ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 698, 2012-09-23 09:00

עינת וילף: שלום רב, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

עינת וילף: זו ישיבה מיוחדת בעת הפגרה כחלק מסדרה של שלוש ישיבות שמתקיימות היום.

עינת וילף: הישיבה הראשונה, שנפתחת כעת, היא תחת הכותרת:

עינת וילף: בעיות במימוש מכרז היל"ה לנוער בסיכון.

עינת וילף: המטרה היא לבדוק, מה היה התהליך שהביא לכך שבעת פתיחת שנת הלימודים תוכנית היל"ה, שמספקת השלמה בהשכלה לנוער בסיכון, שרבים מהם לא נמצאים במסגרות המסודרות, נפתחה תוך הבהרה שיש קיצוץ משמעותי בשעות, ושהמאבק של המורים שהועסקו בתנאי קבלן, מאבק שהתנהל בשנה האחרונה לשיפור בתנאיהם, שבעצם התברר שהתוצאה היתה שהשעות שהיו אמורות ללכת לתלמידים, קוצצו לטובת מתן המינימום המתבקש.

עינת וילף: הדבר הוא, כמובן, מסר קשה ביותר לגבי מאבק של מורים על תנאיהם.

עינת וילף: המטרה היא לברר, מה קרה כאן, ולא רק זאת, אלא גם, כמובן, איך לפתור, והשאלה הגדולה יותר היא להבין, איך משרד החינוך מנהל מכרזים.

עינת וילף: אני ביקשתי את נוכחות האוצר, הם שלחו רק נציגות במשרד החינוך מהחשב הכללי, אבל אם האוצר מגלה כזו התלהבות להוצאת נושאי חינוך למכרזים במשרד החינוך, אולי כדאי שהוא יבין, איך זה נראה כשמשרד החינוך מנהל מכרזים, ואז נוכל אולי לקבל החלטה, אם זה כל כך נבון, להמשיך ולקחת אלמנטים שונים של חינוך, ולהוציא אותם למכרזים.

עינת וילף: אנחנו נבדוק עם החזרה מהפגרה בתחילת המושב גם את השאלה של המכרז לצהרונים, שגם שם מתחילות לעלות שאלות קשות, ובהחלט כתוצאה מזה עולות שאלות קשות בכלל על האופן שבו משרד החינוך מנהל את המכרזים.

עינת וילף: אני מבקשת להתחיל ממורי היל"ה, שיתארו את מה שהם ראו בתחילת השנה, מה נאמר להם.

עינת וילף: בבקשה, עינת אברהמי.

עינת אברהמי: בוקר טוב ותודה על כינוס הוועדה.

עינת אברהמי: אני שמחה שהוועדה רואה את הדחיפות של הנושא הזה.

עינת אברהמי: אגיד מילה וחצי על תוכנית היל"ה: אנחנו מטפלים בתלמידים שנשרו מכל מסגרת חינוכית, והם מגיעים אלינו אחרי שכבר עברו כמה וכמה מסגרות, אחרי שהם איבדו ביטחון גם בעצמם וגם במערכת.

עינת אברהמי: אנחנו רואים בזה עבודה חינוכית ולאומית חשובה ביותר.

עינת אברהמי: בתחילת השנה הזאת נוכחנו לגלות, שיש קיצוץ עמוק בשעות ההוראה בתוכנית, בשעות הליווי ובשעות ההנחיה.

עינת וילף: התוכנית עוברת באמצעות מכרז חדש לספק חדש, שזה רשת עתיד.

עינת וילף: הספק החדש מחויב לתת לכם תנאים שבעבר לא ניתנו לכם – למשל, מעבר למשרה מלאה במקום שעות, אילו עוד דברים?

עינת אברהמי: נכון.

עינת אברהמי: כחלק מהמאבק שניהלנו בשנה שעברה היו שיפורים בתנאי ההעסקה שלנו, שזה אומר שרוב השעות בתוכנית הן לפי היקף משרה, וחלקן שעות אפקטיביות, כלומר שמקבלים עליהן תשלום רק אם הן התקיימו.

עינת אברהמי: שעות משרתיות – זה אומר שיש עליהן תנאים בסיסיים של תשלום בחופשות, של קרן השתלמות וכיוצא בזה.

עינת וילף: אז אתם מגיעים לתחילת השנה, ביום הראשון ללימודים, ומה קורה?

עינת אברהמי: קודם כל, השנה לא נפתחה בזמן – בחלק מהמקומות השנה טרם נפתחה, אבל אני מבינה שהדברים האלה הולכים למקום של להסתדר.

עינת וילף: אז מגיעים למרכז ולא פותחים אותו?

עינת אברהמי: אנחנו לא מגיעים למרכז אלא מקבלים הודעות, שהמרכזים לא נפתחים ב-2 בספטמבר, ושיש קיצוץ מסיבי מאוד בשעות ההוראה.

עינת אברהמי: זה אומר שמלמדים בקבוצות גדולות יותר, זה אומר שחק מהתלמידים שלנו, שצריכים שעות פרטניות, שצריכים עבודה בקבוצות מאוד קטנות, לא יכולים לקבל את מה שקיבלו בשנים הקודמות ואת מה שהם צריכים כדי להגיע לתעודות השכלה.

עינת וילף: איך נראה קיצוץ השעות, למשל?

עינת אברהמי: למשל, תל-מונד – היו 500 שעות בשנה שעברה, בשנת הלימודים הקודמת.

עינת אברהמי: ההקצאה לשנת הלימודים הזאת זה 248.

עינת אברהמי: ברעננה היו 400 שעות בשנה שעברה, ויש 200 שעות בשנת הלימודים הנוכחית.

עינת וילף: אז אתם מגלים שלא כל המרכזים נפתחים, מגלים שיש קיצוץ בשעות, מנסים לברר, ומה התשובה שאתם מקבלים?

עינת אברהמי: למעשה, לא קיבלנו שום תשובה.

עינת אברהמי: נראה שלא התקבלה באמת החלטה על הקיצוץ – אף אחד לא נתן לנו הסבר, מי קיבל את ההחלטה על הקיצוץ, למה יש הקיצוץ הזה.

עינת אברהמי: למעשה, קיבלנו כל מיני תשובות מתחמקות בלי הסבר אמתי על למה נגרם קיצוץ כזה, ואנחנו עומדים מול תלמידים שאנחנו לא יכולים לתת להם מענה חינוכי.

עינת אברהמי: זה מצב מאוד קשה.

עינת אברהמי: אנשי חינוך טובים ורציניים יושבים בבית בלי עבודה בזמן שתלמידים שצריכים את אנשי החינוך האלה, לא מקבלים את זה, כלומר נמצאים בלי שום מסגרת, וזה אומר שהם ברחוב.

עינת אברהמי: אני חושבת שאנחנו צריכים להחזיר את הקיצוץ, ואני פונה בזה לאנשי משרד החינוך, ולהחזירו במלואו.

עינת אברהמי: אין בו שום היגיון.

עינת אברהמי: לא מקצצים לנוער הזה.

עינת אברהמי: אנחנו נעמוד על זה, וניאבק על זה, שהקיצוץ הזה יוחזר.

עינת אברהמי: אנחנו עוסקים פה בנשמות של אנשים צעירים, ואנחנו צריכים לתת להם את התקווה הזאת.

עינת אברהמי: אנחנו צריכים לתת להם הזדמנות לשינוי.

עינת אברהמי: אפילו אם נתייחס רק להיגיון הכלכלי של העניין, כל שקל שלא יוקדש לעניין הזה עכשיו, נשלם על זה הרבה-הרבה יותר עוד חמש שנים.

עינת אברהמי: לכן אנחנו בוועד עומדים על כך שהקיצוץ יוחזר במלואו - קיצוץ של שעות הוראות, קיצוץ של שעות ליווי, קיצוץ של שעות הנחיה.

עינת אברהמי: לא נקבל שום קיצוץ.

עינת אברהמי: כבר עברנו מאבק קשה בשנה שעברה, ואם ניאלץ, ניכנס למאבק גם השנה.

עינת אברהמי: אני מאוד מבקשת מאנשי משרד החינוך, מהוועדה, למצוא פתרון לנושא הזה.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: עמית, בבקשה.

עמית רמון: בוקר טוב.

עמית רמון: אני מורה בהיל"ה, מורה למתמטיקה במרכז בתל-מונד.

עמית רמון: אני מתחיל עכשיו את השנה השלישית, ויחד עם עינת אנחנו פעילים בוועד העובדים.

עמית רמון: ענת תיארה מצוין את הקיצוץ, ואני רוצה להוסיף מספרים: בשנה שעברה הקצאת השעות לתוכנית היל"ה היתה 650 אלף שעות – ההקצאה הארצית לשנה, והשעות מחולקות בין המחוזות ובין המרכזים השונים.

עמית רמון: השנה מספר השעות שיגיעו לתלמידים זה כ-490 אלף.

עינת וילף: ממי נמסר לך המספר הזה?

עמית רמון: זה מספר שמשרד החינוך עומד מאחוריו, לדעתי.

עמית רמון: זה קיצוץ של כ-25 אחוז, וחייבים לדעת שתוכנית היל"ה רק הולכת וגדלה.

עמית רמון: משנה לשנה מיתוספים תלמידים, כלומר קיצצו 25 אחוז מהשעות, ויש הרבה יותר תלמידים ממה שהיו בשנה שעברה.

עמית רמון: הקיצוץ הזה מאוד גדול, וזה רק קיצוץ בשעות ההוראה.

עמית רמון: בשעות ההנחיה, שזה שעות של מנחים פדגוגיים, קיצצו כ-15 אחוז, ומשעות ליווי, שזה תומכי למידה, אנשים שמלווים, שדואגים שהתלמידים יגיעו לשיעורים, שהם יישארו בשיעורים ולא ינשרו, קיצצו 80 אחוז מהשעות.

עמית רמון: היו אמורות להיות מוקצות להם כ-80 אלף שעות, וקיצצו מתוך זה 63 אלף שעות.

עמית רמון: זה אומר שאת שעות הליווי סגרו לגמרי.

עמית רמון: המצב הזה הוא חמור ביותר, כלומר לוקחים את אוכלוסיית התלמידים המוחלשת ביותר במדינה, ועל גבה עושים את הקיצוץ הכי גדול במשרד החינוך.

עמית רמון: זה לא אפשרי.

עמית רמון: אני כבר לא מדבר על תנאים של מורים אלא על מה קורה עם התלמידים האלה, וכמו שעינת אמרה, תלמידים שאנחנו לא מטפלים בהם היום, נשלם את זה בריבית דריבית בעוד כמה שנים.

עמית רמון: תודה.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: האם יש מורים נוספים מהתוכנית שמבקשים להתייחס?

עינת וילף: בבקשה.

עומר גולן: אני תומך למידה במרכז השכלה בתל-אביב.

עינת וילף: אתה יכול לתאר מה משמעות תומך הלמידה?

עומר גולן: הוא נותן את כל המעטפת למורים כדי שיוכלו ללמד את התלמידים.

עומר גולן: החבר'ה שאנחנו עובדים אתם נפלטו מכל מסגרת, ילדים שלא מאמינים שמסוגלים ללמוד, לא מאמינים שמסוגלים לעבוד.

עומר גולן: הם מסתובבים ברחוב, ומחפשים לעצמם עבודות, הרבה מהם בעולם הפשע.

עומר גולן: ילדים כאלה, צריך להוציא אותם מהבית.

עומר גולן: הרבה פעמים אני מגיע לבתים של אנשים, ואני מעיר את כל המשפחה.

עומר גולן: אלה ילדים שלא מסוגלים לקום בכלל, לחשוב לא על עבודה ולא על לימודים.

עומר גולן: אני מעיר את כל המשפחה, לוקח את הילד, ושם אותו במרכז ההשכלה.

עומר גולן: יש חבר'ה שאנחנו צריכים בגיל 16 ללמד אותם מה זה שמאל ומה זה ימין – הם לא יודעים.

עומר גולן: הם בפיגור חברתי כזה גדול, שהם צריכים תמיכה צמודה.

עומר גולן: גם כשאני מביא אותו למרכז השכלה, הוא יכול לשבת בכיתה 10 דקות ולצאת, כי הוא מיואש – לא מצליח ללמוד.

עומר גולן: צריך להחזיר אותו, צריך לעשות לו שיחות, צריך ללמד אותו להתמודד עם קשיים, צריך אחרי זה לעזור לו למצוא עבודה, צריך ללמד אותו איך למצוא עבודה.

עומר גולן: הנושא של הכשרות: הורידו לנו את כל הנושא של הכשרה וליווי להכשרות של תעסוקה, מיומנויות.

עומר גולן: קיבלנו מדריך חיצוני שמגיע לקבוצה, שאין לה מלווה, כי אין שעות מלווה, והמדריך החיצוני צריך להעביר קבוצה לנערים שהם נערים שלא מסוגלים לשבת שנייה בתוך מקום – לכן הם הגיעו אלינו.

עומר גולן: חייבים שיהיה שם מדריך, שיידע לרכז אותם, להביא אותם מהבית.

עומר גולן: אנחנו מרימים טלפונים, יושבים על קבוצות של 15 חבר'ה, ובקושי מצליחים להוציא אותם מהבית.

עינת וילף: מתי נודע לך שהשירות הזה קוצץ?

עומר גולן: אנחנו הפסקנו לעבוד, כי עבדנו שעתי, הפסקנו לעבוד בסוף אוגוסט, והתחלנו את שנת הלימודים בהכנות של המקום ולדבר עם חניכים, ויומיים אחרי זה אמרו לי שאני לא עובד.

עומר גולן: תוך יומיים אין לי עבודה, ולי יש משפחה.

עומר גולן: לקח לי הרבה זמן להגיע לפה, הייתי די מיואש מכל התהליך הזה שהמדינה מעבירה אותנו.

עומר גולן: גם שמעתי שרוצים למלא את השעות שלי בשעות של מתנדבים או אנשי שנת שירות.

עומר גולן: אני עשיתי בגיל 18 שנת שירות.

עומר גולן: אם חושבים שאני, על עצמי, אם אני יכול להיכנס לבית הרוס שיש בו מכות ואלימות ובעיות מיניות, להכניס אותי בתור ילד בן 18 לבית כזה, ולהוציא את הנער משם, ולדבר אתו ולטפל בו, ולחשוב שאני יכול לעשות אתו משהו בגיל 18 – זה עצוב.

