ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 955, 2012-09-27 10:00

כרמל שאמה-הכהן: בוקר טוב.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת הכלכלה, הישיבה הראשונה, והנושא על סדר-היום: קריסת "מעריב" והבטחת זכויות העובדים.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא מחדש לאף אחד שנמצא כאן כאולם, ובטח גם לא לצופים בבית, שעיתון "מעריב", כעסק, נקלע למבוי סתום מבחינה פיננסית.

כרמל שאמה-הכהן: קיימת עסקת רכישה והליך משפטי של הקפאת הליכים ברקע.

כרמל שאמה-הכהן: בתוך התהליך הזה נתגלעה עובדה שהיא מטרידה מאוד, בלשון המעטה, שהזכויות הפנסיוניות וזכויות הפיצויים של העובדים, שאמורות להיות מוסדרות ומובטחות על-פי חוק, נמצאות בחסר של קרוב למאה מיליון ש"ח, לפחות לפי הנתון שהתפרסם בתקשורת.

כרמל שאמה-הכהן: זה דבר שלא מתקבל על הדעת.

כרמל שאמה-הכהן: לא שהמצב הכללי של העיתון, וההשפעה שלו על שוק התקשורת ועל הדמוקרטיה הישראלית הוא מרנין, אבל הנושא הבוער והחמור ביותר הוא אם באמת היה כשל כזה במערכת הזכויות הפנסיוניות של עובדי העיתון.

כרמל שאמה-הכהן: לנו, כמחוקק, כממשלה, יש אחריות שמקרים כאלה לא יקרו בכלל.

כרמל שאמה-הכהן: והיה וקרו, לדאוג ולמצות את הדין עם מי שאחראי לכך, עד לכך שכל שקל לא יחסר לשום עובד.

כרמל שאמה-הכהן: ובי"ת, אם מישהו עשה משהו במזיד, בכוונת זדון, או ברשלנות פושעת, לדעתי, גם יש להעמידו לדין בעניין הזה.

כרמל שאמה-הכהן: אני בטוח שבמהלך הדיון אי אפשר יהיה להימנע מלדון בזווית הרחבה יותר.

כרמל שאמה-הכהן: ועדת הכלכלה שעסקה בשנה האחרונה בעיקר במשבר במדיה הטלוויזיונית-דיגיטלית, בעיקר עם "ערוץ 10" ופרשת החובות שלו, צריכה לשאול את השאלה, גם פה בכנסת וגם בממשלה, האם אין אינטרס ציבורי להתערב בשוק התקשורת בצורה של תמיכה כלשהי, כי אחרת, המגמה היא די ברורה.

כרמל שאמה-הכהן: מעבר לעובדה שבתקופת החגים נמצאים בסכנת שליחה הביתה או נותרים ללא פרנסה קרוב ל-2,000 עובדים, בשוק תעסוקה שנמצא גם ככה על מדרון שלילי, כשעיתון או כל כלי תקשורת מרכזי אחר נסגר או תחת סכנת סגירה, זה לא מחזק את הדמוקרטיה, בלשון המעטה.

כרמל שאמה-הכהן: כאן מגיעה שאלה שהיא עדינה מאוד, גם מבחינת חוסנה של הדמוקרטיה – איך ממשלה יכולה, אם בכלל, לעזור בתחום הזה מבלי ליצור יחסים נמשכים של תלות.

כרמל שאמה-הכהן: הרי לא הגיוני שמי שכלב השמירה אמור לשמור עליו יאכיל את כלב השמירה, וכלב השמירה יהיה תלוי בו, אם הוא שבע או רעב.

כרמל שאמה-הכהן: אבל יכול להיות שיש מנגנונים שנוסו בעולם, ויכול להיות שיש מנגנונים שקובעים אותם מעתה והלאה, והם כן אפשריים – והתייחסויות ראשונות, אם מי מחברי הכנסת או מי מהאורחים ירצה לומר.

כרמל שאמה-הכהן: אני בטוח שבתחילת המושב הנושא הזה יעלה על סדר-היום של הכנסת, ואולי גם של הממשלה.

