ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 791, 2012-11-05 11:00

חיים כץ: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

חיים כץ: למען האמת, אני לא בסוד העניינים, לא יודע מה הולך לקרות פה.

חיים כץ: אנחנו עושים את זה תוך כדי ישיבת מליאה – סיבה טובה לפטר אותנו.

חיים כץ: יכול להיות שיפטרו אותנו אחרי הישיבה הזאת.

חיים כץ: ..

חיים כץ: אני רואה פה את היועצת המשפטית לשעבר ג'ודי וסרמן, אז כנראה, יש פה משהו חשוב.

חיים כץ: אנחנו גמרנו את כל החוקים שהתחייבנו לך.

חיים כץ: הם עברו בשנייה-שלישית.

חיים כץ: אני לא יודע אם ראית את זה בשידור ישיר, אבל אני בירכתי אותך שם, ואמרתי שזה לכבודך.

חיים כץ: אם אנחנו עושים את זה ישיבה רשמית, אז זה פרוטוקול 791.

חיים כץ: 791 דיונים.

חיים כץ: עם ועדות המשנה הגענו ל-1,000.

חיים כץ: אעביר את ניהול הישיבה למנהלת המיתולוגית, וילמה מאור, שחקי אותה.

וילמה מאור: תודה רבה.

וילמה מאור: הפעם אני רוצה להזכיר שלא אמרת מה אני צריכה לעשות כדי לקבל את רשות הדיבור ולנהל את הישיבה.

וילמה מאור: זה יבוא אחר כך...

וילמה מאור: אני מאוד מתרגשת לסכם בדרכי את פעילות ועדת העבודה והרווחה בכנסת ה-18 בראשותו של חבר הכנסת כץ.

וילמה מאור: אני מגישה לך - אמנם זה דוח ביניים, והיום אנחנו הולכים לאשר עוד ארבעה חוקים.

חיים כץ: שביבי יקבל, ויראה מה זה פעילות חברתית של ועדה.

חיים כץ: זה מסכם ארבע שנות עבודה.

רחל אדטו: האם זה אומר שזאת הכרזה על זה שאתה הולך להקים מפלגה חברתית?

חיים כץ: ממש לא.

חיים כץ: אני נמצא במפלגה מאוד חברתית.

חיים כץ: לפחות אני פעלתי יחד עם הוועדה בצורה חברתית.

וילמה מאור: ואני הולכת לדבר קצת על משהו אחר, שקורה בישיבות הוועדה, שהוא אופייני רק לך, חיים.

וילמה מאור: לפעמים פה בישיבות הוועדה היה נדמה שאיננו עובדים בוועדת העבודה והרווחה של הכנסת אלא עובדים אצל לה פונטיין, כי חיים כץ בדרכו שלו גייס משלים והומור כדי להתגבר על כל מיני מצבים מביכים, להחליק מצבים רגישים, ובעיקר להפיס עמדות ומחלוקות.

וילמה מאור: ליקטנו צרור קטן של משלים שנהגת להשתמש בהם בישיבות הוועדה למצגת, ואנחנו מבקשים להראות לך אותה.

וילמה מאור: השקף הראשון הוא לא מהמשלים, אלא הוא הצהרת הכוונות שאותה אמרת בוועדה ברגע שבו דרכה בה: דחיתי משרת שר, והיתה לי בקשה צנועה: אני רוצה לעמוד בראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

וילמה מאור: באתי לנהל את הוועדה הזאת ארבע שנים, והמטרה שלי היא לעשות טוב לאנשים במצוקה.

וילמה מאור: אז אנחנו איגדנו את המשלים שנהגת לומר אותם בישיבות הוועדה – המדריך על-פי כץ – המדריך למשתמש.

וילמה מאור: ישיבה סוערת.

וילמה מאור: רוב הישיבות שלנו הן סוערות, ואנשים לוקחים לעצמם את רשות הדיבור, וחיים אומר בשקט, אך באופן חד-משמעי – חיים מסביר לכל אותם מתפרצים למיניהם: כדי שאתה תחלק רשות דיבור צריך שתעשה שלושה דברים: להתפקד למפלגה, להיבחר לכנסת, ולקבל את ראשות הוועדה.

וילמה מאור: כל זה מתרחש בישיבות הוועדה: העוול גדול והתקציב מוגבל.

וילמה מאור: וחיים מסביר: לפעמים צריך להסתפק בסדק הקטן שאנחנו פורצים בקיר, בלי להפיל את החומה כולה, והשאר יבוא עם הזמן.

וילמה מאור: ארבע שנים, 127 חוקים וטומי לפיד אחד.

וילמה מאור: למה אני מתכוונת – כשביקשו המשתתפים בישיבות השונות לתקן הכול, כיוון שהעוול מתמשך וארוך, ואתה מסביר שאי-אפשר את הכול בבת אחת, ואתה מסביר שטומי לפיד איבד את הרלוונטיות שלו, כי הוא השיג את המטרה שהוא הציב במלואה, ואז אתה מספר את הסיפור על אותו עורך דין שחזר מחו"ל, והבן שלו עורך הדין מספר לו בגאווה שסגר את התיק הישן ביותר במשרד, ובתגובה האבא נותן לו סטירה מצלצלת ואומר לו: מה עשית?

וילמה מאור: הרסת לנו את הפרנסה.

