ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 962, 2012-10-15 15:00

ישראל אייכלר: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת הכלכלה ועל סדר היום הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון מס' 19) (הודעה ללקוח על נקיטת פעולה לגבי הלוואה), התשע"ב-2012, של חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יריב לוין וכרמל שאמה-הכהן.

ישראל אייכלר: בבקשה, אדוני המציע.

אורי מקלב: תודה רבה לך אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: קודם כל תודה מיוחדת לך, למנהלת הוועדה, לייעוץ המשפטי ולחברים האחרים שלמרות העיכוב הייתם נחושים לקיים את הישיבה.

אורי מקלב: יכול להיות שזו הישיבה האחרונה במסגרת הרשמית ובמסגרת אחרת ואולי סוף טוב הכול טוב.

אורי מקלב: הצעת החוק כאן היא הצעת חוק צרכנית במסגרת שרשרת של חוקים צרכניים, כמו כותרתה "שירות ללקוח".

אורי מקלב: אנחנו מדברים על לקוחות בנקים שלקחו כדוגמה הלוואה מהבנק ולא עמדו בפירעון שלהם וכשהבנק מודיע ללקוח שהוא מתכונן לנקוט נגדו אמצעים משפטיים אנחנו מבקשים שהוא יודיע את זה באופן מיוחד, ישיר ואישי ויגיד לו את המשמעויות שיש להליך הזה.

אורי מקלב: אנחנו לא נרחיב עכשיו בגלל הזמן הקצר מה המטרות אבל אנחנו יודעים שבפנינו הופיעו, גם בכנסת בוועדות שונות, אנשים שבגלל פיגור בחוב נפלו בעצם לבור שחור גדול.

אורי מקלב: כאן אנו באים להעיר את תשומת לבו של הלקוח, שכרגיל, זה לאו דווקא נגד הבנק, יכול להיות שהוא נקלע למצוקה מסוימת ולתומו הוא חושב שמול הבנק הכי קל להתנהל.

אורי מקלב: דהיינו, זה לא אותו ספק או מישהו אחר שבא ותובע אותו אלא הבנק עוד יכול לחכות קצת, והוא לא יודע שלחכות עם הקנס בעצם הופך אותו ללקוח משפטי, שהמשמעויות הבולטות לכך הן למשל שריבית של ההסכם של 5% יכולה להפוך לריבית של 20% ו-25%, כל סכום ההלוואה עומד לפירעון מידי ומשמעויות נוספות.

אורי מקלב: אני רוצה לקצר תהליכים, אדוני היושב-ראש, ברשותכם.

אורי מקלב: אני מבין שהיו כמה הערות גם לבנק לישראל, לשר האוצר ולבנקים ואני אגיד בקצרה את הדברים שיש.

אורי מקלב: אנחנו חשבנו להרחיב את זה בדיון הקודם שזה יחול גם על אשראי.

אורי מקלב: לא רק על הלוואה אלא גם על אשראי.

אורי מקלב: לא ראינו את ההבדל בין לקוח שיש לו מסגרת אשראי והוא קיבל במקביל הלוואה.

אורי מקלב: בנק ישראל מבקש לא להחיל את זה גם על מסגרת אשראי כי הוא אומר שאלו שתי מסגרות שונות.

אורי מקלב: מסגרת האשראי שאתה מקבל, מה שנקרא בלשון העם "אוברדרפט", נניח 10,000 שקל ואתה מקבל הלוואה נוספת של 20,000 שקל, אלה שתי מסגרות שונות, על אף שאנחנו יודעים, גם מאנשים שהגיעו אלינו, שבתוך סעיף מתן ההלוואה יש סעיף שאומר שבמידה ולא תעמוד בתשלומים – וכאן אני גם פונה לבנקים – אז גם מסגרת האשראי תעמוד לפירעון מידי, אבל אנחנו רוצים היום לא לעשות את זה.

ישראל אייכלר: אפשר להפריד את זה.

אורי מקלב: אנחנו כרגע מפרידים את זה על אף שאנחנו חושבים - - -

ישראל אייכלר: לא, אפשר להודיע שהם חייבים להפריד בין המסגרות השונות.

אורי מקלב: אבל אנחנו חשבנו שאם באמת זה נכון שיש לינק ויש קשר אז לא להפריד.

אורי מקלב: זה אחד.

אורי מקלב: בנוסף, הערה של היועץ המשפטי היתה להסביר בדיוק מהן המשמעויות ולכן מצאנו איזשהו ניסוח שאומר מהן המשמעויות וזה מופיע בנוסח החדש.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שבנושא הזה של הודעה אישית אי אפשר להסתפק במכתב רשום במסירה אישית אלא צריך באמת מסירה של שליח, לצלצל בפעמון החזק ביותר באותו זמן כדי להגיד לו: הנה, תוך 21 יום אמורים להפעיל נגדך סנקציות מאוד מאוד משמעויות כלפיך.

אורי מקלב: דיברתי קצת מהר אבל אני מקווה שריכזתי את כל הדברים יחד.

אורי מקלב: אני חושב שבדרך הזו, אם אין הערות מיוחדות שלכם, סיכמתי נכון את הסיפור.

טל הראל: סיכמת לגמרי נכון.

ישראל אייכלר: למי יש הערות?

אורי מקלב: ביקשו ממני להגיד לפרוטוקול שלא מדובר על מסגרת אשראי.

ישראל אייכלר: ואתה אומר את זה על דעת החברים המציעים האחרים גם?

אורי מקלב: מי שנמצא פה היום.

אורי מקלב: לא בדיוק.

ישראל אייכלר: בבקשה.

טל הראל: אני רק רוצה לציין שבנוסח שהעברנו בטעות מחקנו את "מסירה אישית", הכוונה היתה – כדי לשקף את מה שסוכם בדיוק הקודם ועם חבר הכנסת - "וכן במסירה אישית".

טל הראל: זאת אומרת, יש פה טעות בנוסח שחולק פה.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, "וכן בדואר רשום הכולל מסירה אישית"?

טל הראל: לא, אני אסביר את זה.

ישראל אייכלר: אז איך יהיה?

טל הראל: קודם כל, אנחנו נעשה דיון על הנושא הזה אבל יש כמה דרכים ליידע את הלקוח: יש דואר רגיל, יש דואר רשום עם אישור מסירה, יש דואר רשום ללא אישור מסירה ויש מה שנקרא – ואנחנו לא מומחים פה בדוורות אבל ככל הנראה – מסירה אישית.

טל הראל: זאת אומרת, באמצעות שליח מהבנק, מבית הזוכה, לבית החייב, שזו בעצם מסירה אישית.