כרמל שאמה-הכהן: בטח לאחר המסקנות שיונחו מצד הממשלה בעניין החובות של "ערוץ 10" ושאר זכייניות הטלוויזיה.

כרמל שאמה-הכהן: כי אם שם הולכים לכיוון של עזרה, אין סיבה שבעיתונות המודפסת לא תהיה מחשבה.

כרמל שאמה-הכהן: אולי זה יכול להציל את עיתון "מעריב", ואולי זה יכול להציל עיתונים אחרים מלהגיע מצב של "מעריב".

כרמל שאמה-הכהן: כי אנחנו יודעים שרוב העיתונים האחרים נמצאים במצב הולך ומידרדר, והכול תלוי באיזה מצב תחילתי הם נכנסו למדרון הזה, כמה שרירים, מבחינה פיננסית, היו להם בגוף, וכמה הבעלים חסין בפני משברים.

כרמל שאמה-הכהן: נתחיל עם ראשון הדוברים, העיתונאי אריק בנדר.

כרמל שאמה-הכהן: הוא התקשר בבוקר וביקש ממני להיות ראשון הדוברים.

כרמל שאמה-הכהן: לאחריו נעשה סבב, חבר וכנסת ואורח, לסירוגין.

עמיר פרץ: למה?

עמיר פרץ: בוא נשמע קודם את ראש הוועד ואת הכונס, ואחר-כך נתייחס.

כרמל שאמה-הכהן: אריק בנדר, בבקשה.

אריק בנדר: עמיר, שאלו אותי קודם על איזה תקן אני פה, תקן של מסקר או תקן של משתתף.

אריק בנדר: אני חייב לומר שכאחד מוותיקי העיתונאים ב"מעריב" – החודש אני סוגר 27 שנים – וכאחד הכתבים הוותיקים בכנסת, זו פעם ראשונה שאני משתתף בדיון כמשתתף, ואני גם מקווה שזו תהיה הפעם האחרונה.

אריק בנדר: במהלך הקריירה העיתונאית שלי סיקרתי עשרות מאבקי עובדים.

אריק בנדר: משביתת האחיות הארוכה שנמשכה למעלה מחודש, פה באוהל מול משכן הכנסת, דרך המאבק של פועלי אתא בראשותו של פיני גרוב המנוח, ועד לאחרונה, מאבק של פועלי פרי הגליל שכאן בחדר הזה, או ליתר דיוק, בחדר ועדת הכלכלה בראשותך, כרמל, הצלחת להציל את המפעל הזה מסגירה.

אריק בנדר: היום יושבים פה מסביב עשרות מעובדי "מעריב" – עיתונאים, עובדי דפוס, אנשי הפצה ומינהלה – ומצפים שתוביל למהלך דומה גם לצורך הצלת "מעריב", ולא רק "מעריב".

אריק בנדר: אנחנו סימפטום של מחלה שפוקדת את כל כלי התקשורת בישראל.

אריק בנדר: היום זה אנחנו, מחר עיתון "הארץ", מחרתיים "ערוץ 10", "גלובס", ואפילו "ידיעות אחרונות" כבר לא מלקק דבש ונקלע לקשיים, וצפויים גם שם פיטורים וקיצוצים.

אריק בנדר: הציפייה שלנו היום מוועדת הכלכלה בראשותך, זה לצאת בקריאה לממשלה להוביל איזשהו מהלך כדי להציל את ענף הפרינט, ענף העיתונות המודפסת, מקריסה טוטלית.

אריק בנדר: לא יעלה על הדעת שבמדינה דמוקרטית שאחת מאבני היסוד שלה היא התקשורת העצמאית החופשית והמבוססת, המדינה תישאר רק עם עיתון אחד, עם חינמון שתומך בעמדת הממשלה.

אריק בנדר: ישנם בעולם מודלים שונים של סיוע לכלי תקשורת, במדינות דמוקרטיות ומערביות.

אריק בנדר: לאחרונה, אני רוצה להזכיר לך, לפני כמה חודשים, מרכז המחקר של הכנסת ערך מחקר לבקשתה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ופרסמה מודלים שונים בעולם.

אריק בנדר: זאת אומרת, אנחנו לא המצאנו את זה, זו לא המצאה של "מעריב".