וילמה מאור: ובישיבת ועדה שבה הכול היה כמרקחה, ויתומי צה"ל ונפגעי פעולות איבה תובעים את עלבונם שנמשך שנים, ואתה מישיר מבט מולם, ואומר להם: אני רוצה שלא תמותו צודקים, אני רוצה שתחיו חכמים.

וילמה מאור: לגמלאי חברת החשמל – הם רוצים עוד ועוד, ואנחנו שומעים כמה אתה מסביר להם שמה שאתה הולך להעניק להם זה גם יותר מדי, והם רוצים עוד, ואתה אומר להם: סוס שמקבלים במתנה - לא בודקים לו את השיניים.

וילמה מאור: ועדי עובדים – באים ומנסים להסביר את עמדותיהם, ואתה אומר להם: די , לא הכול דיבורים, כי מדיבורים לפעמים נופלים.

וילמה מאור: ולמה הדג בצלחת?

וילמה מאור: כי הוא פתח את הפה.

וילמה מאור: ולמאבטחי השב"כ, שהסבירו כאן ארוכות למה הם מקופחים, ואתה זה שהיית הלוביסט הגדול שלהם, והם ממשיכים לדבר, ואתה רוצה להתקדם עם הדיון, ואתה אומר להם: אנחנו מזמן כבר משוכנעים, תפסיקו לתקוע את הדיון, והם לא מקשיבים, ואתה אומר לנציג שלהם: אתה עומד ברמזור אדום, מאחורי מכונית, ונותן פול גז, ואתה לא מבין ולא קורא את התמונה נכון.

וילמה מאור: ועכשיו הגענו לכמה שקפים שבהם מככבים פקידי האוצר.

וילמה מאור: הם מאוד חכמים, ומנסים לומר לחברי הכנסת במיוחד, שהניסיון שלהם והיכולת שלהם – הנה, המלפפונים התחילו להרביץ לגנן.

וילמה מאור: לעומת זאת, כשישב פה מי שעומד בראש אגף התקציבים באוצר, ומנסה להסביר שאי-אפשר ככה, וקופות החולים, וצריך לעשות רפורמה בבריאות הנפש, אתה אומר לו: אתה רק תביא את הכסף.

וילמה מאור: כל השאר – אנחנו כבר נדאג לזה.

וילמה מאור: ובמיוחד התייחסת למדיניות האגרסיבית של האוצר, שלא פעם מחטיאה את מטרתה.

וילמה מאור: והמשלת ואמרת: אפשר להרוג אדם בשתי שיטות: האחת - בתותח, והאחרת – להטביע אותו בצפיחית של דבש.

וילמה מאור: כדי להמחיש בפני בכירים באוצר שבעצם קשה להם ללמד את יושב-ראש הוועדה ואת חברי הוועדה דברים שהם כבר למדו מזמן, ורג'ואן מסביר שהתשואות כאלה ואחרות, ואתה אומר לו: מה אתה משווה ענבים ותפוחים, ועוד מתייחס אלינו כאל סרדינים...

וילמה מאור: אבל לפעמים גם חיים נתפס על חם, ואומרים לו: אבל פעם אמרת, פעם הבטחת.

וילמה מאור: ואז אתה אומר: בגילי המתקדם אני קצת פחות רואה, קצת פחות שומע, והרבה לא זוכר.

וילמה מאור: יש אנשים שנתלים באילנות גבוהים, כשהם באים לצטט.

וילמה מאור: מצטטים את שייקספיר.

וילמה מאור: חיים אוהב לצטט את ההורים, והוא מגייס אותם בכיף: אבא שלי אומר, שמה שכתוב – זוכרים; את המכות הגדולות מקבלים מאנשים קרובים, וכמו שאבא שלי אומר:

וילמה מאור: אבנים חוטפים מקרוב; יש שני סוגים של אנשים - אמא שלך היתה אומרת: יש מסבירים ויש מצליחים, ואני מודה שזו אמירה שמאוד היתה קשה לי בפעם הראשונה שנתקלתי בה, כשאמרת לי אותה, כי ניסיתי להסביר, ומצאתי את עצמי במבוכה.

וילמה מאור: ועוד היא היתה אומרת: גם התולעת בתוך החזרת – נדמה לה שהיא במקום הכי מתוק.

וילמה מאור: את המשפט הזה אמרת כשדנו בעניין הצמדת הפנסיה של אנשי משרד הביטחון למדד.

וילמה מאור: הם מגישים לנו הצעת חוק סדורה, מלומדת, ואומרים לנו: תראו, זה ההסכם שיש לנו עם משרד הביטחון.

וילמה מאור: כשאתה רואה את הסעיף שלדעתך ולדעת חברי הוועדה עושה להם עוול, הם אומרים לך – בעיקר נציגי האוצר: מה אתה רוצה?

וילמה מאור: הם מסכימים.

וילמה מאור: ואתה אומר: לא אתן לזה יד.

וילמה מאור: על הצורך להיות מאוזנים אמא שלי היתה אומרת: יותר מדי מתוק – לא טוב, יותר מדי מלוח – לא טוב, יותר מדי חמוץ – לא טוב.

וילמה מאור: ולבסוף: אמא שלי היתה אומרת: מה שחייבים זה רק למות.

וילמה מאור: חוץ מזה לא חייבים כלום.

וילמה מאור: לפעמים הכנסת את ראשך גם בוויכוח בין חברי כנסת, וקראת לסובלנות הדדית, ולנסות למצוא את החיוב בכל מקום.

