו מבקשים לדחות את זה עד אחרי הבחירות, כדי שנשב יחד.

משה גפני: לדחות את הנושא הזה.

משה גפני: זה התנהל עשרות שנים, תמתינו עוד שלושה חודשים, ארבעה חודשים.

משה גפני: זאת הבקשה היחידה.

משה גפני: אני מתחייב לכם שאם לא תיענו לבקשה הזאת, זה יירשם פה על לוח שחור בוועדת הכספים, ואני לא יודע מי שיהיה כאן.

משה גפני: יש פה גם אידיאולוגיה, גם פגיעה חברתית בלתי רגילה, גם פגיעה בזוגות נשואים, גם פגיעה במקומות עבודה.

משה גפני: יש פה את כל הסממנים שמעמידים באור מאוד לא יפה את רשות המיסים.

משה גפני: אני מבקש לדחות את זה.

משה גפני: יכול להיות שההחלטה שתתקבל תהיה כזאת, ויגידו: אתם יודעים מה?

משה גפני: היות וזה מכניס לנו כך וכך כסף, נחפש מקור מימון אחר.

משה גפני: אנחנו עשינו את זה כבר.

משה גפני: המון פעמים עשינו.

משה גפני: היה מקור מימון שאמרנו שאנחנו לא מסכימים: כשהייתה למשל ההפחתה במס, אמרנו שלמעמד הביניים לא להפחית במס.

משה גפני: לקחנו את זה מההיטל על הסיגריות.

משה גפני: זה לא שאנחנו פה, מישהו עולה חדש והוא אמר: רק רגע.

משה גפני: עשינו עסקים יחד.

משה גפני: זה לא שאנחנו מנותקים לחלוטין.

משה גפני: נמצא מקור מימון אחר.

לאה רוזנברג: אבל אין כאן - - -

משה גפני: לא להתערב בעניין הזה.

משה גפני: תאמיני לי, אני עצבני גם בלי זה.

משה גפני: בבקשה.

עופרי שלו: קודם-כל, אני רוצה לציין שמר דורון ארבלי שם את הנושא הזה לנגד עיניו.

עופרי שלו: אני עד, בתור ראש הצוות, על מספר הישיבות, מספר הישיבות גם אצל מר דורון ארבלי בנושא הזה.

עופרי שלו: הצוות שהוקם בזמנו – אנחנו עבדנו פה בלחץ זמנים גם בגלל הדרישה שלך, לבוא ולתת פתרונות.

עופרי שלו: צריך להבין: זה נושא שקיים כבר משנות ה-50.

עופרי שלו: אתה לא יכול לבוא ובקסם לשנות את הכול.

עופרי שלו: יש לזה משמעות.

עופרי שלו: אנחנו מבינים את הבעיה.

עופרי שלו: תאמין לי, אני שומע פה את הסיפורים וגם ישבתי עם הלשכות, והם סיפרו את כל התיקים שיושבים אצלם.

עופרי שלו: וברור גם לרשות המיסים שיש פה בעיה.

עופרי שלו: ורשות המיסים מרימה את הכפפה ורוצה לשנות.

עופרי שלו: אבל אנחנו חושבים שצריך לתת זמן לשנות.

קריאה: אז תקפיאו - - -

משה גפני: לא להפריע.

משה גפני: בסדר, נו אתה הולך בדרך נכונה.

משה גפני: אני רק מבקש דבר אחד: רק זמן.

משה גפני: שום דבר אחר לא.

עופרי שלו: קודם-כל, עלתה פה הצעה של סעיף 145א2, אנחנו נשקול אותה.

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: אני לא מבין במספרים בכלל.

משה גפני: זה כדי לבלבל אותי, אומרים: סעיף 145א2.

משה גפני: כבר לא הבנתי כלום.

משה גפני: הדבר היחיד שאני מבקש זה זמן.

משה גפני: אל תגיד לי סעיף 145א2.

משה גפני: אני צריך עכשיו לשאול פה את היועצת המשפטית למה התכוונת.

עופרי שלו: אני אעביר את המסר - - -

משה גפני: לא, אני מבקש זמן.

משה גפני: זמן.

קריאה: - - -

קריאה: בסדר, זו הארכה - - -

משה גפני: תשמע, אני בכנסת הזאת העברתי הרבה מאוד חוקים.

משה גפני: הרבה מאוד חוקים.

משה גפני: יכול להיות שאני אצליח להעביר את החוק הזה.

שגית אפיק: מר שלו, אתם רוצים זמן למודל העתידי, אנחנו מבינים את זה.

שגית אפיק: אבל את העבר צריך לגזור מהעתיד.

שגית אפיק: זה גם עניין שצריכה להיות בו קורלציה, ואני חושבת שמר דורון ארבלי הבין את זה.

שגית אפיק: זה לא נכון פשוט לסגור את העבר במהירות עכשיו.

ליאת שדמי: לגבי העבר, אתם צריכים להבין שלגבי העבר אנחנו לא יכולים לתת פה שום התחייבות.

ליאת שדמי: אנחנו יכולים רק - - -

משה גפני: אתם לא צריכים לתת שום התחייבות.

משה גפני: אני לא ביקשתי התחייבות.

משה גפני: אני ביקשתי רק שתידחו את זה עד אחרי הבחירות.

ליאת שדמי: העבר נקבע ונפסק, לפחות בנושא הזה, בחקיקה רטרואקטיבית - - -

משה גפני: בסדר.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: אני רק מודיע שלא תהיה שום התחייבות מצדי על מה שרשות המיסים תבקש.

משה גפני: שום התחייבות.

משה גפני: אני ביקשתי התחייבות?