עומר גולן: אני אמצא עבודה אחרת; זה לא עצוב בשבילי אלא בשביל אותם נערים שצריכים את העזרה הזאת, הם נולדו במקום הלא נכון, וזה לא מגיע להם, והם צריכים שאנחנו נעזור להם להוציא את זה, וזה תפקיד של המדינה, לעזור לנו להוציא אותם משם.

עומר גולן: אנחנו עושים את העבודה הזאת מתוך רצון, מתוך שליחות.

עומר גולן: קל לומר לנו: שלום.

עומר גולן: אני חושב שאם זה מה שהמדינה אומרת לנו, היא פשטה את הרגל.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: יש מורים נוספים שמבקשים להתייחס?

עינת וילף: בבקשה.

מקסים מקיקס פרג'ון: שלום, אני מורה לאזרחות ולגיאוגרפיה בשדרות, מלמד מזה שש שנים בתוכנית היל"ה, מגיש לבגרות, 12 שנות לימוד.

מקסים מקיקס פרג'ון: הרבה פעמים התלמידים אומרים: לא חשבנו שנגיע למצב כזה, שניגש לבגרויות.

מקסים מקיקס פרג'ון: זה מראה שזו תוכנית מאוד חשובה.

מקסים מקיקס פרג'ון: אני קיבלתי הודעה – בהתחלה אמרו לי שאמשיך – יש חברה חדשה, ובהמשך ייצרו אתי קשר לגבי ההמשך, ואז הודיעו לי שבגלל הקיצוצים יש כמות מסוימת של 120 שעות, ואי-אפשר לחלק אותן לכל המקצועות, לכן המקצועות שלי, שאני חושב שהם חשובים מאוד – אזרחות וגיאוגרפיה - לא ילמדו הסמסטר, אלא ינסו להתרכז באנגלית, עברית ומתמטיקה, שאלה מקצועות הלבה, כי אין מספיק שעות.

מקסים מקיקס פרג'ון: גם המורה לספרות וגם המורה ללשון, אמרו לה שהיא לא יכולה לעבוד בסמסטר הזה בגלל קיצוץ השעות, כלומר התלמידים האלה, במקום שיקדמו אותם וייתנו להם יותר שעות, אמרו: נסתפק במקצועות בסיסיים, שזה חבל, כי בשנים עברו הרבה מהם ניגשו ל-10 ו-15 יחידות, ולמדו את כל המקצועות, אז חבל שמקצועות שאני חושב שהם בסיסיים כמו אזרחות, גיאוגרפיה, ספרות – לא יינתנו להם בגלל קיצוצים.

מקסים מקיקס פרג'ון: דווקא תלמידים כאלה, אבסורד שהם לא מקבלים את מה שמגיע להם.

מקסים מקיקס פרג'ון: אלה תלמידים לכל דבר, אז למה שילמדו פחות מאחרים, ולמה שילמדו עם אנשים פחות מקצועיים, אם זה ש"ש – אני לא חושב שמתנדבים, שבגיל 17, 19 יעמדו בלחצים של עבודה עם התלמידים האלה – זה דורש הרבה כוחות נפש וידע וניסיון.

מקסים מקיקס פרג'ון: הרבה פעמים הייתי במצבים לא נעימים עם תלמידים, בבתים, אם זה תלמידות שיש להן ילד בבית, שהן צריכות גמישות בשעות – מצבים לא פשוטים, ואני חושב שלא נכון להביא ש"ש או מתנדבים.

מקסים מקיקס פרג'ון: אני חושב שהם לא יעמדו בלחצים שהעבודה הזאת דורשת.

מקסים מקיקס פרג'ון: אני מאוד אוהב את העבודה, באתי לתחום הזה מתוך תחושת שליחות.

מקסים מקיקס פרג'ון: גם הרגשתי שאני תורם הרבה לתלמידים – שאנחנו מקדמים אותם ועושים אתם דברים שהם לא היו מגיעים אליהם אילולא התוכנית.

מקסים מקיקס פרג'ון: זאת תוכנית חשובה שמשרד החינוך עשה, וחבל שדווקא בשיא מחליטים לקצץ.

מקסים מקיקס פרג'ון: תודה.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: יש פה מישהו מרשת עתיד, שמפעילים את הנושא?

עינת וילף: אז נשמע ממשרד החינוך, בבקשה.

ארז אשל: גברתי היושבת-ראש, נכנסתי לתפקידי לפני שלושה חודשים, ומצאתי מצב מורכב שבו נחתם הסכם מבורך לשיפור תנאי ההעסקה של מורי היל"ה.

ארז אשל: המשמעות לכאורה היתה קיצוץ של שעות לתלמידי קידום נוער.

עינת וילף: נחתם הסכם מתי?

ארז אשל: תקבלי את כל הפרטים.

ארז אשל: תני לי להסביר את הרקע של הדברים.

ארז אשל: אני שמח על הישיבה בוועדה, יש בשורה גדולה, וחלק מהדברים שהועלו פה הרגע הם נפתרו כבר, ואסביר את כולם דבר דבור על אופניו.

עינת וילף: אבל מטרת הדיון אינה רק לפתור את הבעיה הנוכחית אלא להבין, איך משרד החינוך מנהל מכרזים.

ארז אשל: עפרה ליברמן גם נמצאת כאן, וגם תסביר את הדברים.

ארז אשל: תני לי להסביר, גם כדי שמורי היל"ה היקרים ומנהלי היחידות של קידום נוער, שהגיעו מכל הארץ, שבסופו של דבר תוכנית היל"ה היא פלח אחד בתוכנית הכוללת של מה שניתן לילדי קידום נוער, כי זה נושא גדול, יקבלו את התמונה.

ארז אשל: יש בשורה גדולה – העובדות: הוגדל התקציב באופן ניכר.

עינת וילף: אתם פה לענות על שאלות, אז נתחיל: התקציב בשנה שעברה היה כמה?

ארז אשל: 84 מיליון ש"ח.

עינת וילף: וה-84 מיליון ש"ח היה ל-650 אלף שעות?

ארז אשל: לא.

ארז אשל: היה 84 מיליון ש"ח לטובת מורי היל"ה, לטובת החינוך בתוך יחידות קידום נוער.

ארז אשל: הוא עלה ל-105 מיליון ש"ח.

עינת וילף: ה-84 מיליון ש"ח שהיו בעבר מימנו 650 אלף שעות?

ארז אשל: כן.

ארז אשל: משרד האוצר הקצה 6.5 מיליון שקלים לטובת העלאה.

ארז אשל: משרד החינוך השלים ל-105 מיליון ש"ח.

ארז אשל: אנחנו, כשזה הגיע ל-105, בשבוע האחרון מתוך תקציבי מינהל חברה ונוער קיצצנו מנושאים שונים והוספנו ל-114 מיליון ש"ח.

עינת וילף: ב-105 מיליון ש"ח חישבתם, כשיצאתם למכרז ואמרתם: 105 מיליון שקלים זה התקציב, רשת עתיד מקבלת 105 מיליון שקלים – אתם חישבתם גם את התנאים הסוציאליים של המורים וגם את השעות.

ארז אשל: החישוב הכולל היה כדי לשפר את תנאי ההעסקה בצורה דרמטית של מורי היל"ה, ולשפר את איכות השירות שניתן לתלמידים.

עינת וילף: מבלי לפגוע בשעות.

עינת וילף: כלומר כשחישבת 105 מיליון שקלים זה היה אמור להספיק גם ל-650 אלף שעות וגם לתנאים של המורים.

ארז אשל: ודאי שהכוונה של משרד החינוך, שר החינוך, חבר הכנסת גדעון סער, ומנכ"לית משרד החינוך, דלית שטאובר, לא יהיו מוכנים שייפגע תלמיד, והוא לא יזכה לתהליך ולהעצמה שהוא מקבל במסגרת תוכניות קידום הנוער.

ארז אשל: בסופו של דבר תוצאות המכרז והתהליכים שמתבררים, הונחו על שולחני לפני כחמישה שבועות.

ארז אשל: בתוך התהליך, ואמרו פה נציגי מורי היל"ה דברים מדויקים, לכאורה על פניו הפער היה יכול להיות שמכ-650 אלף שעות נוצר מצב שהתלמיד היה מקבל שעות פרונטליות רק של 490 אלף שעות.

עינת וילף: כשאישרתם 105 מיליון שקלים, ידעתם שאתם יורדים מ-650 אלף ל-490 אלף?

ארז אשל: בגלל שזה היה טרם זמני – אני שלושה חודשים, ואני קיבלתי את קידום המכרז, עפרה, האם ידענו?

עינת וילף: מי עשה את החישוב?

עופרה ליברמן: יצאנו למכרז חדש, והמטרה היתה לשפר את מעמד המורה מבחינת תנאי השירות שלו, השכר שהוא אמור לקבל.

עופרה ליברמן: המורה היה לנגד עינינו – מה שלא היה במכרז הקודם.

עופרה ליברמן: חופשות הקיץ, שלא שולמו בפועל על-ידי החברה למתנ"סים, המפעיל הקודם של המכרז, ונלקחו בחשבון שכר המורה, כמובן – התלמידים, שהם הפועל היוצא של התוכנית.

עינת וילף: כלומר כשאישרת את המכרז, עשית חישוב- - -

עופרה ליברמן: כשאישרתי את המכרז, הערכתי על בסיס אותם נתונים, שאת מגדילה את השכר של המורה או את השעה האפקטיבית למורה, ערך השעה, כשיש כל התוספות, הערכנו עלות מסוימת למכרז.

דב חנין: בהנחה שזה אותו מספר שעות?

עופרה ליברמן: בהנחה שמדובר באותו היקף שעות, בלי לפגוע בתלמידים.

עופרה ליברמן: זה אומר: היקף שעות לתלמיד, ומי שמנחה ומי שמלמד זה המורה.

עינת וילף: גם שעות הליווי – כל מה שהיה קודם.

עופרה ליברמן: כן.

עינת וילף: כלומר עשית חישוב: 650 אלף שעות, כל מה שצריך לתת למורים – מה הסכום שיצא לך?

עופרה ליברמן: ההערכה שלי – אני לא הספק, לא נותנת את הצעת המחיר – הערכת המחיר שלנו היתה 105 עד 120 אלף.

עינת וילף: מה שנאמר כאן בוועדה לפני כמה חודשים היה 120 מיליון שקלים – זו היתה ההערכה של משרד החינוך.

עינת וילף: איך אתם מאשרים מכרז ב-105 מיליון שקלים, אם זו ההערכה?

עופרה ליברמן: זה היה 105 להיקף מסוים, 120 להיקף המקסימלי כדי להישאר באותו מינון.

עופרה ליברמן: כשאני הכנתי את הערכת המחיר למכרז, אפילו העליתי את זה ברף, כי הערכתי שיהיו מציעים שונים.

עופרה ליברמן: גם החברה למתנ"סים, אחרי שהבינה מה קרה במכרז הקודם, גם היא תיגש ותציע הצעת מחיר, תחשב את הסיכונים שקיימים במכרז הזה, תעשה הערכת מצב מחודשת, לכן ההיקף שם היה אף יותר גבוה.

עופרה ליברמן: בפועל הצעת המחיר להיקפים שנדרשו במכרז, שהם ההיקפים של המכרז הקודם, ההצעה הזולה והמיטיבה של המכרז היתה של רשת עתיד, ועמדה על 120- - -

דב חנין: מסתבר שהיא מזיקה למשרד.

דב חנין: אולי היא מיטיבה לתקציב.

עינת וילף: אז אנחנו נמצאים במצב הבא, וחשוב שהדברים יהיו לפרוטוקול לכל הדיונים הבאים שיהיו על הוצאת שירותי חינוך למכרזים: אתם עושים הערכה פנימית, מעריכים שלכל הפחות עמידה בסטנדרטים פלוס תוצאות המאבק זה 120 מיליון שקלים, מוציאים את זה למכרז, מגישה חברה מכרז ב-105 מיליון שקלים.

עמית רמון: החברה תמחרה את זה ב-123 מיליון שקלים.

עופרה ליברמן: לא אמרתי את זה.

עופרה ליברמן: אמרתי שההערכה שלנו – 120, שתי חברות ניגשו, חברת עתיד, החברה למתנ"סים.

עופרה ליברמן: חברת עתיד הציעה 120, זו הערכת המחיר שהכנתי, וההצעה הנוספת – 140 מיליון, של החברה למתנ"סים, כי היא לקחה- - -

דב חנין: אז איך זה הגיע ל-105?

עופרה ליברמן: כשאנחנו מוציאים מכרז, אנחנו אומרים שזה על בסיס התקציב הקיים בתקנה.

עופרה ליברמן: אנחנו לא מתחייבים לתקציב הזה.

עופרה ליברמן: אלה הכמויות, זאת הצעת המחיר לכמויות שביקשנו במכרז, בהנחה שנגייס את אותו תקציב לצורך קיום מלוא הפעילות.

עופרה ליברמן: בפועל יש מצוי ויש רצוי.

עופרה ליברמן: המצוי היה שבתקנה התקציבית בחישוב שלנו גם בשנה הבאה בבסיס התקציב יש תקציב נתון, ויש בתקציב הקיים לספטמבר עד דצמבר תקציב מסוים.

עופרה ליברמן: משכו היחידה את כל האפשרויות כדי להגיע למקסימום, והגענו ל-105 מיליון – תקציב התחלתי.

עינת וילף: מתי ידעתם שיש לכם 105 מיליון בתקנה?

עופרה ליברמן: שבועיים לפני שהפרויקט היה אמור להתחיל.

עופרה ליברמן: הרי חודש לפני תחילת הפרויקט ידענו על הזוכה.

עינת וילף: כלומר אתם נותנים לזוכה מכרז, הוא מעריך שהוא צריך 120 מיליון שקלים, ואתם מעריכים כך גם, אבל עדיין לוט בערפל, מה יהיה התקציב המדויק.

עינת וילף: שבועיים אחרי זה- - -

עופרה ליברמן: לא, ידענו שזה סדר גודל התקציב גם חודש לפני.

עינת וילף: ידעתם שזה 105 או 120?

עופרה ליברמן: הערכת המחיר למכרז שלי היתה 120.

עינת וילף: וזה גם מה שרשת עתיד הגישה.