אריק בנדר: בצרפת, למשל, הממשלה מממנת לכל צעיר שמגיע לגיל 18 עיתון יומי למשך מספר שנים, לפי בחירתו.

אריק בנדר: זה יכול להיות l'Humanité הקומוניסטי, או Le Canard enchaîné הסאטירי, ובכך היא מסייעת לקיומה של תקשורת דמוקרטית וחופשית בלי שהתקשורת הופכת לתלויה או נתונה בחסדיה של הממשלה.

אריק בנדר: יוזמה כזו בארץ יכולה לתת עירוי דם, לסייע לתקשורת להחזיק מעמד ולצלוח את המשבר הזה.

אריק בנדר: היינו רוצים ומצפים שאתה תוביל מהלך חקיקה כזה בכנסת, אם זה אפשרי.

אריק בנדר: נושא שני לשמו נתכנסנו פה הוא המשבר הנוגע לעובדי "מעריב" – 2,000 איש שעשויים להיות מפוטרים בתוך זמן קצר בלי שיקבלו את מלוא הכספים המגיעים להם, כספי הפיצויים וכספי הפנסיה.

אריק בנדר: שמענו גם מפי גורמים רשמיים, שחלק מהם יושבים פה ליד השולחן, שיש מחסור של כספים בקופה.

אריק בנדר: שיהיה ברור, אנחנו לא מבקשים טובות מאף אחד.

אריק בנדר: אלה כספים שמגיעים לנו על-פי חוק ועל-פי דין.

אריק בנדר: ואם יתברר, אני מקווה שלא, שבמהלך השנים לא הופקדו כספים כחוק, אז מדובר פה בעבירה פלילית, ומי שאחראי לזה צריך לעמוד ולתת את הדין על כך.

אריק בנדר: אני מודה לך על שכינסת את הדיון הזה ואני מקווה לתוצאות הפוריות.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: עורך-דין שלמה נס, אתה מונית כנאמן של הקבוצה?

לאה נס: עורך-דין ירון ארבל ואנוכי מונינו כנאמנים במסגרת הקפאת ההליכים.

לאה נס: אנחנו נמצאים שם כמה ימים בודדים בסך הכול, כך שאין לנו הרבה מידע ותשובות לתת לגבי העבר.

לאה נס: נמצא פה גם המנכ"ל והיושב-ראש שיכולים לתת תשובות לגבי העבר, אבל אני אגיד במילה מה קורה כרגע.

עמיר פרץ: אם תיתן לנו תשובה לגבי העתיד, נוותר לך על העבר.

כרמל שאמה-הכהן: הייתי רוצה לשמוע ממך מה אתה עושה מהיום כלפי העתיד כדי לבדוק מה קרה בעבר.

כרמל שאמה-הכהן: כלומר, מעבר לדברים האחרים שאתה מטפל, בנוגע לעסקת הרכישה או הצעות אחרות וייצוב החברה, ישנו החשש לחוסר בכספי פנסיה והזכויות של העובדים.

כרמל שאמה-הכהן: אתה חוקר את זה?

כרמל שאמה-הכהן: אתה ממנה חוקר לעניין הזה?

כרמל שאמה-הכהן: מישהו צריך לחקור ולתת מסקנה חותכת, שלא יהיה עליה עוררין.

כרמל שאמה-הכהן: צריך לקבל שורה תחתונה – חסר ומי אחראי לחוסר, כי משם נוכל להתקדם.

לאה נס: בית-המשפט, בהחלטה שלו, הטיל עלינו כמה דברים.

לאה נס: קודם כל, לייצב את העיתון, וכרגע הגענו להבנה עם נציגויות העובדים בתחומים השונים שהעובדים ממשיכים לעבוד.

לאה נס: יש בעיות לא פשוטות, אבל אנחנו מנסים לפתור אותן ביום-יום.

לאה נס: וגם, אם לקרוא לזה בשפה עדינה, עסקת בן-צבי, כפי שהיא כונתה בתקשורת, הוקפאה על-ידי השופטת, ואנחנו מתכוונים לבדוק חלופות שונות בתקופה הקרובה.

נחמן שי: מה, רוכש אחר במקומו?