טל הראל: פה הנוסח בלבל בין דואר רשום למסירה אישית לאישור מסירה ולכן הוא לא נכון, אבל צריך לעשות דיון באמת למה היתה הכוונה פה, אם היתה כוונה לדואר רשום עם אישור מסירה או למסירה אישית כי זה לא משקף כרגע.

אורי מקלב: מסירה אישית, אני גם דיברתי על זה היום.

טל הראל: כן, אז רק לגבי הנוסח שהעברנו.

טל הראל: לגבי מסירה אישית אנחנו ניתן קודם - - -

אורי מקלב: אני מבין שלבנקים יש הערה בעניין הזה של המסירה.

ישראל אייכלר: יש עוד הערה?

טיבי רבינוביץ: עוד הערה לא, לנושא הזה אני רוצה להעיר בבקשה, אדוני, אם אפשר.

טיבי רבינוביץ: אני רוצה להזכיר גם לאדוני, למציע אני לא צריך להזכיר ודאי, שהצעת החוק כפי שהיא נוסחה בהחלטה וקיבלה למיטב זכרוני את תמיכת הממשלה דיברה על שתי הודעות רגילות.

טיבי רבינוביץ: לכך גם הבנקים הסכימו מכיוון שהבנו שיש צורך אולי להדגיש באמצעות הודעה נוספת את תמונת המצב וכי חשוב שאותו לקוח יקבל הודעה נוספת כדי שיידע שבסופו של דבר אולי הוא צריך לנקוט פעולות מסוימות.

אורי מקלב: התכוונת לשתי הודעות רשומות?

טיבי רבינוביץ: לא, לא דיברנו על הודעות רשומות בהתחלה, אדוני.

טיבי רבינוביץ: לכך גם הבנקים הסכימו מההתחלה ואני חושב שחבר הכנסת מקלב שליווה את הדיונים ממש מהתחלה, מתוך 3 מציעים הוא ליווה את הנושא הזה מההתחלה, אנחנו הסכמנו לנושא הזה ומאז חלה איזושהי התפתחות שהיא לא מובנת והנושא הזה הוקצן עד כדי משלוח דואר רשום עם מסירה אישית.

טיבי רבינוביץ: אנחנו סבורים, מעבר לעובדה שאני לא מצליח לעלות על דעתי מקרים דומים למשלוח הודעות עם מסירה אישית, עם שליח, אני לא רואה סיבה להגיע משתי הודעות רגילות לדואר רשום עם מסירה אישית.

טיבי רבינוביץ: אני חושב שפה, גם לך, אדוני, חבר הכנסת מקלב, כמציע, אני חושב שאולי אתה יכול להתקדם שלב נוסף, לדואר רשום נגיד, אבל להגיע למשלוח שליחים ולעלויות כל כך גבוהות, נראה לי שאין בכך צורך.

טיבי רבינוביץ: אני חושב שגם אתה לא התכוונת לכך בהתחלה.

טיבי רבינוביץ: אני זוכר שאנחנו דיברנו והעלינו בפניך את הנושא הזה ואתה הסכמת שאין בכך צורך ואני לא רואה שום סיבה שמשתי הודעות רגילות נגיע למשלוח דואר רשום עם מסירה אישית.

טיבי רבינוביץ: אני חושב שמקסימום אפשר, גם מבחינתך, חבר הכנסת מקלב, להסתפק במשלוח דואר רשום רגיל ולא עם מסירה אישית.

ישראל אייכלר: אבל כבר בקריאה הראשונה זה עבר "וכן בדואר רשום הכולל מסירה אישית", זה לא משהו חדש.

טל הראל: אבל אנחנו אמרנו שננסה לשנות את זה.

טיבי רבינוביץ: אני יודע אבל אם אתה תקרא את פרוטוקול הדיון הקודם, וגם מדברי חבר הכנסת מקלב, אתה תיווכח לדעת שאפילו חבר הכנסת מקלב עצמו הבין - - -

ישראל אייכלר: בוא נשמע אותו.

אורי מקלב: קודם כל, אני מודה לך על הדברים.

אורי מקלב: עד כמה שאני זוכר ולא זוכר זה נכון.

אורי מקלב: פעם אחת שאל אותי מישהו: למה אתם מציעים כמה חברי כנסת הצעת חוק אחת?

אורי מקלב: מה יש?

אורי מקלב: יש לך הצעת חוק, הרעיון הוא שלך, תלך אתו לבד עד הסוף, למה אתה משתף עוד אנשים?

אורי מקלב: יש לכך כמה סיבות, אחת מהן היא שכשאתה משתף חברי כנסת כל אחד נותן מהתחום שלו תובנות, נותן את המומחיות שלו.

אורי מקלב: אחד המציעים למשל הוא עורך דין, אתה לא משפטן, כשאתה עומד מול ועדה והוא בדיון כיוזם, כאחד המציעים, הוא מפרה אותך והוא באמת נותן לך משלו בעניין הזה.

אורי מקלב: במיוחד בדיונים, רוב ההחתמות לא משנים את זה.

אורי מקלב: כמו כן, יש אחד שמומחה בנושאי כלכלה אז אתה משתף אותו גם כן ויש מגוון של חברי כנסת שכל אחד מצטרף בכל הצעת חוק אחרת.

אורי מקלב: נכון, דעתי לא היתה מספיק רחבה והידיעה שלי וחשבתי אולי לתומי בתחילת הדרך שאפשר להסתפק בהודעות אבל משכך, משהראו החברים, במיוחד יושב-ראש הוועדה, שהוא עם הזמן, אני מניח, צבר ניסיון גם בעניין הזה, הוא בא ואמר שזה לא מספק ככה.

אורי מקלב: אנחנו גם יוצאים מנקודת הנחה שכל זה בא להציל אנשים שנמצאים בנקודת זמן מאוד מאוד קשה עבורם.

אורי מקלב: כפי שידוע, וידוע לרבים, לא כאלה שנמצאים במצב קשה, ההודעות לא מגיעות ולכן רוצים הודעות בדואר רשום, לאחר מכן, גם הודעות בדואר רשום, חלק גדול מהאנשים לא הולכים לקחת אותן מכמה סיבות: קודם כל, אף אחד לא חושב שבאים להציע לו איזו ירושה של מיליון דולר, הוא יודע שאלה רק דברים שלא יוסיפו למצב הרוח.

אורי מקלב: דבר שני, הוא גם צריך לחכות שעה בדואר.

ישראל אייכלר: מישהו פעם אמר לי שאף אחד עוד לא שלח לי בדואר רשום הודעה שהוא מזכה אותי ב-1,000 שקל.