וילמה מאור: ואז אמרת: גם תרנגול עיוור מוצא לפעמים גרגר וקצת סובלנות וקצת הבנה.

וילמה מאור: באחת הישיבות שעפו אגבאריה - אמירה שלך שהוא קיבל באהבה גדולה: מדינת כל אזרחיה – אבל שיהיו יהודים.

וילמה מאור: ההמלצה של חיים לגיל השלישי: אני ממליץ לכל אנשי הגיל השלישי: הצטרפו כמוני לעמותת FTC...

וילמה מאור: נעבור לסדרת שקפים – מה חושבים חברי כנסת שהיו בישיבות שלנו.

וילמה מאור: מרינה סולודקין: אתה גאון הדור.

וילמה מאור: אילן גילאון: יש לנו יושב-ראש עם ורידים.

וילמה מאור: כזה שמעריצים בעודו בחיים, ולא כמו לגבי השאר, שאותם מעריצים אחרי מותם.

וילמה מאור: אומרים עליך שאתה בחור קשוח.

וילמה מאור: ראיתי בזווית העין שלך גם את הדמעה.

וילמה מאור: אומרים שליד הקב"ה יש כיסא ריק, אומרים שעוד אף אחד לא נמצא ראוי לשבת בו – אומרת דליה איציק בישיבה שהלכת נגד כל הסיכויים, ואישרת ליתומים הרבה מעבר למה שהם חלמו בכלל.

וילמה מאור: חברת הכנסת גלאון בעיקר התייחסה לעניין גיל הפרישה של הנשים: אני בכנסת הרבה שנים.

וילמה מאור: המאבק הנחוש הבלתי-מתפשר שניהלת – מגיעה לך תודה רבה, ראוי להערכה.

וילמה מאור: עמיר פרץ – הוא הדגיש: יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה, הבריאות והפנסיה – כמו שהבטחת: היום בלי ספק אתה מסמן את אחד מסימני הדרך החברתיים והחשובים ביותר.

וילמה מאור: הצלחת להפנים לתוך החוק לאכיפת דיני עבודה דפוסי חשיבה חדשים שישפיעו ללא ספק על תרבות ההעסקה בישראל.

וילמה מאור: זבולון אורלב: חיים כץ עשה עבודה מרשימה, מדהימה, דוגמה ומופת ליושב-ראש ועדה בקידום חקיקה.

וילמה מאור: את זה לקחנו מדברים שלו במליאה.

וילמה מאור: אורלי לוי, שרק לאחרונה ילדה תינוק חמוד: מתחת לחזות הקשוחה שלך מסתתר לב ענק.

וילמה מאור: היה מישהו שאמר:

וילמה מאור: מחוספס עם לב זהב – שנלחם פה בכנסת ובוועדה בשביל כל החלשים, כל אלה שבלעדינו קולם אינו נשמע.

וילמה מאור: אין אדם מתאים ממך לעמוד בראשות ועדה כל כך חשובה.

וילמה מאור: עשית זאת בענק, לא מבחין בין ימין ושמאל, בעיניך הציבור מעל הכול.

וילמה מאור: מאחלת לך עוד שנים רבות של עשייה, פריחה, הצלחה פוליטית, וכמובן, שנמשיך לשתף פעולה.

וילמה מאור: ואי-אפשר להתעלם מדברים שקרו במהלך ארבע השנים הללו, והם שלך בלבד.

וילמה מאור: הטובה מביניהם זו חברת הכנסת אדטו, שאמרה: ארבע שנים אני לא מפסיקה לומר: העיקר הבריאות, ולך אגיד היום שבמסדרונות האלה לא רואים הרבה לב גדול וחזק כמו שלך.

וילמה מאור: שמור עליו.

וילמה מאור: גדולתו של חיים היא בכך שהשכיל לתרגם את כוחו במפלגה לטובת חקיקה חברתית באומץ לב וללא חת.

וילמה מאור: אמרה את זה שלי יחימוביץ.

וילמה מאור: חיים קיבל גם קרדיט בתקשורת, ואנחנו מציגים בפניכם – קיבלת הרבה קרדיט בתקשורת, כותרות שמגיעות לך ללא ספק.

וילמה מאור: גם לנו היתה נימה אישית, עובדי הוועדה.

וילמה מאור: אני מדברת על הלשכה המשפטית, שכתבו לך דברים מהלב, ואקרא אותם.

וילמה מאור: בסיכום פעולתה של וועדת העבודה הרווחה והבריאות בראשותך, בכנסת ה-18, אנו מבקשים לומר כמה מילות סיכום ותודה.

וילמה מאור: בראש ובראשונה, על שכיושב-ראש הוועדה העלית את קרנה של ועדת העבודה הרווחה והבריאות, הכנסת רוח רעננה בעבודת הוועדה, והעמדת את הוועדה במרכז העשייה החברתית כצומת של קבלת הכרעות והנעת תהליכים.

וילמה מאור: יותר מכך, על חתירתך להעברת חקיקה חשובה ומשמעותית: במהלך הכנסת ה-18 אושרה בוועדה חקיקה שרבים כבר נואשו ממנה, כדוגמת החוק שקובע כי אלמנות צה"ל שנישאות מחדש, לא יאבדו את קצבתן, והחוק שהסדיר את נושא תרומת ביציות, וכן אושרו בחקיקה הוראות פורצות דרך שהן פרי התעקשותך, כדוגמת דחיית מועד העלאת גיל הפרישה לנשים ואחריות ראש רשות ציבורית לפי חוק להגברת האכיפה של דיני העבודה.