עופרה ליברמן: המשרד לא חשב – יתקן אותי חיים – שזה התקציב האמתי שנדרש לפעילות.

עינת וילף: כלומר את עושה את החישוב, ומישהו אחר במשרד חושב אחרת.

עופרה ליברמן: לא.

עופרה ליברמן: אומר שהתקציב הוא, כנראה, יהיה פחות- - -

דב חנין: מי זה המישהו הזה?

עופרה ליברמן: המשרד.

דב חנין: מי זה המשרד?

עופרה ליברמן: אנשי התקציבים.

דב חנין: יש פה מישהו שיכול להסביר למה הם חשבו שהתקציב הזה אינו נכון?

חיים להב: בנקודה הזאת אנחנו יוצאים לדרך, כשיש הנתון של הצעת המחיר של הקבלן עם מה שיש לנו בתקציב, עם כל מה שהצלחנו לאסוף כדי להגיע לאופטימום של העלויות שאנחנו יכולים להגיע אליהם.

חיים להב: זה הגיע ל-105.

עינת וילף: מה קדם למה – האם קודם הקבלן מקבל את המכרז, כשהוא אומר שהוא צריך 120 מיליון שקלים, ואחרי זה אתם אומרים לו שיש לכם 105 לתת לו?

עופרה ליברמן: אנסה לחדד.

עופרה ליברמן: יש לנו תקציב של 2012.

עופרה ליברמן: הוא 40 מיליון – זה מה שעומד כרגע לזכות הספק.

עופרה ליברמן: יש לנו גם תקציב ב-2013, נוסף.

עופרה ליברמן: שניהם – אנחנו עובדים לפי תקציב של שנה אחת, וגם לא יודעים מה הולך להיות בשנה הבאה, אז עם כל הספקות האלה, שזה ודאי לא באשמת המשרד, אלא משהו ששקללנו שתי שנות תקציב לפעילות של שנת הלימודים התשע"ג, לקחנו בחשבון שהתקציב שעומד כרגע לזכותנו עם תחזית קרובה היא 105 כרגע כדי להניע.

עינת וילף: אבל עדיין אישרתם מכרז של מי שהגיש 120 מיליון שקלים.

עופרה ליברמן: ודאי.

עופרה ליברמן: אישרנו מכרז של כמויות, ואמרנו שהכמויות יכולות להשתנות.

עופרה ליברמן: כרגע הפעלנו את זה ב-105, ובשנה הבאה המשרד מתחייב להוסיף עוד 15 מיליון כדי להגיע למלוא ה-120 מיליון, שזה היקף התקציב.

עופרה ליברמן: אני לא מתחייבת לקבלן מלכתחילה על 120.

עופרה ליברמן: הוא יודע שזה הצעתו למכרז, היה לנו דין ודברים.

עופרה ליברמן: אמרנו לו: כרגע אתה מתחיל להניע אותו ב-105, ולנו יש אפילו רק 40, כי אסור לי להתחייב, על-פי חוק יסודות התקציב, כשאין לי תקציב.

עופרה ליברמן: כרגע התקציב שעומד לרשותי הוא 41.1 מיליון – על זה גם חתמתי את ההסכם, ויש לי תקציב ב-2013 שיעמוד על היתרה שתביא אותנו ל-105.

עופרה ליברמן: אנחנו בתחילת השנה, יש למשרד מקורות תקציביים להעמיד לרשות המכרז הזה עד 120 – זאת התחייבותנו כלפי אוכלוסיית התלמידים, כלפי אוכלוסיית המורים, כלפי המכרז הזה וכלפי הקבלן.

עופרה ליברמן: הקבלן יודע את זה, כולם יודעים את זה, ואת זה אנחנו מגייסים.

עופרה ליברמן: זה לא חדש.

עינת וילף: בנקודה הזאת, שמשרד החינוך אומר לקבלן שבסוף הוא כן יקבל את ה-120 מיליון שקלים- - -

עופרה ליברמן: אסור לי להגיד.

עופרה ליברמן: אני אומרת לו: ידוע לנו שהצעת המחיר בכמויות הנתונות הן 120 מיליון.

עופרה ליברמן: כרגע אני מתחייבת רק על 41.1 מיליון.

עופרה ליברמן: יש לנו תקציב של 2013, שיביא אותנו בסופו של דבר ל-105.

עופרה ליברמן: אני לא חותמת על ההפרש, אסור לי על-פי חוק.

עופרה ליברמן: מאחר שמדובר בשתי שנות תקציב יש לי איזשהו בסיס ידע של הצעת תקציב שידועה לי ב-2013, שעל-פיה אני יודעת שאני הולכת לחתום כלפי אותו ספק.

עינת וילף: מרגע שהודעתם לרשת עתיד שאתם צריכים לפעול במתכונת מצומצמת, מי מקבל את ההחלטה, איפה לקצץ, אילו שעות להוריד?

עופרה ליברמן: מאחר שהמכרז בנוי מכמה חלקים, בעיקר מהשעות של המורים – זה המרכיב העיקרי, והעלות לתלמידים, שזה פונקציה של מספר התלמידים שנכללים בפרויקט, יש לנו מיומנויות – דברים נוספים, ימי עיון, כנסים, שבהם אנחנו יכולים להפחית, כי אנחנו יכולים לעשות מהמקורות שלנו ולאו דווקא מהמקורות של המכרז, כלומר למשרד יש המסוגלות לעשות את הדברים האחרים "אין האוס".

עינת וילף: ולמה לא עושים הפוך?

עינת וילף: למה לא רואים כמה כסף יש בתקנה, ואז בונים מה שאפשר לעשות, ואז יוצאים למכרז?

עופרה ליברמן: רואים כמה כסף יש בתקנה.

עופרה ליברמן: אף פעם לא יודעים להעריך בוודאות את הצעת המחיר של הספק.

עינת וילף: אבל אתם יודעים שאתם לא יורדים ממינימום מסוים.

עופרה ליברמן: לא.

עופרה ליברמן: לכן אמרתי שטווח המחירים היה 105, 110.

עופרה ליברמן: יש עוד הערכות חוץ ממני.

עופרה ליברמן: יש מינהל כלכלה ותקציבים, שנותן הערכות.

עינת וילף: שאלה תיאורטית: היתה הערכה שב-105 מיליון שקלים אפשר לתת את ה-650 אלף שעות ואת כל התנאים למורים?

עופרה ליברמן: מדובר בהחלטה בכמויות- - -

עינת וילף: אז לא היתה הערכה, אז אתם יודעים שכל דבר שיורד מתחת ל-120 מיליון הוא קיצוץ, ועדיין השאלה נותרת, למה לא לעשות את זה הפוך?

עינת וילף: בבקשה.

ארז אשל: ראשית, מ-84 מיליון ש"ח שנה שעברה בפועל, לאחר שעשינו קיצוצים פנימיים, ערכנו, אנחנו מדברים על 114.2 מיליון ש"ח – תוספת של מעל 30 מיליון ש"ח לטובת מורי היל"ה בתוך יחידות קידום הנוער.

ארז אשל: הגדלת התקציב היתה כדי לשפר את תנאי ההעסקה של מורי היל"ה, והשיפור הוא משמעותי, וגם חלק מהשירותים שניתנים לטובת הילדים בתחומים טכנולוגיים.

ארז אשל: כולנו יודעים שלשיפור התנאים יש מחיר.

ארז אשל: עולם של גם וגם הוא עולם דמיוני.

ארז אשל: בעולם אמתי יש מחירים.

ארז אשל: העובדה שמעכשיו, ואדוני המורה, 70 אחוז מהמורים עובדים בהעסקה משרתית – יש משמעות בהיקף השעות.

ארז אשל: בתנאי תקציב של - - -מוגבלת, לדברים יש מחיר.

ארז אשל: מדיניות של משרד החינוך היא כללית, שאנחנו משתדלים שכל תנאי ההעסקה יהיו תנאי העסקה הוגנים.

ארז אשל: התוצאה של כל זה היתה פגיעה במספר השעות, ואמרו אותן כאן, ואז ניסינו להתגבר באמצעים יצירתיים כדי לצמצם ככל האפשר את הפגיעה הזאת, כשההגדרה שלנו, שבסופו של דבר אותו תלמיד יזכה לחניכה אישית, לאותה דמות שהיא מודל לחיקוי, וביומיים וחצי האחרונים נפגשתי עם מורי היל"ה בצפון.

ארז אשל: הגיעו אליי אתמול מורי היל"ה, עד 22:30 ישבתי עם מורי היל"ה פה באזור ירושלים.

ארז אשל: מורי היל"ה אומרים ש-50 אחוז מהזמן, מעבר להוראה של המתמטיקה, של ההיסטוריה, של האזרחות, של הנסים שאותם הם מחוללים, הזמן הזה של אותו תהליך העצמה, שבו דמות שהיא מודל לחיקוי נמצאת אתו, היא תנאי מכריע.

ארז אשל: כפי שציינתי, ביצענו תעדוף פנימי בתוך מינהל חברה ונוער עם מסר מאוד ברור, וזה סכום עתק שלקחנו מגופים אחרים, ממקומות אחרים כדי שאותם ילדים שיקרים לנו מאוד, יעמדו על קדמת הבמה.

ארז אשל: השני, וזה דבר חדשני ופורץ דבר – השגנו מחויבות של 18 מדרשות למנהיגות, מכינות קדם צבאיות חילוניות, ועוד שתי מכינות דתיות, שיש שם עלית של אחד מעשרה של חבר'ה שמתקבלים לאותם מקומות.

ארז אשל: בכל אחת מהם מעל 50 אחוז מהתלמידים מתחייבים ל-80 שעות מתן לתלמידי היל"ה, כלומר אנחנו מדברים על כל מדרשה למנהיגות – 2,000 שעות.

ארז אשל: הם הולכים להיות לצד מורי היל"ה בתחומי העצמה, בתחומי התמיכה.

ארז אשל: אנחנו מדברים על זה שאם בשנה שעברה, ואת יודעת, לפעמים – אנחנו בין ראש השנה ליום כיפור – תפילת "ונתנה תוקף" – עצם זה שכמעט חששנו שתהיה פגיעה בשעות שיקבלו – אם בשנה שעברה דיברנו על 650 אלף שעות, השנה אנחנו הולכים לעמוד, אם ירצה השם, על כ-670 אלף שעות שאותם ילדים עתידים לקבל.

ארז אשל: כל המערך של קידום נוער כבר- - -

עינת וילף: אתה סופר שעות של מתנדבים.

ארז אשל: אני סופר, מעבר ל-80 אלף שעות, שהם לא יודעים שבעקבות ה-9.2 מיליון שקלים כבר נכנסים פנימה, כלומר בפועל הוראת מתמטיקה, פיזיקה, אזרחות – כל התחומים שהילדים האלה, על-פי כישרונותיהם, יקבלו, אנחנו, כנראה, נצליח לעמוד, שלא תהיה ירידה בשעות, אבל הולך להיות כרגע, אותן מכינות קדם צבאיות ממוקי בצר בצפון עד זאביק נתיב בדרום, עד שדה בוקר והערבה, הולכים להיות בתהליך חניכה.

ארז אשל: אנחנו מדברים על 80 שעות.

ארז אשל: אנחנו לא מדברים על מתנדב שמגיע והולך אלא על אותם מתנדבים שהולכים לעבור עכשיו תהליכי הכשרה וליווי עם עובדים סוציאליים, עם אנשי מקצוע.

ארז אשל: אנחנו הולכים, כנראה, בשנים הקרובות לתהליכי קיצוצים בכל התחומים, גדולים.

ארז אשל: אנחנו בתוך התהליך הזה רואים בשורה, גם בקצב ההירתמות – שאתה מבין שיש כוחות איכותיים שכבר היו מחויבים, ומבינים:

ארז אשל: אנחנו נרתמים – אני רואה בשנה הבאה הירתמות של כוחות נוספים, כי אם אנחנו מדברים על יחידות קידום הנוער, ואם תרצי לשמוע, אחת הנציגות יסבירו את כל המטרייה שניתנת לאותם ילדים, אם נצליח להביא בתהליכים של השנים הקרובות מאות-אלפי שעות – לא של אפיזודות, לא של יחידות חד-פעמיות, אלא עקביות ושיטתיות, המורים הללו יזכו להעצמה.

עינת וילף: אין בכל הדברים שאמרת אמירה לגבי החזרת תקציב, כלומר במציאת פתרונות של מתנדבים, שנת שירות וכדומה, או לא שמעתי נכון?

ארז אשל: מ-84 מיליון עלינו ל-105 מיליון.

עינת וילף: מעבר ל-105.

ארז אשל: 9.2 מיליון.

ארז אשל: אישרתי אותם בשבוע שעבר.

ארז אשל: חיים להב, ראש אגף קידום נוער במדינת ישראל, קיבל חתום עוד 9.2 מיליון שקלים.

ארז אשל: זה לא מה בכך.

עינת וילף: זה מביא אותנו ל-114.

עינת וילף: כמה שעות זה נותן לנו?

חיים להב: זה נותן קרוב ל-70 אלף שעות.

עינת וילף: ואז אנחנו נותרים עם ה-90.

עינת וילף: בבקשה.

ארז אשל: הזמנים המאתגרים הללו זה הזדמנות גדולה לשינויים.

ארז אשל: אני כאן גם נפגשתי עם נציגי הכוח לעובדים, שנמצאים כאן.

ארז אשל: יש הבשורה בתנאי ההעסקה של המורים, כי בפועל גם בשעות ובתהליכים שהם יוכלו לעבור, יש בשורה למנהלי יחידות קידום נוער, שבסופו של דבר מורי היל"ה עובדים אצלם, וצריכים להעצים את אותה אחריות כוללת.

ארז אשל: יש בשורה של תהליך, שאני מקווה שממנו נמצא עוד ועוד, וכבר הבוקר ראשי מוסדות אחרים שואלים אותי: למה לא פנית אלינו כדי לקבל?