אורי מקלב: אז מה יש לו לחפש שם?

אורי מקלב: עכשיו, אם למשל אותו עובד עובד בכנסת, הוא עובד מהבוקר עד הלילה אם הוא יועץ משפטי או מנהל ועדה וכדו', אין להם סיכוי להגיע לדואר בכלל בזמן שהוא פתוח, אז מה יהיה במקרים כאלה?

טיבי רבינוביץ: אבל אז הוא גם לא יהיה בבית לקבל את המסירה האישית, אדוני.

אורי מקלב: לא, הוא יהיה במסירה, יש מישהו מבני הבית.

אורי מקלב: האדם עובד קשה אבל יש מישהו שנמצא בבית.

טיבי רבינוביץ: אז אותו אחד מהבית ילך וייקח את הדואר.

טיבי רבינוביץ: זה טיעון בסדר אבל - - -

אורי מקלב: רק כדי לסבר את האוזן, אני מבין את הדאגה שלכם ואני לא אומר בציניות, אבל בסופו של דבר המחיר הוא מחיר ששווה לכל אחד.

אורי מקלב: יש חלוקה בינינו, יש את החלק המקצועי, הבנקים, שהם אחראיים על מהן המשמעויות כלפיהם, המשמעות פה, מי שישלם את זה בסוף הוא הלקוח ובחלק הזה דווקא אנחנו אחראיים.

ישראל אייכלר: לפי החוק שלך הבנק רשאי לחייב את הלקוח במחיר המשלוח של הדואר הרשום?

אורי מקלב: כן, כן.

ישראל אייכלר: אז מה הבעיה שלכם?

אורי מקלב: אבל הוא בא ואומר: הלקוח הזה, אני לא יודע מה יצא לי ממנו, אם בכלל אוכל לגבות את החוב.

ישראל אייכלר: את ה-20 שקל?

אורי מקלב: אבל אני רוצה להגיד לך, מדובר על סכום של 37 שקלים, המחיר הוא 37 שקלים.

אורי מקלב: אנחנו יצאנו מנקודת הנחה, ואנחנו בדקנו את זה גם, אדוני היושב-ראש, שאדם שהולכים לנקוט כלפיו כאלה אמצעים מעדיף לשלם את זה כי הוא יודע שזה יזהיר אותו והוא יידע את המשמעויות שלו מאשר שאחר כך הוא יהיה - - - לשעבר.

אורי מקלב: אני רק רוצה להביא דוגמה, ויסלחו לי הבנקים, על משלוח רגיל, בבול רגיל, להגיד לי שעברתי את מכסת האשראי שלי גובים ממני 47 שקלים, הבנק, 47 שקלים ואף אחד לא בא וצעק בוועדה: זה הרבה כסף.

אורי מקלב: 47 שקלים לוקחים ממני - - -

ישראל אייכלר: על כל הודעה על חריגה?

אורי מקלב: הודעה על חריגה.

אורי מקלב: על הודעה על חריגה מבקשים ממני 47 שקלים.

אורי מקלב: אז באים כאן בוועדה ואומרים שהמחיר גבוה?

אורי מקלב: אני לא רוצה לומר שהבנק לא מעוניין בכאלה לקוחות אבל יש כאלה.

אורי מקלב: מישהו אמר פעם שזה בסך הכול לקוח משפטי וכשמוצאים את הכסף זה ביזנס טוב.

אורי מקלב: אנחנו חושבים ורוצים כמה שיותר למנוע מהלקוחות האלה להגיע למצב הזה.

טיבי רבינוביץ: חבר הכנסת מקלב, אני אגיד לך משהו, ממעקב אחרי הפעילות שלך בכנסת, אתה אחד שידוע כאיש פשרות, לפחות לפי מיטב הבנתי - - -

אורי מקלב: אתה יודע כמה פעמים הגעתי לפשרות עם הממשלה, עם בנק ישראל?

אורי מקלב: הם היו שליחים שלכם.

אורי מקלב: תאמין לי, לא היה מישהו שהיה יכול לייצג אתכם כמו שבנק ישראל ייצג.

אורי מקלב: אנחנו מנהלים דיונים ארוכים, הם עמדו על הדברים, הם הפרידו את נושא מסגרת האשראי, הם עמדו על כמה וכמה דברים בגלל שאין היום מי שדואג היום לבנקים יותר מאשר בנק ישראל.

טיבי רבינוביץ: לא, אני חושב שהבנקים דואגים לבנקים יותר.

אורי מקלב: נגיד בנק ישראל דואג לבנקים.

טיבי רבינוביץ: אני חושב שהבנקים דואגים לבנקים יותר מאשר בנק ישראל.

ישראל אייכלר: אני כבר מציע לאדוני המציע בכנסת החדשה להציע הצעת חוק שהודעה על פריצת מסגרת אשראי לא תעלה 47 שקלים.

אורי מקלב: אבל מי שעומד על כך שלא להוריד את תעריפי העמלות של הבנקים זה בנק ישראל שלא נותן להוריד את זה ונגיד בנק ישראל, בגלל שהוא רוצה לשמור על יציבות הבנקים.

אורי מקלב: מי שעומד על כך ולא נותן לעשות רפורמה זה נגיד בנק ישראל, ואתם ודאי, כחברי ועדת כלכלה, יודעים את זה.

אורי מקלב: גברתי המנהלת, הרי היה כאן דיון לא מזמן - - -

לאה ורון: ברור, ברור.

ישראל אייכלר: טוב, נתת לי רעיון להצעת חוק בכנסת החדשה.

אורי מקלב: הלוואי שתצליח.

ישראל אייכלר: 47 שקלים על הודעה?

טל הראל: אני רק אציין לעניין העמלות, דוח התחרותיות – דוח הביניים של המפקח לא מזמן פרסם טיוטה בנושא העמלות שמקצץ בעלויות עבור שירותים רבים.

טל הראל: אני חושבת שהדוח הזה משקף מאוד ואנחנו יודעים שהולכים לצאת בעקבותיו - - -

ישראל אייכלר: לא נחרוג לנושאים אחרים כי יש לנו בדיוק 10 דקות לסיים את הדיון.

טיבי רבינוביץ: אפשר עוד חצי מילה כדי לסיים את המשפט, בבקשה?

ישראל אייכלר: ממש חצי מילה.

טיבי רבינוביץ: הרי בסופו של דבר, אני, חבר הכנסת מקלב, לא מדבר פה על כסף.

טיבי רבינוביץ: יכול להיות שהבנקים יכולים לשאת בזה - - -

ישראל אייכלר: או שהאזרח ישלם את זה.