חיים כץ: איפה ויסקונסין?

וילמה מאור: לא הכול זכרנו.

וילמה מאור: .. ראינו איך בשבתך בראש הוועדה חשפת, בשיטתיות ובמהירות, התחמקויות, וכן אי התאמות וטעויות חשבונאיות שחלו לגבי מידע שהוצג לוועדה, ואיך עמדת על כך שהחקיקה תהיה חקיקה ריאלית, ישימה ומדויקת, שפועלת לטובת העניין.

וילמה מאור: חשנו תמיד שאתה מביא בחשבון את האדם שאליו מכוונת החקיקה: האזרח, העובד, האדם עם המוגבלות, מקבל הגמלאות.

וילמה מאור: ידענו כי אם נצביע בפניך על הוראה בחקיקה המוצעת, שתוצאתה עוול, לא תנוח ולא תשקוט עד שהוראה זו תתוקן, כדי להשיג חקיקה צודקת יותר וראויה, בין בהסכמת הממשלה ובין שלא בהסכמתה.

וילמה מאור: בעיקר ידענו כי משנתת את מילתך, תמיד תעמוד בדיבורך.

וילמה מאור: ולסיום אנו מודים על היחס הענייני, הטוב והאנושי שלך לצוות הלשכה המשפטית, על הקרדיט שטרחת לתת בכל פעם ליועץ המשפטי שטיפל בהצעת חוק שהובאה לאישור במליאה, ובמיוחד רצינו להודות על הדוגמה היוצאת מן הכלל שנתת לכל הסובבים אותך לעניין כיבוד אב.

וילמה מאור: צוות הלשכה המשפטית.

וילמה מאור: אורי התגייס לשורות הוועדה כדובר הוועדה לא מתחילת הקדנציה, אבל השתלב בה מעולה.

וילמה מאור: הוא כותב: העבודה אתך, מולך ולצדך היתה שיעור מאלף בכל התחומים.

וילמה מאור: למדתי ממך המון; על זכויות עובדים, על התנהלות פוליטית וניהול משא ומתן, על פנסיה ועל פרלמנטריזם.

וילמה מאור: ועוד דבר אחד למדתי: שמאחורי כל זה מסתתר מענטש גדול.

וילמה מאור: תודה על הכול.

וילמה מאור: ואנחנו, מזכירות הוועדה: אחת הפריבילגיות של המברך האחרון היא, שהוא יכול להגיד שהוא תכנן לומר בדיוק את כל מה שכבר נאמר לפניו, אבל עכשיו אין צורך בזה.

וילמה מאור: מבחינתנו, החותם המשמעותי ביותר שהטבעת היה הביטחון הנחרץ שלך.

וילמה מאור: ברגע שאתה מסמן מטרה, אין מצב שלא תכבוש אותה.

וילמה מאור: את האנרגיות הבלתי נדלות שלך ניתבת לטובת האזרח הקטן, זה שחש שהמערכת דורסת ומשפילה אותו.

וילמה מאור: במשך ארבע שנים היית הפה הגדול של הציבור האילם הזה.

וילמה מאור: וגם לנו נתת הרבה; הישגי הוועדה מילאו אותנו גאווה וסיפוק.

וילמה מאור: אבל גם אני רוצה לתת לך צידה לדרך החדשה שאתה עומד בפניה.

וילמה מאור: מה שלא תעשה ואיפה שלא תהיה ובאיזו אינטנסיביות תזזיתית שלא תימצא בה, זכור תמיד לגנוב כמה דקות מזוקקות של התכנסות עצמית.

וילמה מאור: לאכול את הסנדוויץ' שלך כמו בן אדם; לעשות כושר; וכן, להרים טלפון לנכדים ולהצחיק אותם.

וילמה מאור: אנחנו יותר מנהיה מאושרים אם תחזור אלינו.

וילמה מאור: אוהבות אותך, אתי, מעיין, ענת ווילמה.

חיים כץ: שום דבר לא נעשה לבד.

חיים כץ: יושבת פה ד"ר רחל אדטו ויושב פה אילן גילאון ויושב פה מיכאלי ויושב פה מקלב.

חיים כץ: הוועדה הזאת – אני חושב שאין לזה אח ורע במדינת ישראל, בגוף דמוקרטי שהיה רוב לאופוזיציה.

חיים כץ: אני לא חושב שמאז תולדות הכנסת היתה ועדה שיש רוב לאופוזיציה.

חיים כץ: בנינו ועדה – בהתחלה, כששאלו אותי: כמה חברים אתה רוצה בוועדה?

חיים כץ: אמרתי: תנו לי להיות לבד.

חיים כץ: אמרו לי: אי-אפשר.

חיים כץ: אחר כך, כשנתקלתי בחברים בוועדה, הבנתי שטעיתי אז.

חיים כץ: כל אחד נגע, ועשה את שלו.

חיים כץ: כל יום שלישי, שאילן עשה את ישיבות הנגישות, זה היה משהו דרמטי בשבילי.

חיים כץ: הוא לקח נטל גדול של הוועדה.

חיים כץ: אני, כשישבתי מול נתניהו, כשחילק את התפקידים – אני בא מהליכוד – מתוך 12 מנדטים יש 1 ראש ממשלה, 1 יושב-ראש הכנסת ו-9 שרים.