ארז אשל: אני מניח שבתהליך של תוך כחודש וחצי, אוכל לבשר על עוד מקומות, ונקבל כל יחידת נוער – מתנדבים חד-פעמיים שיסייעו, אבל רק מתנדבים שנמצאים בתוך גוף שיכול לתת להם הכשרה, שיכול לקבל מעקב וליווי שיטתי, ובאיזשהו מקום כמו כל משבר כהזדמנות, אנחנו מאמינים שדווקא המשבר הזה לכאורה, שיצר גם תהליך של עיכובים בתחילת השנה, הולך בתהליך של שנה עד שנתיים להביא למצב שאותם ילדי קידום נוער בישראל, אותם 6,000 ילדים, אותם ילדים שנמצאים במעונות חסות עתידים לקבל תהליכים של העצמה ומודלים לחיקוי, שמדינת ישראל תתברך בכך.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אחרי שחברי הכנסת ידברו, הדיון נפתח.

ארז אשל: רק עוד דבר – אבקש מחיים להב, כתוצאה מהשינוי, כדי שנוכל לפנות יותר שעות, תסביר את הנושא של קוד מוסד, את ההחלטה שהתקבלה.

עינת וילף: לפני כן, בנוסף ל-9.2 מיליון שקלים האלה, שכבר עכשיו אמורים להיות מוזרמים לטובת השעות, בתקציב 2013 שאתם מכינים, אתם בונים כדי להחזיר את כל השעות?

ארז אשל: מעבר ל-114.2 מיליון שקלים אנחנו לא רואים כרגע בתוך התהליכים של הקיצוצים ובתוך שנת התקציב שאינה ברורה, אנחנו לא רואים כל תוספת.

ארז אשל: כרגע גם, כמנהל מינהל חברה ונוער, בתוך ההירתמות שיש אני מאמין שאנחנו גם נסתדר ללא התוספת, כי גם כך לתוספת הזאת ולקיצוצים ממקומות אחרים, יש המחירים שלהם.

ארז אשל: ה-114.2 מיליון שקלים זה הסכום הסופי כרגע.

עינת וילף: כלומר בכל מקרה אנחנו מדברים על מתכונת של 560 אלף שעות?

עינת וילף: אני כרגע שמה את המכינות בחוץ.

עינת וילף: שעות בתשלום.

עינת וילף: בבקשה.

יפעת קלמרו: ההתקשרות הנוכחית על הבסיס של 105 מיליון שקל עומדת על 657 אלף שעות הוראה.

יפעת קלמרו: אנחנו כרגע נוסיף 78, כמעט 80 אלף שעות- - -

עינת וילף: את לוקחת אותנו לתחילת הדיון.

עינת וילף: על 105 אלף שקלים אמרנו שאין בזה 650 אלף שעות.

יפעת קלמרו: ה-657 אלף שעות האלה, לא כולן שעות ישירות, כי הן משולמות למורים עבור העבודה בחופשות.

יפעת קלמרו: אנחנו כרגע משלימים באמצעות התוספת של ה-9 מיליון, שארז גייס, את שעות החופשה שיצאו כביכול על חשבון הילדים, כדי שלא תהיה פגיעה בילדים.

עינת וילף: כרגע אני משאירה את המורים בצד.

עינת וילף: מנקודת מבטם של הילדים, הם ירדו מ-650 אלף ל-490 אלף.

עינת וילף: אמרתם שאתם מחזירים כ-70 אלף.

עינת וילף: זה מביא אותנו ל-560 אלף.

יפעת קלמרו: 560, 580 אלף שעות ישירות- - -

עינת וילף: ואתם אומרים שמזה, זה לא יזוז.

עינת וילף: כל מה שמעבר לזה – שעות התנדבות.

ארז אשל: אבל לפרוטוקול, בשעות מורי היל"ה, מ-650 עלינו מעל 700 אלף שעות, עם התוספת.

יפעת קלמרו: למכרז יש רכיבים נוספים, כמו שעות מיומנות, שיש 45 אלף שעות מיומנות, שהן שעות ישירות לילדים בתכנים מאוד משמעותיים של הכשרה תעסוקתית ומנהיגות – אלה שעות הוראה מאוד חשובות, יש אבחונים, יש מבחנים, כלומר יש מערך שלם של שירותים שמחזיק המכרז הזה מעבר לשעות הוראה, והם רכיבים דרמטיים, אני חושבת, להישגי הילדים.

יפעת קלמרו: חיים ייכנס לנושא של סמל מוסד, שאמור לפנות תקציב נוסף לטובת שעות השכלה.

יפעת קלמרו: ילדי קידום נוער שלומדים בתוכנית, הם באחריותנו.

יפעת קלמרו: התפקיד שלנו הוא לשמור על ההישגים, ונעשה את כל המהלכים - גם בעבודה מול המורים, גם בהכשרת המורים, גם בהעמדת הכלים, גם בהעמדת הדרכה פדגוגית, כדי שזה לא יפגע בילדים.

יפעת קלמרו: אנחנו נמצאים במעבר בין זכיין לזכיין, בין צורת העסקה אחת לצורת העסקה אחרת.

יפעת קלמרו: אנחנו מאוד שלמים עם השינוי הדרמטי שעשינו בצורת ההעסקה של המורים.

יפעת קלמרו: נצטרך ללמוד לעבוד עם זה.

יפעת קלמרו: מורים שעובדים משרתית, יעבדו אחרת ממורים שעבדו שעתית.

יפעת קלמרו: הציפייה שלנו מהם, הציפייה שלהם מעצמם, הציפייה של המרכזים מהם משתנה מעצם העובדה שהם מועסקים העסקה משרתית.

יפעת קלמרו: כולנו במעבר מאוד משמעותי, ואנחנו לומדים את זה תוך כדי תנועה, כי המטרה של כולנו בחדר הזה היא הילדים.

יפעת קלמרו: יש שם ילדים שצריכים לקבל את רמת השירות שקיבלו קודם, אם לא יותר.

ארז אשל: אנחנו נשתפר כל שנה עם הילדים האלה.

ארז אשל: אין שימור אלא רק שיפור.

עופרה ליברמן: אני רוצה להוסיף, מעבר למכרז ולהצעת המחיר של רשת עתיד, שתפעיל את זה, המשרד ממקורותיו יעמיד לרשות הפעולה רואה חשבון, שיבדקו שהמורים אכן מקבלים את השכר שמגיע להם מהמכרז.

עינת וילף: נחמד שבסוף יש מישהו באוצר שחושב שהדברים האלה עולים למדינה פחות.

עינת וילף: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש, גם על עצם כינוסה של הישיבה בנושא החשוב הזה וגם על צורת הניהול המאוד יעילה שלה.

דב חנין: אני חושב שמסביב לשולחן הזה לא יכולה להיות וגם אין מחלוקת, שפרויקט היל"ה הוא עבודת קודש.

דב חנין: זו השורה האחרונה שהחברה מעמידה לרשותם של ילדים, נערים, שהיא בעצם יכולה לקבוע, האם הם יתפתחו לאזרחים, לאנשים שיכולים לעמוד על רגליהם בחברה, או חס וחלילה, ידרדרו למקומות שאף אחד מאתנו לא רוצה לראות אותם.

דב חנין: ולכן במדינה נורמלית תוכנית כמו היל"ה היתה גולת הכותרת של משרד החינוך – בכלל לא היו יוצאים בה למכרזים, אלא היו עובדי העלית, המורים המעולים ביותר של משרד החינוך היו נשלחים לזירה הקשה ביותר – עובדים של משרד החינוך, בלי מכרזים ובלי זכיינים ובלי כל השיטות המסובכות האלה וחישובים מסוגים שונים ומשונים.

דב חנין: זה מה שהיה צריך להיות במדינה נורמלית, ואני חייב לומר לך, גברתי יושבת-הראש, שאני עדיין לא איבדתי את התקווה שנחיה אי פעם במדינה נורמלית כזאת, ושבאמת אחד הביטויים למדינה הנורמלית הזו יהיה שכך הדברים מתנהלים.

דב חנין: כשאני מדבר על תוכנית היל"ה, גם מנקודת הראות של התוכנית כפי שהיא היום, ברור שצריך להתבצע פה מהלך גם של חיזוק התוכנית והרחבתה, כי נעשית עבודה נהדרת, אבל אני לא חושב שממדיה הם מספיקים ומספקים, וגם חיזוק ועיגון של תנאי העבודה ההוגנים של המורים.

דב חנין: אגב, אני מדבר על אותו דבר ולא על שני דברים נפרדים, כי בלי מורים שעובדים עם יציבות, עם קביעות, עם ביטחון – אני הזדעזעתי עכשיו לשמוע את המורה משדרות, שמספר שפתאום אומרים לו: בעצם אין אזרחות.

דב חנין: נפל בחשבון.

דב חנין: מעבר למסר האיום והנורא שמועבר כך לתלמידים, כי אזרחות – מאוד חשוב, אבל מעבר למסר האיום והנורא שמועבר כך לתלמידים, איזה מסר מקבל המורה, שהוא בעצמו לא יודע?

דב חנין: הוא אמור להיות עוגן של יציבות, שהתלמידים מסתכלים עליו, ויודעים שהוא היה שם אתמול, ויהיה שם מחר ומחרתיים, ואפשר יהיה לבוא אליו, והוא בעצמו לא יודע אם הוא נמצא.

דב חנין: לכן תנאי עבודה הוגנים והרחבה וחיזוק של השירות הם חלק מאותה נוסחה.

דב חנין: אבל אני שומע שהמערכת הזאת מתנהלת בצורה הפוכה, ואנחנו מגיעים למספר, שלא נקבע – לא לפי הצרכים של המערכת, לא לפי צורכי התלמידים, לא לפי צורכי המורים.

דב חנין: נקבע מספר, ומרגע שהוא ישנו, אנחנו עובדים בשיטה של מיתת סדום: אם אי-אפשר לקצץ בראש, נקצץ ברגליים.

דב חנין: אם התנאים הם קצת יותר הוגנים ומשופרים, בשורה התחתונה, ואני מציע לעצמנו לא לשחק במספרים, כי לפחות אנחנו כאן בכנסת כבר מכירים את זה.

דב חנין: אז השאלה של מספר השעות היא השאלה, כמה התלמיד מקבל.

דב חנין: מבחינתנו, זו השאלה.

דב חנין: אני מתנצל שאני מעמיד אותה בצורה מאוד פשוטה, אפילו פשטנית.

דב חנין: השאלה, כמה התלמידים מקבלים בשעות הוראה, ואם התלמידים מקבלים פחות שעות הוראה, אני חושב שאנחנו מזיקים למערכת חשובה, ראויה.

דב חנין: קראתי את המסמך שהכין מר אשל, ואני מברך עליו, מבחינה זו שגם הוא אומר בפתיחת המסמך, שזו תוכנית מאוד חשובה, והיא תוכנית דגל, ומאוד משמעותית למשרד החינוך.

דב חנין: אני חושב שזו נקודת מוצא נהדרת לעבודה שלנו.

דב חנין: את הקביעה הזו שלכם במשרד החינוך, שאני מברך עליה, יש לתרגם לשפת המעשים.

דב חנין: החלק הכי קשה של העבודה שלנו זה התרגום לשפת המעשים.

דב חנין: אנחנו בכנסת כל הזמן מדברים על עקרונות נפלאים, ואיכשהו בביצוע זה תמיד יוצא משהו קצת בעייתי.

דב חנין: לכן אני מציע ברמה המעשית, שנקבע שני עקרונות ברורים, שמהם התחלנו: האחד, יש שינוי במעמד המורים – זה הישג חשוב, יש לברך את המורים על ההתייצבות שלהם.

דב חנין: הם נאבקו למען עצמם, אבל הם בעצם נאבקו למען מערכת חינוך טובה יותר וראויה יותר לטובת כולנו.

דב חנין: נקודת התחלה שנייה – שלפחות לא מקצצים את מספר השעות שהתלמידים מקבלים.

דב חנין: מפה צריך להתחיל.

דב חנין: לגבי שנות השירות, ואני אומר את זה ממקום שמאוד מעריך – הבן שלי היה בשנת שירות בחינוך, ואני יודע כמה זה חשוב, אני יודע כמה הוא עשה עבודה, לטעמי, מסורה וטובה, והשקיע בזה 24 שעות ביממה, והוא בחור נפלא, אבל הוא לא מורה.

דב חנין: הוא לא יכול להיות במקום מורה, ולא צריך להיות במקום מורה, הוא לא בא כדי להיות במקום מורה.

דב חנין: הוא עשה עבודה נהדרת, אבל היא עבודה אחרת.

דב חנין: אם אתם יכולים לגייס את המכינות, את שנות השירות להתגייס לעניין הזה – מבורך וראוי מאוד.

דב חנין: הסוגייה הזאת, להבדיל מהרבה סוגיות שניצבות לפתחנו, גם מאוד פתירה.

דב חנין: אנחנו מדברים פה במקסימום – עוד 10 מיליון שקלים – זה כסף קטן, לעומת התועלות של החברה הזאת.

דב חנין: אנחנו מגלגלים פה מאות-מיליונים בוועדות בכנסת.

דב חנין: לכן אני אומר, גברתי היושבת-ראש, אני מציע שבעקבות הדיון הזה תוציאי בשם הוועדה מכתב לשר החינוך עם הערכה גם לשינויים החיוביים שנעשו בתוכנית היל"ה.

דב חנין: אנחנו מברכים על כך, אבל לא באותה הזדמנות שנעשה שינוי בכיוון אחד, לקלקל אותו בכיוון השני, אולי מתוך חוסר תשומת לב.

דב חנין: מר אשל, אני מניח שהוא לא יתנגד למכתב כזה, אפילו יברך על כך – הוא נשאר חשוף במערכה הזאת, שזאת לא רק המערכה שלו.

דב חנין: אני חושב שזה עניין ששר החינוך צריך להתערב בו, צריך לקבל בו את ההחלטה.

דב חנין: ההחלטה הזאת צריכה להיות נכונה וערכית, והיא גם לא יקרה.

דב חנין: תודה.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: חברת הכנסת אבסדזה, בבקשה.

נינו אבסדזה: תודה.

נינו אבסדזה: לא נותר לי להוסיף הרבה אחרי דבריו של חבר הכנסת חנין.

נינו אבסדזה: הגעתי מאוחר, אבל הזדעזעתי, ברגע שמדובר בילדים ובתוכנית שזה דלת אחרונה להכניס אותם לחברה שלנו ולא להשאיר אותם מעבר לדלתות האלה.