טיבי רבינוביץ: הרי אתה בסופו של דבר, מלכתחילה לא בחרת ללכת לפתרון הזה לא בגלל שאין לך השכלה משפטית, לפעמים גם לא משפטנים - - -

אורי מקלב: אבל למדנו, למדנו.

טיבי רבינוביץ: לפעמים גם לא משפטנים יכולים לחשוב בהיגיון.

טיבי רבינוביץ: אתה פשוט הפעלת common sense ולא רצית להגיע ממצב שמדואר רגיל אתה מחייב אותנו לשלוח דואר רשום עם מסירה אישית, אז אני חושב שמכיוון שאתה בדרך כלל ידוע כאיש פשרות אתה תוכל להסתפק - - -

ישראל אייכלר: לא, הוא מייצג פה את האזרחים, הוא מייצג אותי.

אורי מקלב: אני מייצג את האזרחים, אני מייצג גם את המציעים כאן.

טיבי רבינוביץ: בסדר, אז אני אומר, אפשר ללכת למתווה ביניים של משלוח דואר רשום ללא מסירה אישית.

ישראל אייכלר: לא, לא.

ישראל אייכלר: אני, למשל, לא לוקח דואר רשום שלא מביאים לי הביתה, מסירה אישית.

אורי מקלב: לא הלכנו רחוק מדי.

אורי מקלב: אני לא חושב שהלכנו רחוק מדי.

ישראל אייכלר: אני לא הולך את זה כי הלכתי פעם אחת, קיבלתי לוח שנה של מישהו ענק.

אורי מקלב: וספר שלא מעניין.

אורי מקלב: ועובדה שהדואר מפעיל כאלה דברים ויש לזה דרישה.

אורי מקלב: זה לא דבר שאנחנו מבקשים - - -

ישראל אייכלר: אני גם לא מאמין שמדובר בהרבה אנשים.

ישראל אייכלר: אומרת מנהלת הוועדה שצריך לשאול לכמה אנשים בשנה אתם שולחים כאלה הודעות שזה קושי?

טיבי רבינוביץ: מה הקשר?

טיבי רבינוביץ: השאלה אם זה מוצדק או לא, זה לא משנה אם מדובר בשני אנשים או 20.

לאה ורון: אבל בכל זאת, האם אתם יודעים לתת לוועדה את הנתון על כמה אנשים כאלה מדובר?

טיבי רבינוביץ: אנחנו לא יודעים, גברתי.

ישראל אייכלר: אדוני היועץ המשפטי יקרא את החוק.

איתי עצמון: אני אקרא מתוך הנוסח שהעבירו נציגי בנק ישראל.

טל הראל: לא, את זה אני משאירה – אין דבר כזה פשוט, אלא אם כן תבדקו את זה, אבל זה או "וכן במסירה אישית" או - - -

איתי עצמון: מה זה "מסירה אישית"?

טל הראל: אני, כשנכנסתי לאתר דואר ישראל, לא מצאתי שילוב של דואר רשום עם מסירה אישית.

איתי עצמון: אבל אני לא מבין מה זה "מסירה אישית", מסירה אישית זה אומר שאני אמור לבוא ולקבל את זה?

אורי מקלב: לא, מסירה ביד.

איתי עצמון: המילה "דואר" חייבת להופיע.

אורי מקלב: שליח הביתה, מסירה הביתה.

טל הראל: אז צריך פשוט שתבדקו את המונח הזה.

אורי מקלב: מסירה ביד.

אורי מקלב: מינוח של מסירה ביד.

אורי מקלב: לדואר יש את המינוח הזה.

איתי עצמון: אבל האופן שבו ההודעות האלה ימסרו אמור להיות בדואר, נכון?

טיבי רבינוביץ: לא, אבל זה שליחים, זה לא דואר.

טיבי רבינוביץ: זה לא שהדוור מגיע, אלה שליחים מיוחדים שמגיעים עם דואר.

טיבי רבינוביץ: אלה שליחים מיוחדים, לא דואר.

אורי מקלב: זו יכולה להיות גם חברה אחרת.

ישראל אייכלר: אני רוצה להבין עוד פעם.

ישראל אייכלר: המציע, חבר הכנסת מקלב, דוור שמביא בכתב, הוא נותן לי את זה ביד ואני חותם לו, זה מספק אותך?

אורי מקלב: כן, כן.

ישראל אייכלר: זה נקרא "דואר רישום הכולל אישור מסירה"?

טל הראל: לא, בדואר רשום הוא לא הולך לשם.

טיבי רבינוביץ: אם הבן-אדם בבית אז הוא נותן לו בבית.

ישראל אייכלר: אז זה צריך להיות "כולל מסירה אישית".

מיקי טמיר: "כולל אישור מסירה".

טיבי רבינוביץ: בלי אישור מסירה משפטי.

איתי עצמון: למה לא "הכולל אישור"?

אורי מקלב: בתהליך של הדואר רישום אישור מסירה זה למשלח.

ישראל אייכלר: לא, אישור קבלה, ודאי.

טל הראל: אין אישור קבלה.

טל הראל: יש דואר רשום עם אישור מסירה או - - -

אורי מקלב: יש דואר רגיל, דואר רשום, דואר רשום עם אישור מסירה ויש מסירה ביד.

ישראל אייכלר: אז צריך אישור מסירה כי אחרת – מה קורה היום?

ישראל אייכלר: את יודעת שהדוורים היום כבר לא טורחים לעלות לקומה 8, הם פשוט זורקים שם פתק "יש לך דואר רשום", זה לא שווה.

לאה ורון: אני אציע לחברי הכנסת שאתם תאמרו מה אתם מבקשים שיהיה ועורך הדין עצמון יוודא שזה יופיע בנוסח.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על הגדרה – מבחינתי זה גם יכול להיות לאו דווקא בדואר, אם יגיעו להסכמים עם שליחים – אנחנו מדברים על מצב שהשליח מגיע הביתה ומוסר את זה ללקוח.

טיבי רבינוביץ: אז זה דואר רשום רגיל.

אורי מקלב: לא.

אורי מקלב: לא, אם הוא לא נמצא - - -

טיבי רבינוביץ: משום שהדוור מגיע הביתה, דופק בדלת, אם אתה לא נמצא בבית אז הוא שם אצלך את הפתק הוורוד.

אורי מקלב: אתה לא נמצא בבית בשעות שהוא נמצא.

טיבי רבינוביץ: גם השליח לא מגיע.

לאה ורון: אבל חבר הכנסת מקלב לא מבקש פתקים, הוא מבקש את ההודעה.