חיים כץ: אני היחיד שלא שר.

חיים כץ: כשבאתי לנתניהו, אמרתי לו: אני רוצה את ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ותאשר לי את שוק ההון והפנסיה, כשאמר לי: קיבלת - יצאתי מרוצה, כי אמרתי: לא הייתי בכנסת אם אני לא עובר את הוועדה הזאת.

חיים כץ: ידעתי שאני בא לזמן שאול, וידעתי שאני בא לעשות פה דברים שחיכו פה עשרות שנים – אלמנות צה"ל וביציות ובנק דם טבורי ודם מח עצם, תקציב לתוכו.

חיים כץ: הכנסנו חיות למה שחיכה פה המון שנים, ופתאום פקידי האוצר הבינו שהם לא מנהלים את העסק, ולפני שהם באו, הם הלכו ללמוד את החומר, כדי שלא ייצאו פה סרדינים.

חיים כץ: ונתקלתי פה בצוות משפטי מעולה.

חיים כץ: בהתחלה ג'ודי היתה מסויגת.

ג'ודי וסרמן: גם אתה היית מסויג.

חיים כץ: אני שומר נגיעה.

חיים כץ: אני חושב שהתזמורת הזו, שלפעמים נתנו לי לנצח עליה – ראיתי את העניינים, הבנתי איך אני מנתב את זה, הגדרתי את המטרות.

חיים כץ: יושב פה עמוס, שהוא לא בוועדה, אבל הוא עבד מול היועצים המשפטיים, עשה עבודה.

חיים כץ: היה חוק חשוב, שרצינו להעביר - חוק ההנדסאים.

חיים כץ: אמרתי לו: התוכנית היא זאת וזאת.

חיים כץ: והיום אנחנו גומרים אותה לפי תוכנית שתוכננה שנתיים מראש – מה כל אחד יעשה, מה שר האוצר יגיד, מה שר התמ"ת יגיד – הכול הלך לפי תוכנית מסודרת.

חיים כץ: בשבילנו זה היה פרויקט חיים, הזדמנות פז, לנסות לשפר את איכות החיים – האזרחים, העובדים, הגמלאים, הנזקקים במדינת ישראל, ולא אני לבד; היה פה צוות שאת עמדת בראשו, ואת רגישה חברתית בצורה דרמטית.

חיים כץ: והיתה ג'ודי, שהשאירה פה חלל שעכשיו יתחיל להתמלא, והיו קרבות לא פשוטים, שהמחליפה תבוא מתוך הבית.

חיים כץ: אם אתם חושבים שזה בא בלקות – זה לא בא בקלות.

חיים כץ: היו פה הרבה פרגונים הדדיים.

חיים כץ: אני בליכוד, ואני הולך לחוגי בית, ואני מברך את אילן גילאון על עבודתו בכל יום שלישי, שאתם לא מבינים.

חיים כץ: אתה עשית בימי שלישי – שמת המון לב, המון נשמה.

חיים כץ: מתי נתנו יו"ר תת-ועדה לחבר מרצ?

חיים כץ: אין דברים כאלה.

חיים כץ: לא עניין אותי כלום.

חיים כץ: רציתי לעזור לאנשים.

חיים כץ: וראיתי את מקלב, שעצבן אותי בקטע של מד"א.

חיים כץ: היה חשוב.

חיים כץ: והקטנות עם רחל – הכנסתי אותה לצוות של רופאים, והיתה בצוות, וקיבלה מה שהיא רוצה, ואחרי זה עוד מתמרמרת, כי אין דברים כאלה.

חיים כץ: אמרתי: קיבלת מה שאת רוצה, ואת אומרת: עוד קצת?

חיים כץ: היתה פה הרמוניה.

חיים כץ: אני חושב שהתזמורת הזו ניגנה בצורה מטורפת.

חיים כץ: ב-127 חוקים מתוך 416 חוקים של כנסת ישראל – הוועדה הזאת עשתה – בלי התקנות – 33 אחוז מעבודת כל הכנסת.

חיים כץ: אם מסתכלים היום, כמה ועדות יש בכנסת, ורואים מה עשינו פה – עזרנו ליתומים, לאלמנות, לזקנים, לנזקקים, לחילונים, לחרדים, ליהודים, לערבים, לכולם.

חיים כץ: ניסינו ביושר ובהגינות לגעת בכל האוכלוסייה הזו של אלה שלא רוצים לראות אותם.

חיים כץ: נגענו ועזרנו, ואני חושב שהיתה לי זכות, ואני רואה זאת כזכות גדולה.

חיים כץ: בדרך כלל אני אומר: מקלב קם בבוקר, מיכאלי, בנץ, ומתחילים להתפלל.

חיים כץ: אני קם בנץ, ומתחיל לעשות מצוות.

חיים כץ: כך אני רואה את הדברים.

חיים כץ: מעשיך יקרבוך – מעשיך ירחיקוך.

חיים כץ: תודה שנתתם לי את ההזדמנות.

חיים כץ: אני זוכר את אילן בקטע של ויסקונסין, שאמרתי לו: עזוב, אתה לא מבין.

חיים כץ: ענה לי עם דמעות בעיניים: אני לא יכול להצביע נגדך.

חיים כץ: אמרתי לו: תרגיש חופשי.