נינו אבסדזה: כשמדובר בתוכנית כזאת, וליד זה אני שומעת מילים כמו "ספק" ו"זכיין", אני גם עוד לא איבדתי תקווה, אבל אני מאבדת אותה כל יום – במדינה נורמלית לא הייתי רוצה לשמוע בכלל, אני מבינה שלא נשנה את זה היום כאן בוועדה, ליד התלמידים, ועוד תלמידים כאלה, לשמוע מילים כמו "ספק" ו"זכיין", זה פשוט נשמע נורא.

נינו אבסדזה: אני משאירה לעצמנו את התקווה שזה ישתנה.

נינו אבסדזה: אני בעד שנפנה לשר החינוך, ונגיד לו דבר אלמנטרי: אנחנו לא יכולים לפגוע בשעת הוראה אחת, ולפי החשבון שהספקתי לעשות, יש פה כמעט 100 אלף או 90 אלף שעות פחות.

נינו אבסדזה: יכול להיות שאני טועה, אבל אתם מבינים במספרים האלה יותר ממני, שהתוכנית לא תיפגע.

נינו אבסדזה: שעה אחת לא אמורה להיפגע מזה.

נינו אבסדזה: ולגבי שנת שירות, מאוד מעריכה מה שקורה בשנת שירות, מאוד מעריכה עבודת מתנדבים, אבל כל אדם אמור לעסוק במקצוע שלו, ועם הילדים אמורים להתעסק קודם כל המורים, עם הילדים בתוכנית היל"ה, שהם יודעים איך לפתוח להם את הדלתות האלה.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: אני עוברת לדוברים.

עינת וילף: אלך לפי סדר הפניות.

עינת וילף: יגאל לוי, בבקשה.

יגאל לוי: שלום, אני בשדרות, מנהל יחידת המתבגרים, קידום נוער וצעירים בשדרות, באגף הרווחה.

יגאל לוי: אני חושב שנעשה פה דיון עמוק ויסודי, ואני רוצה לברך את הוועדה ואת יושבת-ראש הוועדה על כך.

יגאל לוי: אני רוצה להבהיר, שהילדים האלה, עד שהם מגיעים ללמידה, יש תהליך של חיזור ארוך מאוד.

יגאל לוי: הם לא מידפקים על דלתנו – עזבנו את בית ספר – נכנסים אליכם.

יגאל לוי: עד שהמדריך רוכש את האמון, עד שהוא מגיע ללמידה – צריך לעקוב אחריו, לטפל במגוון רחב של בעיות.

יגאל לוי: בעקבות המכרז החדש נוצר מצב, ואני לוקח את שדרות כדוגמה, ש-15 אחוז מהילדים לא יכולים להיכנס לתוכנית בכלל.

יגאל לוי: הם יכולים להצטרף לקבוצה קיימת, אבל לא יכולים לעלות על המצבת ולקבל עבורם שעות.

יגאל לוי: ולמה הדבר דומה – למרפאה.

יגאל לוי: אני מדמה את עצמנו למרפאה שצריכה לטפל בילדים האלה, ואנחנו אומרים: חבר'ה, מעבר ל-15 אחוז מהחולים לא ייכנסו אלינו.

יגאל לוי: האם יש מצב כזה במדינת ישראל, שניתן להרשות אותו?

יגאל לוי: דבר נוסף בעייתי – לב התוכנית היפה הזאת זה למידה פרטנית – מורה מול תלמיד.

יגאל לוי: זה ילדים שנשרו מהמסגרת, שלא יכולים לשבת בקבוצה, ואתה עכשיו נאלץ להושיב אותם, ששה או שבעה ילדים בקבוצה, שכל אחד, יש לו הבעיות שלו, וכל אחד בעולם אחר וברמה אחרת, ועכשיו אנחנו נאלצים להושיב אותם בקבוצה.

יגאל לוי: הילדים האלה, שאנחנו לא יכולים להכניס כרגע בתוכנית על חשבון שעות, אנחנו צריכים לצרף אותם לקבוצות הקיימות.

יגאל לוי: בנוסף אני חושב שצריכה לצאת מהוועדה דרישה למשרד החינוך, לשר החינוך, להפעיל את מלוא כובד משקלו כדי להציל את הילדים האלה, ולתת להם את מלוא השעות שהם צריכים.

יגאל לוי: תודה.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: לילי הלפרין, בבקשה.

לילי הלפרין: בוקר טוב.

לילי הלפרין: תודה על הדיון החשוב הזה.

לילי הלפרין: אני מנהלת תוכנית אמת למניעת אלימות, ואני עובדת בעיריית ירושלים כחיצונית עם תלמידי הפרויקט השלמת השכלה כשבע שנים.

לילי הלפרין: אני באה להציג משהו מבחוץ, איך אני רואה את זה, ואני פשוט כל כך הזדעזעתי, שאמרתי שהיום אני באה גם לפגישה הזאת.

לילי הלפרין: הקבוצות האלה הולכות ונעשות קשות יותר ויותר.

לילי הלפרין: אני עובדת אתם בדינמיקה קבוצתית, העצמה אישית ומניעת אלימות.

לילי הלפרין: כל שנה אני רואה אותם בעבודה מולי, והערכים שהם מביאים, הידע האקדמי, הידע באזרחות, בדמוקרטיה הוא פשוט חלש יותר ויותר.

לילי הלפרין: זה לא ייאמן.

לילי הלפרין: תחושות הקיפוח שמאפיינות אוכלוסיות מוחלשות באות לידי ביטוי גם כלפי אלה שמיטיבים אתם.

לילי הלפרין: הקיפוח ותחושות הניכור כלפי הממסד הן מאוד גבוהות.

לילי הלפרין: מה יקרה אם חלילה המקום האחרון שהם יינצלו, ויש סיכוי שיהפכו לאזרחים טובים, מה יקרה אם זה ייפגע?

לילי הלפרין: הניכור, הקיפוח והשנאה לממסד עם גופים נוספים כמו ערבים, שמאלנים וכדומה הם כל כך נוראיים, הם עולים בדינמיקה בצורה מאוד בולטת.

לילי הלפרין: הם צריכים את העבודה הפרטנית, ואני רואה את הייאוש לפעמים בעבודה הקבוצתית עם התלמידים האלה, עם האמירות הנוראיות.

לילי הלפרין: הבאתי פה דוגמה אחת רק כדי להראות לכם, אילו אמירות הם יכולים לומר.

לילי הלפרין: אני בזמן האחרון עובדת אתם על סטיב ג'ובס, סביב הביוגרפיה האחרונה שלו שיצאה, ומה שעבר בחייו.

לילי הלפרין: הם שואלים אותי בכל קבוצה אותו דבר: מה קרה כשהוא ידע שיש לו רק זמן מועט לחיות?

לילי הלפרין: הם אומרים את זה: אם לי יודיעו שיש כך וכך זמן לחיות, אני אונס, רוצח, מבזבז – אלה הקבוצות שאני מתחילה אתם בספטמבר.

לילי הלפרין: 6,000 תלמידים.

לילי הלפרין: חלילה אני לא מאשימה את כולם, אבל לא רק משרד החינוך אלא גם משרדים אחרים צריכים לקחת חלק.

לילי הלפרין: חייבים לעבור את ההכשרה הפרטנית, להיות בקשר עם המנהלים, כמו שאני רואה שעושים בירושלים – בוקר-בוקר מתקשרים, מוציאים אותם לפעמים מהמיטות.

לילי הלפרין: אני לא רואה תועלת אמתית בעבודה עם מתנדבים לאורך השנים.

לילי הלפרין: יש בנות שירות שיושבות אתי לפעמים.

לילי הלפרין: הטינה שלהם כלפי הממסד, וזה שרק אדם בוגר בעל הכשרה באמת יכול לעבוד אתם ולא בחורה צעירה – גם על המתנדבים, יהיה קשה מאוד לעבוד אתם.

לילי הלפרין: צריך לחזק את המורים כדי להמשיך בעבודת הקודש הזאת, כי אמירות מהסוג הזה גורמות לנו, העובדים אתם, המון ייאוש.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: אתי אלוני, בבקשה.

אתי אלוני: יש לי תחושה שאנחנו מתקדמים צעד אחד קדימה ושניים אחורה.

אתי אלוני: העיסוק בנוער בסיכון, לפחות לגבי ראשי רשויות מקומיות, היא בבחינת עבודת קודש.

אתי אלוני: מי שלא ראה רשות עם אמא שבאה אליו, שהציו לה את הילד כי הצליחו להוביל אותו למסלול של בגרות, לא ראה אושר.

אתי אלוני: אנחנו בסיורים שלנו ביחידות ובתחנות השונות רואים את זה יחד עם צוותי משרד החינוך, ואנחנו יודעים כמה העבודה הזאת מוערכת.

אתי אלוני: זה בבחינת כל המציל נפש.

אתי אלוני: בזה שפותרים בעיה במקום אחד, ויוצרים בעיה במקום אחר – זו לא שיטה.

אתי אלוני: אני אומרת את זה למערכת ולמי שקובע פה את המדיניות.

אתי אלוני: אני ודאי רוצה לברך על חיזוק המורים, אבל המורים יצאו להפגין, וזו זכותם, אבל הילדים האלה לא הולכים להפגין, וגם לא הוריהם.

אתי אלוני: ואם אנחנו לא נעשה את המלאכה הזאת, ואני כרגע כנציגת ראשי הרשויות המקומיות אומרת: אין ראש רשות שאני מכירה מ-262 ראשי הרשויות במדינת ישראל, שלא אומר שהדבר הזה חשוב, ולא יכול לתרום משעותיו לטובת העניין.

אתי אלוני: ואני לא רוצה לראות את עצמנו הולכים שוב לראש הרשות, והוא פותח את הכיס ואומר: אני יכול לתרום את השעות, או: אני יכול להשלים את השעות.

אתי אלוני: מה אנחנו יוצרים בזה?

אתי אלוני: עוד פעם פער?

אתי אלוני: עוד פעם מי שיש לו, נותן, ומי שאין לו, לא נותן?

אתי אלוני: איזו מין חשבונאות זאת?

אתי אלוני: אני מברכת את קידום הנוער ואת העשייה שנעשית ביחידות לקידום נוער, ואנחנו צריכים לעשות הכול כדי להוביל ולאפשר לילדים האלה, למי שמצליחים להביא אותו לשם, לתת את השעות האלה.

אתי אלוני: הטיפול הפרטני הוא הטיפול.

אתי אלוני: אני הגעתי מהצבא, והילדים האלה, זאת התחנה הכמעט לפני אחרונה, לפני התהום הזה, ואם אנחנו לא מצליחים לעשות את זה, זאת חכמה קטנה בעיניי לפגוע במי שלא יכול לצאת להפגין, במי שלא קם בבוקר ללימודים וכו'.

אתי אלוני: אנחנו צריכים לעשות הכול, ואני רואה את ההורים האלה, שבאים לראשי רשויות, שמרימים אלינו את הטלפון, ואומרים: עומדים פה הורים, שלא יודעים מה לעשות עם הילדים, ומתחננים שיצילו אותם.

אתי אלוני: ואתה שומע ראשי רשויות שאומרים: הקדשתי לזה שעות ותוספות.

אתי אלוני: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות הכול כדי לאפשר את התחנה הכמעט אחרונה הזאת, את הסיכוי הזה, שהוא סיכוי לעתיד, להחזיר את השעות, לא לאפשר שיפגעו בשעות, כן לאפשר את ה"פררוגטיבה", במירכאות כפולות, לאותו ילד כן ללמוד בפרטני, כי זה מה שאולי יוביל אותו לאיפוס או לחזור למסלול.

אתי אלוני: אנחנו צריכים לעשות הכול כדי להרחיב את התוכנית, ואני נדהמת מזה שהכמויות רק הולכות וגדלות.

אתי אלוני: והיחידות צריכות לגדול, ואני שומעת: תגדילו לנו את המקום, את התשתיות.

אתי אלוני: אני לא רוצה לומר, איפה אנחנו טועים, אבל אנחנו מוכרחים לעשות הכול, שלפחות במה שטוב, לא לפגוע, ובמה שמאפשר, לאפשר לו להתקיים.

אתי אלוני: אני קוראת מכאן גם בשם ראשי הרשויות, גם בשם יושב-ראש השלטון המקומי – אל"ף, להחזיר את ה-100 אלף או 90 אלף השעות האלה כדי לאפשר תוכנית כסדרה.

אתי אלוני: והדבר השני הוא, כמובן, להרחיב, כדי שאולי נצמצם מתישהו את היקף הנערים האלה, שמגיע לאיזשהו סף, שנוכל לתת לו מענה.

אתי אלוני: תודה.

דב חנין: גברתי יושבת-הראש, אני מתנצל – הדיון הזה מרתק, ואני חייב לצאת לוועדת כספים.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: טלי יוגב, בבקשה.

רויטל יוגב: שלום, אני מנהלת את רשות חסות הנוער במשרד הרווחה.

רויטל יוגב: אנחנו מפעילים 58 מסגרות חוץ ביתיות לנוער שנמצא בקצה של הקצה, שכבר לא יכול להישאר בקהילה, ומגיע למסגרות שלנו.

רויטל יוגב: במחצית מהמסגרות פועלת תוכנית היל"ה, בשאר המקומות הילדים משולבים בקהילה – בעיקר בהוסטלים, משולבים בלמידה בקהילה, אבל ב-27 מסגרות שלנו פועלת תוכנית היל"ה בתוך המעונות כחלק מהמערך השוטף של המעונות.

רויטל יוגב: לגבי התוצאות, אם בתחילת דרכנו עם היל"ה אף אחד לא חשב שהילדים שלנו מסוגלים להגיע אפילו ל-8 שנות לימוד, כי היתה תוכנית שהיא אפילו פרה 8 שנות לימוד, בשנת הלימודים הנוכחית סיימנו כש-50 אחוז מהבחינות שנעשו הן בחינות ל-12 שנות לימוד ובגרויות, ומבחינתנו, אין לזה אח ורע, וזה פונקציה של השקעה בילדים.

רויטל יוגב: אין ספק שהקיצוץ שאנחנו חווים אותו, שעובר את ה-30 אחוז, הוא קריטי מבחינתנו.

רויטל יוגב: כל שעה שמורים יושבים עם קבוצת תלמידים, זה משמעותי מבחינת איפה הם יהיו כשהם יסיימו את הצו אצלנו, ואיפה הם יצליחו להשתלב הלאה בחיים.