לאה נס: או במקומו או הוא, לא חשוב.

לאה נס: בסופו של דבר צריך למצוא עסקה ובעלים חדש שייכנס למערב.

לאה נס: זה ברור, כי בלי הזרמת הון וגב חזק העיתון לא יכול להחזיק מעמד.

לאה נס: אנחנו בוחנים את זה במסגרת הדברים, ואני מניח שבימים הקרובים נפנה גם לבקש הצעות אחרות.

לאה נס: לגבי העבר – בית-המשפט גם הטיל עלינו לחקור ולבדוק את הדברים שהיו שם.

לאה נס: רק התחלנו, אנחנו בתהליך של איסוף נתונים.

כרמל שאמה-הכהן: מי עושה את זה, בפועל?

כרמל שאמה-הכהן: צוות של המשרד שלכם?

לאה נס: צוות של המשרדים, כן.

עמיר פרץ: כמה זמן נדרש לך כדי שנוכל לקבל נתונים?

לאה נס: קשה לי להגיד לך.

לאה נס: אנחנו נמצאים שם יומיים וחצי, ובקושי מצליחים להחזיק את השוטף.

לאה נס: להגיד לך כמה זמן תיקח החקירה אני לא יודע, אבל אני מניח שהנתונים נמצאים שם, בגדול.

לאה נס: זו חברה ציבורית - - -

כרמל שאמה-הכהן: יש דוחות כספיים מבוקרים, לא?

לאה נס: אני מציע, בהקשר של עבר, לשמוע את המנכ"ל שיודע טוב יותר מאתנו מה היה עד היום, וייתן נתונים מדויקים יותר.

כרמל שאמה-הכהן: מי המנכ"ל של העיתון?

טל רז: אני.

כרמל שאמה-הכהן: אז הפסקה בזכות הדיבור שלך, ואנחנו עוברים אליך, להתייחס לנקודה שבה עצרנו.

טל רז: שמי טל רז.

טל רז: אני נמצא בעיתון בערך שמונה חודשים, אז לגבי העבר גם לי יש עוד מה לבדוק.

טל רז: אני יכול לומר בוודאות רבה שמתקופת כניסת IDB לעיתון, מזה שנה ושלושה חודשים, פחות או יותר, כל ההפרשות וכל הניכויים נעשו כדין ובצורה מסודרת.

כרמל שאמה-הכהן: אתה אומר בוודאות: מרגע ש-IDB נכנסה כבעלים של העיתון, פר התקופה הזו, בלי להתחשב במה שקרה לפני כן, לא חסר שקל אחד?

ניצן הורוביץ: ולפני זה היה חסר?

טל רז: אני לא יודע.

חנה אלחנן: משתמע מאיך שאתה מתבטא שכן, שלפני כן היה חסר.

טל רז: קודם כל, חסר פה נציג של מי שניהל את העיתון הזה 18 שנה לפנינו.

קים שהם ניר: לא חסר, נמצאת.

טל רז: עכשיו יבוא מר שלמה נס עם הצוות שלו, ויבדקו מה קרה קודם לכן.

טל רז: אני סבור שגם בתקופות קודמות, גם ההפרשות וגם הניכויים, נעשו בסדר.

טל רז: הבעיה היא לא בכסף שנוכה מהעובדים וחלילה לא עבר אל הקופות.

טל רז: אין דבר כזה, לפחות לא כמו שאני ראיתי את זה.

טל רז: הבעיה היא בנושא של השלמות שכר.

טל רז: כלומר, חשבת השכר שלי נמצאת בחברה 20 שנה, התחילה ב-5,000 שקל, והיום מרוויחה בסביבות 20,000 שקל.

טל רז: בשוטף נוכה לה בסדר ועבר לקופות, והבעיה היא בהשלמות שכר אחורנית.

כרמל שאמה-הכהן: אז אתה אומר שיש איזשהו כשל בשיטה עצמה?

כרמל שאמה-הכהן: כלומר, גם אם מפעל או עסק מתנהל לפי כל דין, ביום האמת יהיה חסר כסף לעובדים?

טל רז: בדרך כלל, עסקים לא מנוהלים ב-mode של עסק שהוא ב-shut down.