חיים כץ: מי שבן אדם, הוא בן אדם, ולא משנה מה תפקידו.

חיים כץ: לא תמיד הייתי יכול לומר את מה שאני חושב, ולא תמיד כדי להגיע למטרה, זה היה עם מכשירי MRI – אמרתי: תנו להוביל, אחרי שכולם התערבו.

חיים כץ: היום אין בית חולים בארץ שאין מכשיר כזה.

חיים כץ: כשהתחלנו היו שמונה מכשירים.

חיים כץ: היה אבו-כביר ואסף הרופא, אחד ניידת משותפת, זיו פורייה.

חיים כץ: היו נוסעים מקריית שמונה לחיפה.

חיים כץ: עשינו משהו.

חיים כץ: הייתי באירוע של הולדת ילדה אחרי 30 שנה מתרומת ביציות לאשה בת 52, ובגלל זה קבעתי 54.

חיים כץ: אם הייתי מקריא לכם את ההזמנה – מה אמר האבא באירוע - יש לי תואר שני במינהל עסקים, תואר בהנדסה, ואני עומד פה ומתגאה בתואר הכי חשוב שקיבלתי אחרי 30 שנות ניסיונות – אני אבא.

חיים כץ: הנגיעה באנשים – אני לא אשכח את היתומים מפעולות איבה, את זה שאמר: אני ילד בן 8, אכלתי בונזו.

חיים כץ: והילדה בת 5, שעכשיו היא בת 65, שירדה מהאוטו, וראתה את אבא שלה עם כדור בראש, ושמלה מופשלת, ולא הבינה מה עשו לאמא שלה במעלה העקרבים, כשהכנסנו אותה לקבלת המענק.

חיים כץ: נגענו באנשים.

חיים כץ: והאלמנות הירוקות והקרב בוועדה, של כמה עולה בעל, כמה שווה הדפיקה בדלת, שמודיעים שהבעל נהרג?

חיים כץ: כמה עולה קידוש של יום ששי?

חיים כץ: שהודיעו לנו ש-7,000 שקל זה הרבה כסף לגמלת אלמנה?

חיים כץ: אני הולך הביתה, אני מאמין שאילן יעזור לי, ואני אבחר.

חיים כץ: אני מקווה שאבחר.

אילן גילאון: אמרת יפה: להיות בן אדם – זה לא קשור למפלגה, זה לא קשור לחוק בכלל.

אילן גילאון: זה הדבר הראשון, כי האנשים הם תחילה.

אילן גילאון: ולך אני אומר בצורה קצת מחויכת אבל גם רצינית: אל תיתקע פה יותר מדי.

אילן גילאון: יש אולי סיכוי קטן שתגיעו לשלטון בפעם הבאה.

אילן גילאון: בניגוד לחבר שלך, שנתן לנו ביטחון סלולרי, וזה דבר ענק – כך אנשים יכולים לדבר בזול על החיים המחורבנים שלהם, אתה תהפוך את היוצרות, ותיתן לנו לדבר יקר על החיים הטובים שלנו בעתיד, ותיתן לנו ביטחון סוציאלי.

אילן גילאון: אני רוצה לציין אותך בסיפור על העבודה הרבה והקשר שלה עם הפוליטיקה.

אילן גילאון: בסיפור של לה פונטיין על המשל הידוע על הצרצר והנמלה החרוצה, הנמלה הזאת, שעובדת כל החורף, והצרצר כל הזמן יושב ומנגן, ואחרי שנים הנמלה אוספת פרוטה לפרוטה, ואחרי 30 שנה מצליחה לנסוע לטיול לפריז – היא לוקחת את התרמילים שלה, ופתאום היא רואה מכונית מפוארת, ומסתכלת טוב-טוב על הנהג – זה הצרצר המפורסם.

אילן גילאון: היא באה אליו, ואומרת: אתה הצרצר העצלן מהמשל?

אילן גילאון: אז אם תראה את לה פונטיין, תגיד לו שילך קיבינימט.

אילן גילאון: אני מקווה שתקבל כגמולך, חיים.

רחל אדטו: אתה, חיים, ההוכחה לכך שאפשר להיות חבר כנסת מצטיין, ולא לדבר כל הזמן על איום איראני ולא לדבר על גבולות ולא על פלסטינים.

רחל אדטו: אתה בא לכאן, ויש לך סדר-היום מאוד מוגדר, שכל אחד יודע שהנושא החברתי הוא סדר-היום.

רחל אדטו: אז אפשר להפוך עולמות בלי להתערב בכול, וללכת על כיוון אחד.

רחל אדטו: דבר אחד היה הספר המצוין של וילמה המצטיינת, עם כל חברי הוועדה, שהיה כיף אמתי להיות פה בארבע השנים האלה, ואני מקווה להמשיך להיות כאן בארבע השנים הבאות גם.

רחל אדטו: אין ספק שזו בהחלט חוויה.

רחל אדטו: הדברים שלמדתי מהטכניקה של הפעלת הוועדה: ראשית, הבקיאות בתחום נותנת לך כוח בלתי-נדלה, ואי-אפשר היה להתווכח אתך על פנסיה, ולא משנה מי ישב פה.

רחל אדטו: זה נתן לך את העצמה שיכולת להשתמש בה בצורה בלתי-מוגבלת.