מיקי טמיר: אבל אם השליח בא כשהוא לא נמצא בבית, מה עושים - - -

טיבי רבינוביץ: הוא מחזיר את הדואר.

אורי מקלב: מה עושים בכל חברות האספקה?

אורי מקלב: הם מתאמים את זה אתך בטלפון.

קריאה: זה בדיוק הפוך, הוא לא רוצה לקבל את זה, חברות האספקה רוצות לקבל.

קריאה: זה המקרה שהאזרח יעלם ואז אנחנו גורמים לאזרח להגיד: אני לא אהיה שם ואז הוא לא לקח.

גדעון סער: אנחנו עוסקים כאן בחקיקה ראשית, חייבים להגיע למצב של בהירות וסופיות של החקיקה.

גדעון סער: אני חושב שהדבר הכי ברור לכולנו זו המילה "דואר רשום".

גדעון סער: בדואר רשום הדוור בא הביתה ומנסה לפחות להחתים את הבן-אדם על הנייר, אם הוא לא מוצא את הבן-אדם הוא ישאיר לו את ההודעה.

גדעון סער: המסירה האישית, חוץ מזה שהיא - - -

לאה ורון: אני מניחה שלאדוני אין ניסיון רב בקבלת דואר רשום, כי גם אם אתה נמצא בדירה שלך בקומה ה-7 הדוור לא יגיע.

גדעון סער: אם הבן-אדם לא בבית אז גם השליח לא ימצא אותו.

לאה ורון: ואם הבן-אדם בבית והדוור לא מגיע לתת לו?

ישראל אייכלר: זה קורה יום יום.

לאה ורון: הוא מדביק את המודעה וזהו?

גדעון סער: גם הודעות מבית משפט, אם בסופו של דבר לא מוצאים את הבן-אדם, מדביקים לו הודעה.

גדעון סער: אנחנו חייבים לא להביא את התהליך למצב שהוא בלתי ניתן לביצוע ואחר כך יהיה כאוס.

גדעון סער: אני חושב שבתהליך של הליך חקיקה ראשי אנחנו צריכים לדבר במושגים ברורים.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לך, אתה צודק לגבי הדואר הרשום שהאדם קיבל, אבל, ביודעי ומכירי, אני גר בקומה 8, מעולם הדוור לא טרח לעלות במעלית, הוא פשוט מכניס לי פתק בתא הדואר שיש לי דואר רשום אי שם באיזו תחנה שם, שעד 12:00 פתוח.

ישראל אייכלר: בדרך כלל אני לא טורח אפילו ללכת לקחת את זה, ולכן, רוצה חבר הכנסת מקלב שפשוט תהיה חתימה של האיש שהוא קיבל את זה, או על ידי שליח אם תבחרו.

ישראל אייכלר: שליח – בבקשה.

ישראל אייכלר: זה לא חייב להיות בדואר.

טיבי רבינוביץ: אבל אם הבן-אדם לא בבית זה לא יעזור.

ישראל אייכלר: אם הוא לא בבית אז זה משהו אחר, שמים לו פתק על הדלת.

ברכיה רוזנברג: זה אותו דבר.

טיבי רבינוביץ: זה אותו דבר.

ישראל אייכלר: זה לא אותו דבר.

אורי מקלב: יש הרי מסלול בדואר שמשלמים עליו 32 שקלים, או 35 שקלים, והם רק מנסים ואם לא הם לא נותנים ביד, במסלול הזה הם יודעים להגיע.

ישראל אייכלר: הרב מקלב, הדיון הסתיים, אני רוצה שהוא יתחיל להקריא ונצביע.

איתי עצמון: מה ההחלטה?

איתי עצמון: אני רק רוצה להבין מה ההחלטה.

אורי מקלב: מסירה אישית.

איתי עצמון: בדואר?

ישראל אייכלר: או בדואר או על ידי שליח.

אורי מקלב: בלי הדואר, אתה לא חייב.

אורי מקלב: גם בדואר.

אורי מקלב: אתה תבדוק אחרי זה - - -

איתי עצמון: אני רוצה להבין מה לכתוב.

אורי מקלב: מסירה אישית.

ישראל אייכלר: דואר רשום הכולל מסירה אישית או במסירה אישית על ידי שליח.

איתי עצמון: דרך אחת זו הדרך שבה התאגיד הבנקאי נוהג למסור לאותו לקוח הודעות והדרך השנייה היא או דואר רשום הכולל מסירה אישית או במסירה אישית על ידי שליח, אם אני מבין נכון.

איתי עצמון: אלה שתי דרכים.

ישראל אייכלר: בדיוק, כן.

אורי מקלב: לא, יש הבדל גדול.

אורי מקלב: אם זה הגיע לידיו בדואר רשום זו לא ראיה.

אורי מקלב: אנחנו מדלגים, מוותרים על הדואר הרשום, לא צריך את הדואר הרשום אלא מסירה אישית.

ישראל אייכלר: דואר רשום לא יהיה מספיק?

אורי מקלב: לא, כי בדואר רשום אתה זורק לתיבה.

ישראל אייכלר: אבל דואר רשום שחתום?

אורי מקלב: זה נקרא מסירה אישית.

ישראל אייכלר: אז אתה לא רוצה לפרט לא דואר ולא שליח, במסירה אישית.

אורי מקלב: במסירה אישית, כן.

אורי מקלב: לא צריך דואר רשום.

אורי מקלב: מסירה אישית, מה זה משנה איך הוא עשה את זה?

איתי עצמון: מסירה אישית – אתם מתכוונים שיגיעו לבית הלקוח?

אורי מקלב: כן.

מיקי טמיר: ואם הוא לא נמצא מה עושים?

מיקי טמיר: הוא לא נמצא.

טיבי רבינוביץ: אם הוא לא נמצא, שינה כתובת ולא הודיע?

ישראל אייכלר: אורי, אתה לא יכול אבל לחייב את הבנקים לא להשתמש בדואר רשום אלא בשליחים, ואם מישהו מסרב לקבל?

ישראל אייכלר: "דואר רשום הכולל מסירה אישית", כמו שכתבת קודם, או "מסירה אישית על ידי שליח".

אורי מקלב: מסירה, אם הוא מסרב הוא מסרב, אז הבנק עשה את המאמץ.

אורי מקלב: זה שהוא סירב זו בעיה כבר שלו.

איתי עצמון: אבל מה קורה במסירה אישית אם אותו לקוח לא נמצא בבית?

אורי מקלב: אז הם מתאמים את זה.

אורי מקלב: אז הוא אומר: הוא לא מתאם את זה איתי, הוא לא רוצה לבוא, הוא מסרב לקבל את זה.