רויטל יוגב: סיימנו עכשיו מחקר אפידמיולוגי ארוך של תוצאות של בוגרים שלנו בחסות הנוער עם הלמ"ס, שהוא מחקר מאוד קשה מבחינתנו ומבחינת מדינת ישראל.

רויטל יוגב: יש בו בשני מקומות קרן אור: אחת מתייחסת למשך הזמן שהם נמצאים אצלנו, וזה בעיה שלנו מול בתי המשפט עם אורך הצווים, וקרן האור הגדולה ביותר היא ההשכלה.

רויטל יוגב: ככל שהילד מסיים עם יותר שנות לימוד, כך בגרף יורד הרצדיביזם אחרי זה, והיכולת שלנו כמדינה לתת מענה לילד הזה להשתלב אחר כך.

רויטל יוגב: בשליש מהמקומות יש לנו ש"ש, ולא אחד או שניים אלא קבוצה של ששה-שבעה – קבוצה משמעותית.

רויטל יוגב: זה לא תחליף למורים.

רויטל יוגב: זה נפלא ליד, זה מה שמאפשר לפעמים להוציא ילד מקבוצה של חמישה, ולתת לו את העזרה הפרטנית, אבל זה לא תחליף למורים.

רויטל יוגב: אי-אפשר להמיר שעות הוראה של מתמטיקה לבגרות בש"ש.

רויטל יוגב: זה לא עובד.

רויטל יוגב: חשוב באותה פנייה שתהיה, שיהיה ברור שגם אם חוזר הקיצוץ, חייבים לתת מענה לגידול במספר הילדים.

רויטל יוגב: אחרת נהיה פה שוב עוד שנה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: נורית טיבי, בבקשה.

נורית טיבי: אני מנהלת האגף לטיפול בפרט, עיריית פתח תקווה.

נורית טיבי: אני רוצה להוסיף שתי הערות: פגיעה משמעותית שקרתה כתוצאה מהקיצוץ היא העובדה שאנחנו לא יכולים להיות גמישים עם התוכנית.

נורית טיבי: זה היה המאפיין המרכזי שלה, כפי שהיה בעבר.

נורית טיבי: ילד היום יתקשה לעבוד לצד לימודים בתוכנית היל"ה, כפי שהיה בעבר, וזה עוד סיפור שיפגע בתלמידי היל"ה.

עינת וילף: מה הקשר?

נורית טיבי: יש לנו פחות שעות, אנחנו לא מסוגלים להתפרס כפי שעשינו בעבר על כל היום, כלומר שעות לימוד גם בבוקר וגם בערב, וכך יכולנו להתאים תוכנית לכל ילד, לפי צרכיו.

נורית טיבי: היום, עם הקיצוץ הנוכחי, אנחנו מתקשים לעשות זאת – אין לנו מספיק שעות, אין לנו מספיק מורים.

נורית טיבי: היינו צריכים להיפרד מחלק מהמורים, כפי שנאמר כאן קודם.

נורית טיבי: אנחנו יודעים באיזה עומק של בעיות אנחנו עוסקים, ואני מדברת גם על ילדים עם הפרעות רגשיות קשות וגם על הפרעות התנהגות קשות; ילדים שמצריכים תוכנית אישית, והיום אנחנו לא מסוגלים לספק את זה.

נורית טיבי: כל מה שנאמר כאן, שמתנדבים לא יכולים להחליף מורים – גם מתנדבים לא יכולים להחליף אנשי טיפול, ומתנדבי קידום נוער – זה דורש גם בשלות אישית וגם מקצועית כדי להחזיק ילדים שבאים ממקומות של דיכאון ושל קושי ושל עבריינות ושל בעיות התנהגות ובעיות משפחתיות מורכבות.

נורית טיבי: אין לי ספק שמתנדבים יוכלו לסייע למערך הקיים כיום, אבל הם לא יכולים להחליף – לא מורים אבל גם לא אנשי טיפול.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: גילה קלדרון, בבקשה.

גילה קלדרון: שלום, אני מנהלת את האגף לחינוך על-יסודי וקידום ילדים ונוער בעיריית תל-אביב-יפו.

גילה קלדרון: במסגרת תפקידי יש לי מבט-על על הילדים בכל הרצף.

גילה קלדרון: בעוונותינו, אלה הילדים שנכשלנו, ולא הצלחנו להחזיק אותם בשום צורה במערכת.

גילה קלדרון: אם היום שר החינוך והמנכ"לית מדברים על חוק האכלה, החוק הזה לא חל עליהם, כי לא הצלחנו להכיל אותם בתוך המערכת.

גילה קלדרון: אם הילדים האלה היו במערכת, רובם ככולם היו בכיתת חינוך מיוחד.

גילה קלדרון: ממוצע התלמידים לכיתת חינוך מיוחד זה עשרה.

גילה קלדרון: הילדים היום בעוז לתמורה היו עולים לנו כ-40 שעות.

גילה קלדרון: היו צריכים להשקיע בהם הרבה יותר מיליונים.

גילה קלדרון: הם עולים בזול למדינה, הילדים האלה, ומזלזלים בילדים.

גילה קלדרון: המדינה חייבת על כל ילד כזה, לתת לו שעות כמו שמגיע לו.

גילה קלדרון: זה מזעזע, שיש לנו היום ילדים, שאנחנו מדברים על 8 שנות לימוד, אבל יש.

גילה קלדרון: איך ייתכן שילד, ועילם לא מקבלת כל ילד; רק מגיל מסוים, כלומר ילד בן 14 צריך ללמוד 8 שנות לימוד.

גילה קלדרון: אנחנו מבינים על מה אנחנו מדברים?

גילה קלדרון: היא אמרה: 50 אחוז.

גילה קלדרון: מצד שני, יש פה ילדים שעושים בגרות מלאה.

גילה קלדרון: כל המערכת נכשלה, והילדים האלה עושים בגרות מלאה או בגרות חלקית.

גילה קלדרון: זה נותן להם טעם לחיים, זה מחזיר אותם לחברה.

גילה קלדרון: לא ייתכן שנוותר על הילדים האלה.

גילה קלדרון: ואגב, חיים להב, ידידי יקירי, שאני יודעת שבפנים הוא בוכה, טבע את המטבע: לא מוותרים לאף אחד, ולא מוותרים על אף אחד.

גילה קלדרון: ופה מוותרים.

גילה קלדרון: מה כל העוז לתמורה?

גילה קלדרון: מעבר לשכר של המורים – בסופו של דבר עוז לתמורה, השינוי הגדול הוא שכל ילד יקבל שש שעות פרטניות.

גילה קלדרון: הילד במערכת הפורמלית, שיכול ונמצא בתוך המעטפת, וכל מינהל חברה ונוער, ויקבל סבסוד לטיולים ולספרי לימוד – הכול נפלא.

גילה קלדרון: עשו מהפכה ענקית בחינוך, וזה גם אופק חדש, זה אותו דבר – המהפכה פר התלמיד זה השעות הפרטניות, ושם קבוצות של ששה ילדים.

גילה קלדרון: הילדים הנורמטיביים.

גילה קלדרון: הילדים האלה לא יכולים ללמוד בקבוצות של ששה, כי הם היו נשארים בכיתת החינוך המיוחד שלהם.

גילה קלדרון: זה ילדים שלא מסוגלים להסתגל למערכת, שצריכים טיפול מיוחד.

גילה קלדרון: מתנדבים זה נפלא – יש לנו בנות שירות לאומי ויש לנו ש"ש כמה שאתם רוצים בכל המסגרות שלנו של קידום נוער בעיר ואחרות – הם נפלאים, עושים עבודה נהדרת, אבל הם לא מחליפים איש טיפול, ובטח לא מורה.

גילה קלדרון: אני אמרתי תמיד שהמורה הכי טוב ילמד בכיתה הכי חלשה, ולא הפוך.

גילה קלדרון: הם צריכים את המורים הכי טובים, את אנשי הטיפול הכי מקצועיים, כי אנחנו נכשלנו בהם, בלהחזיק אותם.

גילה קלדרון: אנחנו חייבים להם.

גילה קלדרון: מבחינה תקציבית, המדינה חוסכת עליהם כסף.

גילה קלדרון: זו פשוט שערורייה.

גילה קלדרון: עשינו מהפכה נהדרת לטובת המורים, ומי שמשלם את המחיר זה התלמידים הכי חלשים בחברה.

גילה קלדרון: ושוב – הם ייכנסו לנו מהדלת האחורית ומהחלון.

גילה קלדרון: הילדים האלה לא מתאימים גם למסגרת של מפתן.

גילה קלדרון: יש לנו עירוני קריירה בעיר, שאנחנו מפעילים עם משרד התמ"ת, והם לא מגיעים גם שם.

גילה קלדרון: אלה ילדים שלא יכולים להגיע לבית ספר, לשום מסגרת נורמטיבית, וכל המעטפת הטיפולית שהם מקבלים, מצליחים להביא אותם למקום הזה.

גילה קלדרון: אין להם כוחות, להביא את עצמם.

גילה קלדרון: לכן זו חובתנו לא רק להחזיר את המשאבים שניטלו, אלא להוסיף משאבים.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: עינת, בבקשה.

עינת אברהמי: אנחנו מודים לארז אשל שהחזיר חלק מהקיצוץ, אבל צריך להחזיר את כל הקיצוץ.

עינת אברהמי: אף אחד מאתנו לא היה מוכן שאת הילדים שלו ילמדו חבר'ה שסיימו לפני חודשיים את הבגרויות שלהם.

עינת אברהמי: ולתלמידים שלנו, ההורים שלהם לא ייצאו לרחוב, והם לא ייצאו לרחוב, אז אנחנו צריכים לעשות את זה בשבילם.

עינת אברהמי: אלה תפקידים מקצועיים, וצריך אנשים מקצועיים.

עינת אברהמי: בשום אופן אי-אפשר לדבר על שנת שירות, כשמדברים על קיצוצים של שעות – זה לא מקביל בשום צורה.

עינת אברהמי: אכן יש שיפור מסוים בתנאי העסקה, אבל כשמקצצים בשעות ההוראה, אין שום שיפור.

עינת אברהמי: יושבים פה עומר ומקסים.

עינת אברהמי: אני לא חושבת שאפשר לדבר אתם על שיפור בתנאי ההעסקה, כשאין העסקה.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: תמר קנימח, בבקשה.

תמר קנימח: שלום, אני מנהלת המחלקה לקידום נוער ברעננה.

תמר קנימח: אחרי כל הדברים הנפלאים שאמרו פה, לא נשאר הרבה מה להוסיף.

תמר קנימח: לפני הכול אני רוצה להודות לארז אשל, שבכמה שבועות הצליח להביא את הבשורה עבורנו – חצי ממנה לפחות.

תמר קנימח: זה לא עניין של מה בכך, ואנחנו מאוד מעריכים ומוקירים.

תמר קנימח: הוא מתזז בכל הארץ.

תמר קנימח: יש פה חבר'ה בסיכון אמתי.

תמר קנימח: החברים שלי פה דיברו על הסיכון הזה.

תמר קנימח: אני, מה שיכולתי לתת אצלנו בעיר, 20 אחוז ילדים היו מסיימים בגרות מלאה – דבר שמי שמכיר את מערכת החינוך ברעננה יודע כמה בתוך המערכת הפורמלית שדיברה עליה גילה קלדרון, כמה משקיעים בתוך המערכת, ואם הם כבר נפלטו מתוך המערכת ומגיעים אלינו, זה באמת נקודת הסוף עבורם.

תמר קנימח: לקום בבוקר, להביא אותם מהבית, כפי שהוא תיאר – אין תחליף לדברים האלה.

תמר קנימח: ילדי השירות האלה, נוער השירות – יבורכו, אנחנו צריכים אותם לצד מה שכבר היה ובתוספת למה שכבר היה.

תמר קנימח: אותה תקרת זכוכית, 5,000 ילדים מתוקצבים, בזמן שסיימו בשנה שעברה 6,700, 1,700 תוספת, ואנחנו מתחילים ממספר כל כך נמוך – זה לא הגיוני.

תמר קנימח: אנחנו היום לא פתחנו עדיין את שנת הלימודים מסיבה מאוד פשוטה: אני לא יכולה לבוא לתלמיד שבא אליי אחרי כל התלאות שהוא עבר בדרך, ומבקש ללמוד ספרות, ואני לא יכולה לתת לו; מבקש ללמוד לשון, ואני לא יכולה לתת לו, כי קיצצנו מקצוע ועוד מקצוע.

תמר קנימח: אין שעות לתת למורים.

תמר קנימח: בשנה שעברה סיימנו עם 20 אחוזי הצלחה בבגרות מלאה, 0 אחוז יהיה השנה, וזה נתון מאוד חשוב לילדים האלה, ולא רק להסתכל עליהם כחצר האחורית.

תמר קנימח: אם הם רוצים כבר, ואנחנו מביאים אותם למצב שהם אוספים את הכוחות ומגיעים, אני לא חושבת שמישהו יכול להעלות על דעתו, לקצץ דווקא אצל הילדים האלה.

תמר קנימח: תודה.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: שלי מידד, בבקשה.

שלי מידד: אני נציגת מועצת תלמידים ונוער ארצית.

שלי מידד: אני רוצה להתייחס לנקודה של קיצוץ השעות – בתור תלמידה באולפנה, אנחנו לומדים מ-08:00 עד 15:45 - זה הרבה שעות.

שלי מידד: אם לא היו לי השעות האלה – זה נותן לי יחס אישי, וזה שווה זמן וגם שווה כסף.

שלי מידד: אלה גם החברים שלנו, זה העתיד של כולנו.

שלי מידד: אם נקצץ את השעות האלה, זה יפגע בנוער ובעתיד, וגם בבגרויות.

שלי מידד: לא כל הנוער יכול ללמוד שעה שלמה בכיתה.

שלי מידד: אם לא נתמוך בהם – אמרו שיש תקציב, אבל למה לקצץ את השעות?

שלי מידד: החברה שלנו תלויה בזה.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: חן אמרגי, בבקשה.

חן אמרגי: שלום, אני גר בקריית אתא, לומד בתיכון רוגוזין.

חן אמרגי: אני תלמיד כיתה י"ב.