רחל אדטו: שנית, המשפט שצוטט פה, שאפשר לטבוע בצפיחית של דבש – המשפטים הכל כך חזקים שנאמרו פה לאנשים באוצר, שמצד אחד, זה היה עם חיוך, אבל איזה חיוך – כלומר אפשר לעשות בחן, אבל לעמוד על שלך.

רחל אדטו: והדבר שלישי, שהחלטת, ונתת לכל אחד להגיד את האני מאמין שלו.

רחל אדטו: לפעמים השתכנעת, ולפעמים לא.

רחל אדטו: לפחות היתה תחושה שכל אחד יכול לומר, ומאחר שהכוונות היו משותפות, והפוליטיקה לא שיחקה ברוב המקרים.

רחל אדטו: אז התחושה של הביחד היתה, ולכן השנים האלה היו גם מבחינתי דברים שמחכימים ומלמדים, וגם למדתי להכיר, להוקיר ולהעריך עם החששות הראשוניים של ההיכרות אתך, עם החספוס – אבל הזמן עשה את שלו, ותודה רבה.

אברהם מיכאלי: אני רוצה בכמה מילים להביע את ההערכה כלפיך בכך שהתעקשת להישאר בוועדה הזאת, ולהישאר ח"כ ולא להיות שר.

אברהם מיכאלי: אתה ההוכחה לכך, שהרבה מאוד שרים יכולים להתחרות בעשייה של חבר כנסת, במיוחד יושב-ראש ועדה, ולשים ברקורד שלו, מה הספיק לעשות בקדנציה שלמה.

אברהם מיכאלי: הרבה חברי כנסת יכולים ללמוד מכך שהשאיפה לשבת שם למעלה ולהסתובב עם שומרי ראש, היא לא שאיפה של איש ציבור; צריך לשים חותם בעשייה שלך.

אברהם מיכאלי: בוועדה שלך, לצערי, תסכול אחד היה לי: הייתי חבר בשש ועדות קבועות בכנסת, והייתי צריך פעמים רבות לרוץ לוועדה אחרת.

אברהם מיכאלי: בכנסת צריך להיות ממוקד במטרה שאתה בוחר בה כחבר כנסת, ולהיות באותה ועדה כדי להשפיע כמה שיותר.

אברהם מיכאלי: המוכנות שלך, זה חכמת יושב-ראש ועדה.

אברהם מיכאלי: מי שמתייחס אלינו, חברי הכנסת, כאל אנשים שאפשר למרוח אותם – כל אותם אנשי מקצוע, לאו דווקא מהממשלה, ויושבים פה אנשים מקצועיים, ופתאום מגלים חברי כנסת שיש להם ידע בתחום לא פחות מהם – זה נותן את הכוח לכנסת כגוף לא רק מחוקק אלא גם מפקח עליהם.

אברהם מיכאלי: הם יודעים שאנחנו יודעים מה אנחנו רוצים.

אברהם מיכאלי: תמיד היית דוגמה גדולה לכך, שיכולנו לבוא פה בנושאים שלאו דווקא התמחית בהם.

אברהם מיכאלי: לא רק פנסיה.

חיים כץ: דוגמה זה דם טבורי ציבורי ופרטי.

חיים כץ: פרופסורים מפה ומשם, כולם ברפואה, שלושים שנה, והם לוחצים ידיים, ואומרים: צדקת.

אברהם מיכאלי: לכן הרבה פעמים אמרתי בסכסוכים: תבואו לחיים כץ, ונגמור.

אברהם מיכאלי: את הסכסוכים הגדולים גמרנו פה.

אברהם מיכאלי: את הסכסוכים שהיו לנו – אפילו עובדי משרד החוץ.

חיים כץ: דיור מוגן - בלילה משא ומתן עסקי שלקח עשרות שנים.

אברהם מיכאלי: אני חושב באמת שכמוך צריכים להוות דוגמה לחברי כנסת, שבאים לכנסת, להיות ממוקדים בכנסת.

אברהם מיכאלי: לא צריכים להיות עם שאיפות.

אברהם מיכאלי: הפריימריז - מי שעושה את העבודה נכון, הפריימריז שלו חצי פתוחים, אם לא לגמרי.

אברהם מיכאלי: אתה תהיה פה אתנו ודאי, אני לא חושב שמטילים בזה ספק.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, הסטטיסטיקה של הוועדה באמת מרשימה, אי-אפשר להתווכח עם מספר הישיבות, החוקים, התקנות, מה שאתה עשית בוועדה הזאת, אבל מאחורי זה יש דברים שלא ניכרים, ולא כולם יודעים מה המטלות שהיו לוועדה בראשותך כדי להגיע להישגים האלה.

אורי מקלב: מעבר לכך שהייחוד בוועדה הזאת, מעבר לנתונים הסטטיסטיים, זה הדומיננטיות של היושב-ראש, הנחרצות, ההכוונה והדריכות שהיתה לך, הערנות שהיתה לך בניהול הוועדה, שהביאה להישגים – לא נתת למרוח את הזמן.

אורי מקלב: החותם האישי היה מאוד דומיננטי, ולכן הצלחת לאחד את כולם בוועדה הזאת, שיהיו יחד אתך, בתבונה גדולה, להלך בין כולם, הכול כדי להוביל למטרה, והנחרצות להגיע למטרה עם חכמת החיים והגמישות מול קשיחות וסבלנות מול נחרצות עשתה את זה מיוחד.

אורי מקלב: אבל ההצלחה שלך היא גם שלנו, של הבית הזה ושל חברי הכנסת.