גדעון סער: יכול שלקוח יחליף כתובת ולא יודיע.

אורי מקלב: לזה בדיוק אנחנו רוצים להגיע, בדיוק על זה כוונת המחוקק, בגלל שהוא החליף ולא הודיע ואז אתם תדעו להגיע אליו בעוד חודשיים כשזה כבר יהיה בתוך התהליך, אנחנו רוצים שהמאמץ הזה ייעשה עכשיו.

אורי מקלב: על זה בדיוק אנחנו מדברים.

טיבי רבינוביץ: אבל המאמץ הזה נעשה מלכתחילה משום שאני רוצה להחזיר לעצמי את החוב, אין לי עניין שהבן-אדם לא ישלם לי את החוב.

אורי מקלב: אתה יודע, אתם רוצים אבל איך שזה מתבצע בשטח זה אחרת.

אורי מקלב: אנשים לא מקבלים את זה, הם זורקים, ואני רואה מה נעשה אצלי, איזה אוסף של מכתבים יש מבנקים – אני לא פותח אותם – לכל מיני אנשים שלא גרים במקום הזה.

טיבי רבינוביץ: אולי יש לך חוב?

מיקי טמיר: אז דווקא דואר רשום, אנשים במצבים האלה, אנשים שלא משלמים את החובות שלהם, בוודאי יסרבו לקבל.

אורי מקלב: בסדר, אם יסרבו אז יסרבו, אתם עשיתם את שלכם.

טיבי רבינוביץ: אבל איך נקבל חיווי על זה?

אורי מקלב: ברגע שהשליח יוצר אתו קשר ואומר לו: אני רוצה להביא לך את זה, באיזו שעה נוח לך, והוא אומר: אני לא רוצה - - -

מיקי טמיר: אין לו את הטלפון שלו, מאיפה יש לו את הטלפון שלו?

אורי מקלב: לבנק יש את זה, הבנק מתעסק אתו, הרי בנק יודע את זה.

אורי מקלב: עם קצת מאמץ הבנקים יודעים, מכירים אותם, מעדכנים אותם, יש לו שם עוד דברים, הוא יודע איפה העסק שלו.

אורי מקלב: הבנק יודע אם זה בעל עסק, זה לא סתם עובד באוויר.

מיקי טמיר: סליחה, מר מקלב, אתה מתאר תהליך – כשמגישים תביעה משפטית נגד לקוח יש דרישה של מה שנקרא "המצאה אישית", זה באמת דבר מאוד מאוד חמור ועושים את זה לפני תביעה משפטית.

מיקי טמיר: אתה כאילו לוקח את השלב הזה של תביעה משפטית ומזיז את זה הרבה הרבה קודם כשבאמת אין לזה הצדקה.

אורי מקלב: אבל אנחנו באמת רוצים למנוע את כל התהליך מפני שאחרי זה זה כבר מאוחר.

אורי מקלב: הזו לפעמים מגיעה אליו אחר כך זה כבר אחרי התהליך המשפטי מכיוון שהוא כבר נמצא במסלול שהוא לא יכול לשלוט עליו, הוא כבר צריך לשלם 20% ריבית.

מיקי טמיר: אנחנו חשבנו שאם היו עושים שתי הודעות בדואר רגיל, בדרך שהאיש נוהג לקבל את הדואר, זו הדרך הרגילה שלו, אחת למשל אחרי 14 יום ועוד אחת לאחר עוד 7 ימים, זו באמת הדרך שבה יש סיכוי רב שהאיש יקבל את המכתב.

מיקי טמיר: למה זו פתאום שני מכתבים?

מיקי טמיר: כדי שבאמת יהיה סיכוי שהאדם יקבל את זה.

אורי מקלב: כמו שהיה בפעם הראשונה כך יהיה בפעם השנייה.

אורי מקלב: האיש חושב: זה סתם ככה, הם רוצים ממני משהו אז הם כבר מחזרים אחרי.

טיבי רבינוביץ: חבר הכנסת מקלב, אתה התחלת טוב.

גדעון סער: הבנק רוצה ליצור את הקשר עם הלקוח כי הוא מעוניין שהלקוח יבוא וישלם את חובו.

אורי מקלב: אתם מסיחים את דעתי, בינתיים מסכמים את הדברים פה וההסחה הזו תעלה לי ביוקר.

ישראל אייכלר: טוב, אני מבקש מהיועץ המשפטי להתחיל להקריא ואנחנו נמצא את הדרך.

ישראל אייכלר: יש לך את הנוסח שהמציע רוצה?

איתי עצמון: זה מה שאתם רוצים.

ישראל אייכלר: בסדר, בבקשה.

ישראל אייכלר: אנחנו נעשה את הנוסח "במסירה אישית" והבנק יבחר איך שהוא רוצה.

איתי עצמון: במסירה אישית לכתובת שרשומה אצל הבנק, כתובת הלקוח?

ישראל אייכלר: לכתובת הרשומה כדי שאם הוא ברח – לכתובת הלקוח הרשומה בבנק.

מיקי טמיר: מיותר לכתוב את זה כי בכל הסעיפים של הבנקים עם הלקוחות כתוב שאני שולח דואר - - -

אורי מקלב: הידועה לבנק, הכתובת הידועה לבנק.

איתי עצמון: זאת אומרת, לא יהיה "בדואר", אני מוחק את המילה "בדואר".

ישראל אייכלר: לא משנה, הבנק יבחר איך הוא ישלח.

איתי עצמון: המילים "בדואר רשום הכולל מסירה אישית" ימחקו ובמקום זה יהיה "במסירה אישית לכתובתו של הלקוח".

טל הראל: לא, "לכתובת הרשומה במאגרי הבנק".

ישראל אייכלר: "לכתובת הידועה לבנק".

מיקי טמיר: לא צריך להיכנס לנושא הכתובת, לא צריך.

טל הראל: זה מיותר כי את כל ההודעות הם אמורים לשלוח לכתובת שרשומה אצלם.

איתי עצמון: "לכתובת הלקוח" פשוט?

קריאות: לא, לא.

טל הראל: זה הכי מטעה.

איתי עצמון: אבל אם אני כותב רק "במסירה אישית", למה הכוונה?

איתי עצמון: אנחנו כבר לא כותבים "דואר", ב"מסירה אישית" יכולים להגיד: תבוא לסניף ונמסור לך אישית.

מיקי טמיר: אבל גם קודם היה כתוב "מסר ללקוח".

אורי מקלב: איתי, אם הוא מוסר את זה לעסק אז הוא בא לעסק, זו לא כתובתו.