חן אמרגי: כשהגעתי להית הספר בכיתה י' הייתי במכינה לבגרות, כלומר אם לא הייתי עובר את מקצועות הבגרות, הייתי מסיים ב-13:00, יוצא עם תעודת חצי בגרות, ואם לא היה לי המכוון, היו לי 200 שעות חיסור, הייתי מועמד להיות במסגרת של היל"ה.

חן אמרגי: הייתי קם ב-11:00, לא רציתי ללכת לבית הספר, אבל מה מצאתי במסגרת החינוכית של בתי הספר – את המש"צים והמועצות.

חן אמרגי: זה חיזק אותי מאוד, ולכן אני ממשיך ללמוד לתעודת בגרות מלאה.

חן אמרגי: אני חושב שכמה אבני דרך שהיו לי במהלך שנות הלימודים מכיתה י' עד י"ב זה אנשים משנות השירות, זה המורים ובשבילי במיוחד זה מדריכי השל"ח.

חן אמרגי: מדריך השל"ח שלי אישית הלך להנהלה, וגונן עליי הרבה פעמים.

חן אמרגי: אני מכיר את הילדים האלה, כי הם למדו אתי בכיתה י'.

חן אמרגי: הם באמת מקללים.

חן אמרגי: הם מגיעים מאפס ערכים, אפשר לומר.

חן אמרגי: האמת – אם תקצצו, נאמר, שבעה בקבוצה, לא תצא מזה שום תועלת, ואפשר לבטל את כל התוכנית, כי התלמידים האלה באמת מגיעים לרמת בוטות חריפה.

חן אמרגי: אם תבטלו הכול, את השלוש בקבוצה, לא תהיה כל תועלת.

חן אמרגי: כשאני מגיע הביתה, אני לא עושה שיעורי בית, וכך גם התלמידים האלה.

חן אמרגי: תקצצו להם בשעות – כשיה

חן אמרגי: יו בני 25 ירוויחו 4,000 ש"ח, יהיו עובדי קבלן.

חן אמרגי: זה לא נעים, כי אדם צריך לרכוש השכלה, כפי שאני רוכש עכשיו השכלה בסיסית, מינימום.

חן אמרגי: לגבי הש"ש, אחד מהם היה אח שלי, לכן אני במסגרת מועצות תלמידים ונוער.

חן אמרגי: הוא שינה הרבה בבית הספר שלי.

חן אמרגי: הש"ש האלה תורמים מאוד.

חן אמרגי: מורי היל"ה יכולים לעבוד אתם.

חן אמרגי: הש"ש יכולים להיות חברים של התלמידים במסגרת היל"ה.

חן אמרגי: זה יעצים אותם, הם יכוונו אותם.

חן אמרגי: התלמידים במסגרת היל"ה יראו בהם מי שמדבר אליהם בגובה העיניים, ולא מורה שבא לעזור, אבל יותר נעים כשאתה מדבר עם חבר.

חן אמרגי: אני אפילו מציע להוסיף – שילמדו עוד.

חן אמרגי: תודה.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: ברכת קלימשטיין לוי, בבקשה.

ברכת קלימשטיין לוי: שלום, אני פה בכובעי לא המקצועי אלא בכובעי הציבורי התנדבותי – יושבת-ראש ועדת נוער במפלגת העבודה.

ברכת קלימשטיין לוי: ראשית, אני מודה לעינת וילף על הכינוס המהיר, גם בפגרה.

ברכת קלימשטיין לוי: זו הכנסת במיטבה, שמטפלים בבעיות ושואלים שאלות בזמן אמת, ולא רק כדי לכנס כל מיני מסמכים בדיעבד, וגם על האפשרות שנתת למי שרוצה, להשמיע את דברו – גם זה מבורך ונדיר במחוזותינו.

ברכת קלימשטיין לוי: חסר לי לשמוע מאנשי המקצוע, האם יש מדיניות לגבי כמה תקציב אנחנו אמורים להשקיע בתלמידים של היל"ה לעומת תלמידים רגילים, אם הם היו נשארים במערכת, כלומר אם ילד רגיל בכיתה י' מתוקצב על-ידי מדינת ישראל ב-100 ש"ח לשנה, האם ילד בהיל"ה מתוקצב יותר או פחות?

ברכת קלימשטיין לוי: האם מישהו עושה את החישוב הזה, או יוצאים מנקודה שיש 105, 120, ומחלקים למה שיוצא?

ברכת קלימשטיין לוי: האם יש מדיניות בנושא התקצוב של ילדים בסיכון לעומת ילדים במערכת הרגילה?

ברכת קלימשטיין לוי: השאלה השנייה היא האם נעשית חשיבה לטווח הארוך?

ברכת קלימשטיין לוי: כי אחד הדברים שלי הפריעו בדיון הוא שהכול נעשה מהרגע להרגע.

ברכת קלימשטיין לוי: יש פה אי-ודאות גדולה גם לילדים וגם למורים – מתחילים את ספטמבר, יודעים, לא יודעים, ולא משנה כמה שעות.

ברכת קלימשטיין לוי: עצם העובדה שאנחנו נמצאים בדיון הזה בספטמבר, אי-ודאות זה קריטי.

ברכת קלימשטיין לוי: גם אם יש קיצוץ, עדיף שיידעו אותו חצי שנה מראש, וייערכו, מאשר ברגע האחרון.

ברכת קלימשטיין לוי: השאלה, אם ב-2013 יש מדיניות שאומרת שאם היום יש 1,000 ילדים כאלה, בשנה הבאה צפויים להיות 1,500 – איך נערכים לזה תקציבית, או הכול מתחיל ונגמר בכמה כסף יש, ומחלקים אותו למה שנשאר?

ברכת קלימשטיין לוי: הייתי שמחה לקבל תשובות לשאלות האלה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אני רק מציינת שגילה קלדרון ביקשה להוסיף לפרוטוקול שהיא חברת הנהלת איגוד מנהלי מחלקות החינוך, והיא ייצגה אותם בדבר זה.

עינת וילף: בזאת מסתיים סבב הדוברים.

עינת וילף: אתייחס לכמה דברים, ואז אנשי משרד החינוך יכולים להתייחס לכל מה שנאמר, ואז אסכם את הישיבה.

עינת וילף: אני רוצה שתתחילו לבנות תוכנית להכנסת פעילות היל"ה לתוך משרד החינוך.

עינת וילף: נקבע לזה תאריך, ותתבקשו לבוא לוועדת החינוך, ולהציג תוכנית שאומרת איך החל משלב מסוים הדבר הזה נמצא בתוך משרד החינוך ולא במכרזים מכל סוג שהוא.

עינת וילף: התוכנית הזו חייבת להיות.

עינת וילף: גם אוסיף את זה לדברי הסיכום.

עינת וילף: נרצה לבקש דוח חקירה פנימית, שתקיימו בתוך המשרד, על איך התנהל המכרז הזה, ואיך הגענו למצב שאלה היו תוצאות המכרז.

עינת וילף: נרצה את זה גם לצורך דיונים אחרים במכרזים וגם כדי להציג את זה לאוצר לגבי ההתלהבות שיש לפעמים לאוצר ליציאה למכרזים, ולהראות להם מה קורה בשיטה המפוארת הזאת.

עינת וילף: נשאלו פה השאלות על נקודת המבט של התלמידים.

עינת וילף: בסופו של דבר זו נקודה מרכזית, אם לא המרכזית, וצריכה להיות תשובה, לאיך מחזירים את השעות.

עינת וילף: יש כמה נושאים שנדונו כאן בחודשים האחרונים, והם פחות חשובים ממה שיש כאן.

עינת וילף: אם אתה רוצה להביא לשר רעיונות, וזה יהיה גם בדברי הסיכום שילכו לשר – סבסוד טיולים – פחות חשוב מזה, מלגות ליציאה לפולין ובכלל יציאה לפולין בגיל תיכון – פחות חשוב מהתוכנית הזאת, מיליארד שקלים לצהרונים שאמורים היו ללכת לבני מעמד הביניים, שהלכו בסוף לחרדים וערבים – פחות חשוב, וזה מיליארד שקלים.

עינת וילף: ואלה דברים שרק נידונו כאן בשבועות האחרונים, אם אתה צריך להציע למשרד החינוך ולשר, מאיפה להביא את 8 מיליון השקלים שחסרים לכם לטובת השלמת השעות במלואן.

עינת וילף: גם הוועדה תצא באמירה ברורה של להחזיר את השעות במלואן מנקודת המבט של התלמידים, כי יש פה מסר איום ונורא, ולכן זה צריך לחזור למשרד החינוך.

עינת וילף: לא ייתכן שמורים שנאבקים על מעמדם, המינימום שמגיע להם, בסוף מקבלים את המסר שזה בא על חשבון התלמידים.

עינת וילף: גם אם זו לא הכוונה, זה יוצא כמעט ציני ונקמני, כאילו מישהו תכנן, ואני יודעת שאף אחד לא תכנן, אבל ככה זה יוצא.

עינת וילף: כאילו אומרים למורים: כשאתם נאבקים על המינימום שנדרש כדי שאתם תוכלו לעשות את העבודה שלכם, זה יהיה על חשבון התלמידים.

עינת וילף: זה משדר מסר של מורים נגד תלמידים, כשהמסר הוא בדיוק הפוך: ככל שמחזקים את המורים – זה לטובת התלמידים.

עינת וילף: לכן לא ייתכן שמשרד החינוך, גם מבלי שהתכוון, וברור לי שאיש לא התכוון, יוצא במסר שבסוף נשמע כמו: ראיתם, נאבקתם על הזכויות שלכם – בסוף נדפוק את התלמידים, ובגלל שיודעים שמורים בסוף באים לתפקיד שחשובים להם התלמידים, מסר כזה הוא מסר שמשתק מאבק על מעמד המורים ועל הזכויות.

עינת וילף: שמעתם כאן דברים מאוד ברורים לגבי שנת שירות.

עינת וילף: אני חושבת שהקונצנזוס הוא חד-משמעי.

עינת וילף: נדמה לי שזו גם העמדה שלכם, אבל אתם מחויבים לעמדה הרשמית של משרד החינוך.

עינת וילף: אלה אנשים שהתנדבותם היא מבורכת, רצויה.

עינת וילף: הם לא אנשי המקצוע.

עינת וילף: אם רוצים לבנות תוכנית של איך אנשי מכינות צבאיות עובדים עם נוער בסיכון – מצוין, זו יכולה להיות תוכנית דגל נהדרת, אבל לא כתוכנית משלימת שעות, לא כתוכנית שמחליפה מורים בשום צורה שהיא, וגם זה יהיה בדברי הסיכום.

עינת וילף: יותר מכך, כשיש אמירה במשרד החינוך, שניתן להחליף נוער לא מיומן, עם כל הכוונות הטובות ואיכויותיו האישיות, ניתן להחליף מורים בנוער הזה, אתם משדרים מסר לגבי מה דעתכם על מקצוע ההוראה.

עינת וילף: זו לא הכוונה, זה לא מה שאתם רוצים לשדר, אבל זה המסר שעובר – שמקצוע ההוראה הוא לא מקצוע שצריך להתקבל ולהכשיר אדם ולהיות מוכן לו, וכמו שאמרת, שהמורים הטובים ביותר יהיו אלה שילכו לאתגרים הגדולים ביותר.

עינת וילף: אתם משדרים את המסר ההפוך.

עינת וילף: לכן זה רעיון מבורך, זו תוכנית מבורכת כתוכנית נפרדת.

עינת וילף: ולהפעיל מתנדבים זה בכלל לא דבר קל; זו תורה בפני עצמה, והיא תעלה לכם כסף, וזו תצטרך להיות תוכנית בפני עצמה, לכן אם אתם רוצים להתחיל תוכנית של שימוש בש"ש, לעבוד עם נוער בסיכון, היא תוכנית נפרדת שצריך לתקצב אותה בנפרד.

עינת וילף: היא לא תוכנית שחוסכת לכם כסף.

עינת וילף: היא תעלה לכם כסף, וצריך לחשוב עליה בנפרד.

עינת וילף: אבקש את ההתייחסות לדברים שנאמרו כאן.

עינת וילף: אתם כאן בחזית.

עינת וילף: נשלחתם לחזית, ואתם עונים לשאלות.

עינת וילף: אנחנו יודעים שכוונותיכם טובות, ואתם עושים לילות כימים כדי לקדם את הילדים.

עינת וילף: חלקכם חדשים, ונקלעתם למצב שלא אתם יצרתם אותו, ובכל זאת כאן אתם נציגי המערכת, ולכן אנחנו פונים אליכם ככאלה, ומבקשים תשובות ככאלה.

עינת וילף: שום דבר אינו ברמה האישית אלא בהיותכם נציגי המערכת.

עינת וילף: בבקשה.

ארז אשל: יושבת-ראש הוועדה, קודם כל, זו זכות בשבילנו להיות פה, וזו זכות בשבילנו להתמודד עם נושא זה.

ארז אשל: גם בשיחה עם כל עובדי מינהל חברה ונוער, שאמונים על החינוך הערכי במסגרת הפורמלית במדינת ישראל, אותם אתגרים מכינים אותנו לאתגרים גדולים יותר שעתידים להיות בשנים הקרובות.

ארז אשל: אנחנו מזוהים ומזדהים עם כל מה שאנחנו אומרים.

ארז אשל: לפני שאסכם, אבקש מחיים להב, תציג בתוך המסגרת של התיקונים את הבשורה עם סמלי מוסד ואת התהליך שהושג בתוך הדבר הזה והמשמעויות, וגם את הכוונה הראשונית, ואנחנו מודעים לזה שהפעלת מתנדבים זה אתגר – לאן פנינו בשלב הראשון עם המתנדבים, אבל התהליך, וגם את זה נשמח בעוד תקופה מסוימת להציג – את ההתפתחויות ואת ההישגים.

ארז אשל: בבקשה, חיים.

חיים להב: אתייחס לשתיים-שלוש נקודות – רוב הדברים נאמרו, וחשוב היה לשמוע אותם.

חיים להב: המיקוד של הדיון היה במורים ובשעות הוראה.

חיים להב: יש מערכת תומכת למידה של מדריכים ליד המורים.

חיים להב: נכון ל-2012 משרד החינוך הגדיל את היקף התשתיות שלו ברשויות המקומיות.

חיים להב: הגדלנו את תשתיות הפעילות שלנו מ-130 רשויות מקומיות ל-160 רשויות מקומיות.