אורי מקלב: אתה החזרת ושמרת על כבוד הנבחרים בבית הזה.

אורי מקלב: אף פקיד לא היה בטוח, איך הוא יוצא מהוועדה.

אורי מקלב: הוועדה לא היתה חותמת גומי, ידעו שהפתעות קורות בוועדה הזאת, ולא תעזור הבטחה קואליציונית ולא לדבר עם הבוסים הגדולים ולא מחויבות סיעתית.

אורי מקלב: פה הדברים נבחנים באופן אמתי, ולפי הדברים שנאמרים פה, לפי הדברים שמתפתחים תוך כדי דיון.

אורי מקלב: זה דבר שהוא מאוד חשוב היום, ששלטון הפקידות מתגבר.

אורי מקלב: הוועדה הזאת שומרת על כך שהוועדה אינה חותמת גומי, וחברי הכנסת אינם חותמת גומי, והדברים נעשים כפי שצריכים להיעשות מההיבטים החברתיים והאנושיים.

אורי מקלב: זה גם מוכיח.

אורי מקלב: אין כזה דבר, שמי שיתעמת עם פקידות כפי שאתה התעמת, עם האמת הלכת, והאמת ניצחה.

אורי מקלב: ועוד מילה.

אורי מקלב: המחאה החברתית התחילה פה בוועדה ולא ברחובות.

אורי מקלב: אני חושב שאולי אין מספיק חכמה למפלגה שלך להציף את העבודה המיוחדת של ועדת העבודה.

אורי מקלב: גם לא שר הרווחה עשה מה שהוועדה הזאת עשתה ברווחה, בבריאות, בכל הנושאים.

אורי מקלב: זאת היתה ועדה חברתית, ודאי אנושית, ודאי שמה לב לפרט.

אורי מקלב: איך אמרתם קודם – אתה אדם של מסורת, מכבד את המסורת, ואתה לא מתבייש במסורת הזאת.

אורי מקלב: לא שמרת נגיעה מאנשים, מבני אדם.

אורי מקלב: זה דבר מאפיין, ואני חושב שצריך לייחד אותו, כי כל הנתונים הסטטיסטיים לא יביעו את ההרגשה הזאת.

אורי מקלב: תודה.

ג'ודי וסרמן: אני נמצאת פה בוועדה, ויש לי נקודת מבט שאולי אין לאף אחד שנמצא פה – גם הייתי פה בפנים הרבה שנים, חלק מהוועדה, ועכשיו אני באה מבחוץ, ויכולה לראות את הדברים מהחוץ פנימה.

ג'ודי וסרמן: ועדה שמתפקדת היא בעצם הדהוד של יושב-ראש הוועדה ושל הכוחות והרצונות שלו.

ג'ודי וסרמן: כשחיים הגיע לוועדה הזו לפני ארבע שנים, אמר לי: תראי שזו תהיה הוועדה הכי חשובה בכנסת.

ג'ודי וסרמן: בכך לא צריך לשכנע אותי – שהיא נוגעת במיליוני אנשים, בנקודות הכי קריטיות והכי חלשות של החיים, אבל חיים אמר:

ג'ודי וסרמן: כולם יידעו שזו תהיה הוועדה הכי משמעותית.

ג'ודי וסרמן: אין ספק שבכנסת הזאת הוועדה תפסה מקום מאוד חשוב ומרכזי – לא רק בחקיקה אלא בכלל בציבוריות.

ג'ודי וסרמן: כשאני מנסה לגעת בנקודות - אילו תכונות אפשרו לך להביא את הוועדה למקום שהגיעה אליו, אפשר לתמצת את זה בשלושה: העצמה שבך – להזיז את הדברים קדימה; התבונה והחכמה – איך לעשות זאת; הידע, אבל גם לשים את האצבע על הנקודה החשובה ביותר; ומאחורי כל זה – הרגישות, האכפתיות שלך מהאנשים.

ג'ודי וסרמן: אני חושבת שכל אלה הם שנתנו לך יחד את התמהיל הזה של הכוח לפעול מול מנגנונים חזקים מאוד – פקידי האוצר ועד הבכירים ביותר שקיימים במדינה, עד מס' 1, ולעשות כאן את מה שאתה חשבת לנכון.

ג'ודי וסרמן: היה גם מדהים לראות את כל חברי הוועדה כמעט תמיד מתיישרים מאחוריך, מאשרים את מה שאתה מציע, אחרי ששמעו אותך ולמדו את הנושא.

ג'ודי וסרמן: גם אם התפשרת על איזשהו עניין, התיישרו וקיבלו את עמדתך.

ג'ודי וסרמן: אני מברכת אותך על העשייה המדהימה, וכמי שעבדה פה, אני מודה לך על שיתוף הפעולה, ובפן האנושי היה מאוד נעים לעבוד אתך.

ג'ודי וסרמן: ידענו שאתה תמיד קשוב לעניינים שאנחנו באים אתם, על אף שלא תמיד אוהבים לשמוע את ההערות המשפטיות – תמיד נתת לנו אפשרות לבוא לידי ביטוי, ואני מאחלת לך שתמשיך לעשות הרבה דברים לטובת החברה בישראל.

וילמה מאור: כל עוגה פה הכינה עובדת אחרת.

חיים כץ: נרים כוסית, נאכל עוגות.

חיים כץ: תודה רבה.