אורי מקלב: הוא יודע שהוא נמצא בעסק, מכיר את כתובת העסק, אז זו אולי לא כתובתו של הלקוח אבל הוא יודע להגיע אליו.

ישראל אייכלר: לכתובת הלקוח, כתובת זה הכול.

מיקי טמיר: לכתובת שרשומה לצורך החשבון.

מיקי טמיר: אני חייבת לשלוח לאיזה - - -

ישראל אייכלר: היא צודקת, יש לבנק סעיף שכתוב בו מה הכתובת למשלוח מכתבים, בכל חוזה.

איתי עצמון: אני מציע שאנחנו נבדוק בשלב הנוסח אם צריך להוסיף את המילים "לכתובת הלקוח" או לא אבל העיקרון יהיה ברור?

טל הראל: אני חושבת שהחידוד הוא, צריך להבחין, אין בעיה שיהיה כתוב "לכתובת הלקוח ובלבד שזו הכתובת הרשומה במאגרי הבנק" כי יכול להיות שהוא שינה כתובת והוא לא עדכן.

איתי עצמון: על זה חשבתי שדובר.

טל הראל: אז "כתובת הלקוח הרשומה במאגרי הבנק".

איתי עצמון: אוקיי.

איתי עצמון: יש כאן הערה של בנק ישראל, כתוב כאן: "אי קבלת ההודעה על ידי הלקוח לא תמנע את ביצוע הפעולה לגבי ההלוואה", זו הערה שאתם מבקשים לעגן במפורש בנוסח?

טל הראל: כן, למען הסר ספק.

טל הראל: הרי היתה הסכמה לגבי המהות של ההערה הזו.

ישראל אייכלר: לא, אז לא עשית כלום.

טל הראל: זה היה כתוב בדברי הסבר של הצעת החוק.

אורי מקלב: שמה?

ישראל אייכלר: שאם הוא לא קיבל את ההודעה הבנק יכול להמשיך את הפעולה.

טל הראל: שאם הוא מסרב לחתום.

אורי מקלב: הוא מסרב לחתום.

ישראל אייכלר: מסרב זה משהו אחר, "אי קבלת ההודעה" זה לא נקרא מסרב.

טל הראל: "אי קבלת ההודעה" זה או שהוא לא נמצא בבית או שהוא מסרב לחתום, הוא לא קיבל את ההודעה.

ישראל אייכלר: אז צריך להיות כתוב "אם יסרב הלקוח", "סירוב הלקוח לקבל את ההודעה לא תמנע..."

איתי עצמון: זה לא רק סירוב, יש עוד סיטואציות.

גדעון סער: כבודו, יש כמה סיטואציות.

ישראל אייכלר: למשל?

גדעון סער: הלקוח יכול להיות לא בבית באופן קבוע למרות שזו הכתובת שהוא מסר למשלוח הדואר.

טל הראל: הוא משכיר את זה.

ישראל אייכלר: מה עושה בית המשפט?

גדעון סער: אז יש תחליפי פרסום בבית משפט, פרסום בהתחלה על ידי הדבקה וכו'.

גדעון סער: יש טכניקה מורכבת בדיני המצאת כתבי בית דין ואת זה אנחנו ממילא עושים בתביעה המשפטית, לכן חשבנו שמספיק לצורך העניין דואר רשום בכלל.

ישראל אייכלר: הרב מקלב, אבל ברגע שכתוב: "אי קבלת ההודעה על ידי הלקוח לא תמנע את ביצוע הפעולה לגבי ההלוואה" אתה סירסת את כל החוק.

איתי עצמון: ובלבד שהתאגיד הבנקאי נהג לפי הוראות הסעיף, לא?

טל הראל: זה לא מבטל את חובת התאגיד, בדיוק.

ישראל אייכלר: אז תוסיף את זה.

טל הראל: התאגיד הבנקאי מחויב לפעול - - -

איתי עצמון: ובלבד שהבנק באמת פעל לפי הסעיף.

טל הראל: בוודאי, הכלל הוא שהבנק פועל בהתאם.

אורי מקלב: תוסיף את זה.

ישראל אייכלר: תוסיף את זה.

טל הראל: הבנק לא פטור אף פעם מהחובה הזאת.

מיקי טמיר: עשה הבנק את האמור לעיל.

ישראל אייכלר: ודאי, אם הוא ביצע והאיש לא רוצה לקבל או מתחמק אז זה משהו אחר.

אורי מקלב: כשדיברת על הכתובת, כשזו "מסירה אישית", אם הוא פגש אותו ברחוב והוא מסר לו אז זו מסירה אישית אז זה לא חשוב דווקא הכתובת.

מיקי טמיר: אין דבר כזה.

איתי עצמון: אני לא חושב שיש סיטואציה כזו.

גדעון סער: זה לא נעשה ככה, כבודו.

איתי עצמון: אני לא חושב שזה נעשה בצורה כזאת.

גדעון סער: משלוח הדואר נשלח לכתובת הלקוח כפי שהוא מסר אותה לבנק.

גדעון סער: שוב אני חוזר ומבקש שתישארו בדואר רשום כי אחרת זה מסרבל וזה יוצר - - -

ישראל אייכלר: קיבלנו את הצעתך לגבי הדברים האחרים, אנחנו מתחשבים גם בצורכי הבנקים כי הבנקים בסופו של דבר זה גם שלנו.

אורי מקלב: ועוד איך שלנו, אם הם יפלו גם אנחנו ניפול.

לאה ורון: רבותי, חייבים לסיים את הדיון, השעה 16:05.

ישראל אייכלר: תקרא, בבקשה.

איתי עצמון: נצביע בסוף על הכול?

ישראל אייכלר: כן.

איתי עצמון: בנק ישראל מבקש למחוק?

טל הראל: כן.

איתי עצמון: "(ב) בהודעה כאמור בסעיף קטן (א) יפורטו המשמעויות העיקריות של נקיטת הפעולה לגבי ההלוואה והנימוקים לביצועה, ובכלל זה פרטים אלה:" – לפני שאני אקרא את הפרטים אני מבין שאת התיבה "המשמעויות העיקריות" "והנימוקים" בנק ישראל מבקש למחוק?

טל הראל: כן.

איתי עצמון: מקובל על חברי הכנסת?

אורי מקלב: כן.

ישראל אייכלר: כן.

איתי עצמון: אז אם כך בהודעה יפורטו רק הפרטים שאני אקרא עכשיו: יש כאן תוספת מוצעת על ידי בנק ישראל: "(5) הסבר בדבר חובת התאגיד הבנקאי להעביר מידע על הלקוח, לפי סעיף 16(א)(5) לחוק שירות נתוני אשראי התשס"ב – 2002.