חיים להב: לצד זה הגדלנו את היקף העובדים לקידום נוער עובדים חינוכיים טיפוליים, שעושים את כל העבודה המלווה את ההוראה ותומכת בהוראה ומביאה את הילד לתהליך הזה בעוד כ-100 עובדים נוספים – מ-750 ל-850 עובדים נכון ל-2012.

חיים להב: אלה דברים שתוך כדי תנועה, ומתוך התהליך הזה, בתוך המהלך שאנחנו מדברים על נוער מנותק.

חיים להב: הפעולה היא מורכבת, היא גם מפעילה את המערך הטיפולי וגם את המערך ההוראתי, ולצדה יש מתנדבים עד היום.

חיים להב: אני חושב שהמהלך שארז מדבר עליו, אנחנו מנסים לחבור אליו, מדברים על ש"ש, על מכינות, הוא מהלך שמלכתחילה מכוון לא להחליף את מהלך ההוראה, לא להחליף את המורים – אנחנו דורשים תואר שני מהעובדים, אגב, אלא מערך תומך, משלים, גם בשעות וגם בפעילות משלימה.

חיים להב: למשל, חלק מהבעיה של רשויות נופלת על תקופת החופשות, שהיום אנחנו משלמים אותה, ובעבר הן היו שעות מול הילד.

חיים להב: חלק מהפעילות הזאת – פעילות שדה, פעילות יציאה, פעילות חברתית, יכולה בהחלט להיות מונגשת על-ידי כוח האדם המתנדב האיכותי הזה, ואני מאמין שזה בהחלט יהיה תוספתי, מעבר לשעות שצריכים לגייס אותם, והדברים נאמרו.

חיים להב: באחרונה קיבלנו אור ירוק לצאת כבר השנה בניסיון להעביר חלק מהיחידות לקידום נוער למודל של קוד מוסד, להחיל את הפעילות הזאת כמוסד רגיל – זה גם עלה בדיונים הקודמים של הוועדה.

חיים להב: המשמעות היא שלא כולם, אפשר יהיה להוביל אותם למודל הזה, כי זה מודל מאוד קשיח.

חיים להב: לקוד מוסד יש תנאי כניסה ותנאי הפעלה וכו'.

חיים להב: אנחנו רוצים שיישאר גמיש – הפעילות הזאת נעשית 365 ימים בשנה, לאורך כל השנה יכול להיכנס ילד ולצאת.

חיים להב: זה לא מודל בית ספר רגיל.

חיים להב: במעונות של החסות אין קיץ.

חיים להב: את הפתרון הזה נצטרך לתת גם במודל המיוחד הזה.

חיים להב: יש לנו אור ירוק לפילוט, ואני מקווה שנצא עוד השנה לפילוט.

חיים להב: זה יביא לנו משאבים נוספים משכר הלימוד לסל הפעילות, מהשעות שאנחנו משלמים מהתקציב של המכרז לשעות שהמשרד מממן, וכל המעטפת תמשיך להינתן על-ידי המשרד, על-ידי הקבלן.

חיים להב: זה חלק מהמכרז.

חיים להב: המכרז לקח בחשבון את המהלך הזה, והוא חלק מהפתרון.

חיים להב: בכלל, לאורך כל השנים אנחנו פותחים שנה עם X ילדים, וגומרים אותה עם Y ילדים.

חיים להב: אנחנו מתחילים עם 5,000 ילדים, ומגיעים ל-6,700 ילדים של תנועת ילדים פנימה והחוצה.

חיים להב: זה גם מספר שאנחנו צריכים לבדוק אותו, אם להישאר אתו, להרחיב אותו, כי היום החסות מדברת, לצערי, על פתיחת עוד כמה מוסדות – שירות בתי הסוהר, שלא נמצא כאן, מדבר על פתיחת כלא נוער, בעיקר ביטחוניים – בקיצור, כל הדברים האלה הם פעילות שאנחנו צריכים לכסות גם מבחינת החוק וגם מבחינת התקציב.

חיים להב: היא מורכבת, אבל התהליכים הם אף פעם לא בתחילת שנה.

חיים להב: אנחנו יודעים מה התמונה היום, ואני בטוח שחלק מהפערים האלה ייסגרו תוך כדי תנועה גם בגיוס כספים וגם בפתרונות שאנחנו מציגים היום.

עינת וילף: אגב, אם נער נשר ממערכת החינוך הרגילה, השעות שלו נגרעות מאותו בית ספר?

קריאה: כן.

עינת וילף: האם ילכו אחרי הנער?

חיים להב: זה מתקציב שכר לימוד רגיל.

עינת וילף: אבל כיום מצד אחד, זה נגרע מבית הספר, אבל בעצם אף אחד אחר לא מקבל את זה.

קריאה: בית ספר מקבל לפי קבוצות.

קריאה: המעבר לשכר לימוד ישחרר חלק מתקציב השעות.

קריאה: במערכת החינוך העל-יסודית כל המורים הם לא עובדי משרד החינוך, כלומר גם אם אנחנו עוברים לסמל מוסד, עדיין המורים מועסקים על-ידי רשות מקומית – בכל המערך העל-יסודי.

עינת וילף: כל התקצוב של הנוער, הכול הוא אחר.

חיים להב: יש לזה הרבה חסרונות.

חיים להב: במודל הזה נחזור וניתקע עם חלק מהפעילויות, אבל לכן אנחנו מנסים פה לבנות מודל אחר, ויש לנו אור ירוק, לעשות את זה.

חיים להב: אני מקווה שנצליח לעשות את הפילוט המיטבי בעניין הזה.

ארז אשל: יושבת-ראש הוועדה, ראשית, להתייחס לדבריו של חבר הכנסת דב חנין, שאמר דברים חשובים מאוד, אבל חשוב לציין – כיום אין, כנראה, מקום בעולם שהיחס והטיפול והצמיחה בטיפול בקידום נוער, דומה למה שקורה במדינת ישראל – גם בהיקפים, גם בנגיעה.

ארז אשל: אוהבים לומר שבכל מקום אחר, אם נסתכל גם במדינות אירופה, כשאתה מגיע עד הקצה, ומטפל באותם תלמידים ובאותם ילדים, והאתגרים גדלים.

ארז אשל: נכון – כמות בני הנוער במדינות רבות בעולם קטנה והולכת ביחס לצמיחה ולכמות הנוער ולכמות האתגרים.

ארז אשל: השר והמנכ"לית מעורבים בנושא ברמה היום-יומית, כולל ביום חמישי בלילה, כולל ביום ששי בבוקר ובמוצאי השבת האחרונה.

ארז אשל: הדבר עומד לפתחם.

ארז אשל: עלינו לדעת שכשאנחנו מדברים על החינוך ועל היקפו, וצוין כאן – כל תלמיד שנפלט מתוך בית ספר תיכון, בסופו של דבר אנחנו רוצים לקלוט אותו, אבל אם היו יושבים פה עכשיו מנהלי בתי ספר, והיו מדברים על לאיזה כוח אדם הם זקוקים כדי לממש את תוכנית ההחלה בצורה מלאה כדי לשמור את התלמידים, אנחנו יכולים לשחק עם השמיכה לכל מקום שאנחנו רוצים.

ארז אשל: אנחנו מבקשים ורוצים, וניתן מענה שמשתפר והולך.

ארז אשל: המתנדבים – ואני שמח על הדברים שנאמרו פה – אני חושב שהם יעשו דברים חשובים מאוד, ויעבירו מסר חשוב מאוד וכולל.

ארז אשל: עלינו לדעת שאיכות הנוער שאליו אנחנו פונים זה אותו איכות נוער, שאם היו מתגייסים, ולא דוחים את הגיוס בשנה, זה נוער שסטטיסטית, רובם היו מפקדים, מפקדות, קצינים וקצינות בצה"ל, והיו עוסקים בחינוך עם אותם בני נוער.

ארז אשל: ברור לנו – הם לא מחליפים מורי ואנשי הוראה מיומנים.

ארז אשל: הסיסמה שאותה טבע מר חיים להב: לא מוותרים לאף אחד ולא מוותרים על אף אחד – תמשיך להתקיים.

ארז אשל: כל ילד שלא יהיה לו פתרון, כולל בשדרות, יגיע לחיים להב, ואם יצטרך, גם יגיע אליי, ואנחנו נמצא את הדרך לתת פתרון.

ארז אשל: אני גם מאמין, מתוך המפגש עם מורי היל"ה, שיש שיפור, והשיפורים הללו חשובים, בתנאי העסקתם ושכרם והעברת אחוז גדול מהם להעסקה משרתית, מעצם האישיות שלהם נמצא רבים מהם משקיעים שעות נוספות רבות בהתנדבות לטובת אותם ילדים, וממילא הילדים האלה ייצאו נהנים.

ארז אשל: אנחנו צריכים לדעת: אנחנו חיים כאן בתנאים של תקציב של צמיחה מוגבלת.

ארז אשל: כל תקציב, והדרישות הן רבות, והתחומים הם רבים.

ארז אשל: אומר לנו חבר מועצת תלמידים ארצית שללא אותו מורה של"ח שלו, הוא לא היה יושב פה היום.

ארז אשל: אם הייתי יכול היום להוסיף תקנים – תשאלי מנהלי בתי ספר תיכוניים של מעל עוד 300 מורי של"ח כדי לתת מענים באותם בתי ספר.

ארז אשל: הבוקר, כשנפגשתי עם תמר, מנהלת המחלקה לקידום נוער ברעננה, היא הציגה לי את המטרייה הכוללת שניתן בתוך המערך של קידום נוער.

ארז אשל: הלוואי שבתהליכים שבכל שנה את אותה מטרייה כוללת של קידום נוער מדינת ישראל בתוך האתגרים שלה תדע להגדיל את התקציב הכולל, כי כדי לתת את המענה בתקופה הזאת אנחנו צריכים כל תקציב נוסף שיהיה במדינת ישראל.

ארז אשל: משרד החינוך ברחל בתך הקטנה בוחן, האם יהיו פתאום בשורות תקציביות בשנת התקציב הבאה, ואנחנו נדע להילחם בשביל ילדי קידום נוער ובשביל החינוך בישראל.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: אני מסכמת את הדיון.

עינת וילף: ראשית, אני מודה לכל המשתתפים – גם שהעלו את הנושא והביאו אותו לידיעת הוועדה, שגם דיברו, ודיברו גם על דברים קשים, וגם על אנשי משרד החינוך, שהציגו את הבעיות וגם את המאמצים שנעשים.

עינת וילף: יש פה הסכמה מלאה, שמדובר בתוכנית חשובה, מוצלחת, וכשהיא מצליחה, והיא נוטה להצליח, היא תורמת לחברה ולעתידם לא רק של אותם ילדים שעוברים דרכה אלא לכל החברה בישראל.

עינת וילף: לכן יש אינטרס מובהק, לשמור עליה, לחזק אותה ולהגדיל אותה.

עינת וילף: אני מבקשת כך: אחד, לבחון תהליך שבו התוכנית מתחילה להתנהל במתכונת, ואני שמחה לשמוע על הנושא של הסמל מוסד, באופן שבסוף זה יהיה הכי קרוב שיש לבית הספר – גם במודל תקצוב שנבנה מלמטה.

עינת וילף: שהמורים ייכנסו תחת ההסכמים הקיבוציים הכלליים, שיהיו מורים רגילים של מערכת החינוך.

עינת וילף: גם אם הרשות המקומית מעסיקה, אם רשת עתיד מעסיקה, המורים נחשבים מורים של ההסכם הקיבוצי.

עינת וילף: איך מתקרבים למקום הזה כדי לא להגיע למקום של המכרזים המאוד לא מוצלחים האלה.

עינת וילף: ארצה לבקש סיכום חקירה פנימית על אופן ניהול המכרז, ומה קרה בדרך.

עינת וילף: אמירה ברורה: הוועדה חושבת, ואני חושבת שגם אתם חושבים כך, שמשרד החינוך צריך לדאוג שמנקודת מבט התלמידים לא יהיה מסר שחיזוק מעמד המורה בא על חשבונם.

עינת וילף: המורים אינם עומדים כנגד התלמידים.

עינת וילף: המצב הוא בדיוק הפוך: חיזוק המורים הוא חיזוק התלמידים.

עינת וילף: לכן אנחנו מצפים לשמוע ממשרד החינוך, כיצד משלימים את אותם 8 מיליון שקלים כדי שמנקודת מבטם של התלמידים השעות לא ייפגעו.

עינת וילף: כאמור, יש המקורות – גם בתנאים כמו שתיארת, של תקציב מוגבל, יש דברים שמוציאים עליהם היום כסף, שהם פחות חשובים מהתוכנית הזאת לעתידה של מדינת ישראל, וציינתי מה הדברים האלה.

עינת וילף: אני בטוחה שיש לעוד אנשים עוד רעיונות.

עינת וילף: לגבי שנת שירות, אני מברכת על האמירה החד-משמעית, ששנת השירות לא תהיה במקום המורים, לא תהיה במקום המלווים, והשעות שהם תורמים לא ייספרו כשעות שמשלימות את השעות החסרות.

קריאה: הן ייספרו כשעות לטובת הילדים.

קריאה: הילד לא ייזרק לרחוב.

קריאה: חשוב לדעת.

קריאה: לי יש אחריות, שהילד יהיה עם דמות שהיא מרשימה.

עינת וילף: אני לוקחת את התיקון.

עינת וילף: מאחר שאין כאן התחייבות של המשרד, שהשעות לא ייספרו במקום שעות הליווי, אנחנו דורשים לא לספור את השעות האלה במקום שעות הליווי.

עינת וילף: אלה שעות מבורכות.

עינת וילף: אלה לא השעות שצריך להחזיר.

עינת וילף: ובשום מקרה לא מדובר על החלפה של אנשי מקצוע ובזילות של תפקיד שלהם.

עינת וילף: נעביר את הסיכום הזה למשרד החינוך.

עינת וילף: נמשיך לעקוב.

עינת וילף: נבקש לראות את התוכניות ארוכות הטווח שעליהן דיברנו, בעוד כשלושה חודשים.

עינת וילף: נקבע דיון בוועדה.

עינת וילף: לגבי הדברים קצרי הטווח, נמשיך לעקוב בימים ובשבועות הקרובים.

עינת וילף: תודה רבה, הישיבה נעולה.