משה גפני: ביקשתי שתידחו את זה.

משה גפני: מישהו רודף אחריכם?

משה גפני: כן, בבקשה.

משה גפני: יש פסיקה.

משה גפני: אני נופל מהכיסא, יש פסיקה.

עופרי שלו: קודם-כל, יש את התיישנות השומות.

משה גפני: אז תידחו את זה בשנה.

עופרי שלו: - - - בנושא הזה: ככל שנוכל, נבחן את הדברים.

משה גפני: תדחו בשנה.

עופרי שלו: עכשיו, צריך להבין שיש פה שומות שכביכול שנשארו עוד מהתקופה, מה שנקרא: בואו נראה מה יקרה בבית-המשפט העליון, ואז בהתאם נפעל.

עופרי שלו: בית-המשפט העליון אמר את דברו, - -

משה גפני: טוב.

עופרי שלו: - - ואנחנו צריכים לפעול בהתאם.

עופרי שלו: אנחנו הרשות המבצעת, צריך לזכור.

עופרי שלו: אני כבר אומר: הולכים פה על חקיקה רטרואקטיבית.

עופרי שלו: אנחנו חשבנו על הדברים.

עופרי שלו: הדברים לא פשוטים.

משה גפני: טוב.

עופרי שלו: תזכור שיש פה אנשים שפעלו, חלקם חשבו שהחוק אולי קצת שונה ופעלו בדרך שונה.

עופרי שלו: היום, אם אתה מתקן אחורה, יש פה פגיעה כלפי אותם אנשים.

משה גפני: טוב.

עופרי שלו: צריך לקחת את הדברים בחשבון.

עופרי שלו: לכן, אנחנו חשבנו שזה לא נכון לרוץ.

עופרי שלו: צריך למצוא את האיזון בין הדברים.

עופרי שלו: כי יש פה, מצד אחד, את הרשות שרוצה לבוא ולאפשר לבני-זוג שעובדים בעסק משותף, ועובדים בעסק המשותף.

עופרי שלו: מצד שני, לתת לנו את הכלים.

משה גפני: בסדר.

קריאה: אז למה הולכים - - -

משה גפני: הופה, הלו.

משה גפני: עד יום שלישי אני רוצה תשובה.

משה גפני: ביום שלישי כנראה תתכנס הוועדה על הפיצויים לתושבי הדרום.

משה גפני: תהיה מליאה, בעזרת השם.

משה גפני: אני אצטרך להביא כמה חוקים שרשות המיסים מבקשת, שעברו במליאת הכנסת.

משה גפני: שמבקשים מיושב-ראש הכנסת שאני אביא את זה.

משה גפני: יש כמה חוקים, אני לא אזכיר את שמותיהם.

משה גפני: יש כמה חוקים שמשרד האוצר מבקש.

משה גפני: אני עד יום שלישי רוצה תשובה.

משה גפני: אני לא הולך לעשות לכם הנחות.

משה גפני: אני מתנצל שאני ככה מדבר.

משה גפני: אני לא מתכוון אליך, ואני לא מתכוון אלייך, ואני לא מתכוון אפילו למר דורון ארבלי – אני מתכוון למערכת.

משה גפני: זה משהו שנראה כמו תסמונת הראש הקטן.

משה גפני: לא מעניין מה שנעשה מסביב: בלי חזון, בלי איזשהו מבט על האזרחים שאנחנו חלק, כולנו אזרחים במדינה.

משה גפני: בלי להסתכל על כל הדבר הזה.

משה גפני: אני עד יום שלישי רוצה תשובה.

משה גפני: אם אני אקבל תשובה שלילית; אם לא ידחו את זה עד אחרי הבחירות, - -

קריאה: לכולם.

משה גפני: - - אני אעשה מה שאני יכול.

משה גפני: זו פגיעה אידיאולוגית במדינת ישראל כמדינה יהודית.

משה גפני: זו פגיעה אידיאולוגית במדינת ישראל כמדינה חברתית.

משה גפני: זו פגיעה אידיאולוגית במדינת ישראל כמדינה דמוקרטית שמתיימרת להגיד שיש שוויון בין גברים ונשים.

משה גפני: שום פרמטר שנמצא בעניין הזה, הוא לא חיובי.

משה גפני: חוץ מלקטוף כסף מהעצים, בגלל שבסוף החודש צריך להגיד לאגף התקציבים כמה כסף השגנו.

משה גפני: חוץ מזה אין פה כלום.

משה גפני: אני, עד יום שלישי, מבקש תשובה.

משה גפני: ואני מאוד מבקש שהיא תהיה חיובית.

משה גפני: אני לא מבקש מכם דבר שהוא בלתי אפשרי, אני לא אומר לשנות החלטה, אני לא אמר ללכת נגד פסיקת בג"ץ, אני לא אומר לעשות איזשהו דבר.

משה גפני: להמתין.

משה גפני: לראות, מיד אחרי הבחירות, תתחילו לגבות את הכסף.

משה גפני: אבל תנו לנו את פרק הזמן שנוכל ללכת לבחירות, נורמלי.

משה גפני: לא באופן הזה.

משה גפני: תודה רבה.

ליה שמטוב: הרב גפני

משה גפני: כן.

ליה שמטוב: והיחס של הפקידים, כי תעבירו.

ליה שמטוב: בכל הסניפים יושבים פקידים, הם מתייחסים אליהם כעבריינים.

קריאה: זה בדיוק ככה.

קריאה: בדיוק ככה.

משה גפני: אוקי.

משה גפני: תודה רבה, רבותיי.

משה גפני: אני מבקש תשובה עד יום שלישי.