איתי עצמון: " אתם רוצים להסביר בשתי מילים על מה מדובר?

איתי עצמון: מה התוספת שאתם מבקשים?

טל הראל: כן.

טל הראל: בהתאם לסעיף 16(א)(5) לחוק שירות נתוני אשראי על הבנק הוטלה חובה ליידע את בעלי הרישיונות כאשר הוא שולח ללקוח הודעת התראה לפני הליך משפטי, להודיע ללקוח שאם הוא לא יפרע את החוב תוך 60 יום ממועד משלוח ההודעה או לא יגיע להסדר עם הבנק, המידע הזה על קיומו של חוב יעבור לחברות שירות נתוני אשראי.

טל הראל: זה מידע שלילי שנרשם במאגר כללי עליו.

ישראל אייכלר: מקובל עליך?

אורי מקלב: בסדר.

אורי מקלב: תהיה הצעת חוק שניה.

ישראל אייכלר: מה זה אומר?

ישראל אייכלר: מה זה נקרא: "לא יחויב למסור הודעה כאמור באותו סעיף קטן", לגבי מה?

איתי עצמון: ההודעה שעליה אנחנו מדברים כאן, הודעה לגבי ביצוע ההלוואה, הודעה שאנחנו כרגע דיברנו על איך בדיוק היא תימסר.

ישראל אייכלר: אז מתי לא צריך?

ישראל אייכלר: "כשיש חשש לפגיעה ביכולת הגבייה" – מה זה אומר?

איתי עצמון: אלה שני המצבים.

ישראל אייכלר: תפרט בבקשה, תמשיך.

איתי עצמון: כמו שהקראתי, אם יש במסירתה חשש ממשי לפגיעה ביכולת הגבייה של התאגיד הבנקאי בשל אחד משני המצבים שמפורטים בפסקאות (1) ו-(2): אני מניח שזה מצב, למשל, שהחייב מבקש לעזוב את הארץ, לא?

טל הראל: לחייב מונה כונס נכסים, יש חשש להברחת נכסים והוא הולך להיעלם פתאום וכשיש חשש – ושוב, חשש ממשי, לא חשש סביר – שבאמת הולך להתקיים הנזק, לכן יש נסיבות חריגות מאוד שהבנק יהיה פטור - - -

איתי עצמון: כלומר, יש כמה וכמה נסיבות כאלה ולכן יש סעיף סל?

טל הראל: לא, שני סעיפים - - -

איתי עצמון: לא, אתם גם אומרים "תנאים אחרים המחייבים ביצוע".

טל הראל: ה"תנאים אחרים" קשור לחשש הממשי בפגיעה ביכולת.

ישראל אייכלר: מי קובע מהם התנאים האחרים?

טל הראל: זה יכול להיות כל מיני דברים אבל חייב להיות קשר ישיר בין התנאים האחרים לבין פגיעה ביכולת הפירעון.

אורי מקלב: זה חלק מהפשרות שהגענו.

ישראל אייכלר: אם הגעת לפשרות אין לי בעיה, אתה המציע.

אורי מקלב: הם דיברו על פשרות אז אלה פשרות גדולות מאוד שהגענו במסגרת הזו עם הבנקים כדי להקל עליהם.

ישראל אייכלר: אנחנו מקריאים הלאה, סעיף (ד).

איתי עצמון: סעיף (ד) הוא שוב מתוך הצעת בנק ישראל, הצעה להגדרת הלוואה.

איתי עצמון: "(ד) בסעיף זה "הלוואה" – למעט מסגרת אשראי שתאגיד בנקאי הסכים מראש לכבד במסגרת פעילות הלקוח בחשבון עובר ושב או במסגרת פעילות הלקוח בכרטיס חיוב כהגדרתו בחוק כרטיסי חיוב התשמ"ו - 1986.

איתי עצמון: "

טל הראל: לגבי הסעיף הזה אני רוצה רק לתקן תוך כדי משהו שלא פוגע במהות, רק בנוסח.

טל הראל: אחרי שכתוב: "או במסגרת פעילות הלקוח בכרטיס חיוב" לכתוב: "או שניתנה על ידי תאגיד בנקאי באמצעות כרטיס חיוב".

טל הראל: גם פה להכניס את התאגיד הבנקאי שמדובר באמת על במסגרת אשראי שניתנה.

איתי עצמון: כלומר, לפני המילים: "במסגרת פעילות הלקוח"?

לאה ורון: במקום.

טל הראל: במקום.

טל הראל: אני אקריא את זה מההתחלה: "למעט מסגרת אשראי שתאגיד בנקאי הסכים מראש לכבד במהלך פעילות הלקוח בחשבון עובר ושב או שניתנה על די תאגיד בנקאי באמצעות בכרטיס חיוב כהגדרתו בחוק כרטיסי חיוב התשמ"ו - 1986.

טל הראל: "

איתי עצמון: כלומר, למעשה אתם אומרים שהסעיף המוצע לא יחול על חריגה ממסגרת אשראי?

טל הראל: על מסגרות אשראי שניתנו באמצעות כרטיס חיוב.

איתי עצמון: זאת המשמעות.

ישראל אייכלר: אני מעמיד להצבעה לחברי הוועדה.

ישראל אייכלר: מי בעד סעיף 1 להצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) כפי שהוקרא על ידי היועץ המשפטי?

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: בעד – פה אחד

ישראל אייכלר: אין נמנעים, אין מתנגדים, הסעיף אושר.

ישראל אייכלר: יש הערות לגבי תחילה ותחולה?

ישראל אייכלר: יש לכם הערה לסעיף 2, על תחולת חוק זה 4 חודשים מיום פרסומו?

מיקי טמיר: כן.

מיקי טמיר: אנחנו, אחרי שכבר היה הדיון בטרומית, קיבלנו תגובות מכך שיש פה היערכות רבה ומבקשים להאריך את זה ל-6 חודשים.

ישראל אייכלר: מסכים?

אורי מקלב: כן, גם בזה באים לקראת.

ישראל אייכלר: מסכימים.

ישראל אייכלר: תרשום במקום 4 חודשים 6 חודשים.

ישראל אייכלר: מי בעד סעיף 2 להצעת החוק?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: בעד – פה אחד

ישראל אייכלר: אין נמנעים ואין מתנגדים.

ישראל אייכלר: החוק אושר, חוק הבנקאות (שירות ללקוח) אושר על כל סעיפיו לקריאה שנייה ושלישית.

ישראל אייכלר: תודה רבה לכם.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש ולכולם.

אורי מקלב: באמת באו כאן עם הרבה פשרות.