טל רז: גם בחברות אחרות, לפחות ממה שאני מכיר – הייתי CFO הרבה מאוד שנים, ורואה-חשבון – עסק שמנוהל ב-mode של shut down לא קיים היום.

טל רז: כלומר, יש הפרשות שוטפות כל הזמן.

נחמן שי: אתה קיבלת לנהל עסק, אתה אומר שרק שמונה חודשים ואי אפשר להאשים אותך בכל – האם לא בדקת מה נעשה בשנים שקדמו?

נחמן שי: או שעצמת עין - - -

כרמל שאמה-הכהן: לא, הוא אומר לך דבר אחר.

כרמל שאמה-הכהן: הוא אומר שהכול בסדר, שגם הם הפרישו וכנראה גם אחורה - - -

קריאה: אז איפה הבעיה?

נינו אבסדזה: מאז שהם נכנסו, אבל השאלה מה היה קודם.

נחמן שי: אתה, כמנהל – לא ברור לי למה לא בדקת את זה.

טל רז: לא סיימתי לדבר, שנייה אחת.

טל רז: אני רוצה להסביר עד הסוף את הנקודה שלי, בבקשה.

טל רז: בנושא השלמות השכר אחורנית – הוותק של העובדים ב"מעריב", שהיא חברה שקיימת כבר 65 שנה, הוא וותק רב.

טל רז: במקרה שלא נעשו הפרשות בכסף, אחורנית – ואתה דיברת קודם על דוחות כספיים מבוקרים, בחשבונאות, בספרים, ללא שום ספק, ואת זה אני כן בדקתי, חבר הכנסת שי, כל ההפרשות נעשו כדין.

טל רז: הבעיה היא שבקופות אין מספיק כסף.

כרמל שאמה-הכהן: לא, אתה שוב חוזר לאותה נקודה.

כרמל שאמה-הכהן: תקשיב, אני לא מומחה לתחום הפנסיוני, וזה גם לא תחום מומחיות של הוועדה.

כרמל שאמה-הכהן: אבל לפי מה שאתה אומר, אני מוטרד הרבה יותר.

כרמל שאמה-הכהן: זה אומר שעכשיו כל העסקים במדינת ישראל, אם כל אחד מהם מגיע לחדלות פירעון, חס וחלילה, אז אין כסף לעובדים.

טל רז: אלא אם כן – יש בחוק, מה שנקרא, סעיף 14, שמגן גם על זכויות העובד וגם על זכויות המעביד, לצורך העניין.

טל רז: הסעיף הזה אומר שבשוטף מופרשים כספים כל הזמן.

טל רז: דבר שנעשה גם ב"מעריב", למיטב ידיעתי.

לאה ורון: סעיף 14 באיזה חוק?

טל רז: חוק העבודה, נדמה לי.

קריאה: חוק פיצויי פיטורין.

טל רז: כאשר עובד עוזב עסק שהוא תחת סעיף 14, גם אם הוא מתפטר וגם אם הוא מפוטר, הוא מקבל את הפיצויים שלו.

כרמל שאמה-הכהן: ממי?

טל רז: מהמעביד, לפי סעיף 14.

טל רז: בחברות כמו "מעריב", שאין בהן סעיף 14, רק אם עובד מפוטר, הוא זכאי לקבל את מה שמגיע לו, כולל השלמת שכר לשכרו האחרון.

טל רז: זאת הנקודה.

טל רז: ב"מעריב" לא ניהלו את העסק תחת הנחה של shut down.

טל רז: הוא גם לא מנוהל ככה כרגע.

טל רז: וכן, יש בעיה קולוסלית, לדעתי, שחברות שלא עובדות לפי סעיף 14, לא משלימות שכר אחורנית תמיד.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: מי מטעם הממשלה אחראי על הפיקוח על הנושא הזה, ונמצא פה?

דוד האן: אני, אני הכונס הרשמי.

כרמל שאמה-הכהן: לא אתה אחראי על זכויות עובדים?

דוד האן: לא, אני אחראי פיקוח על הקפאת הליכים.

כרמל שאמה-הכהן: אז שנייה, מה תפקידך?

יפה סולימני: סולימני יפה, ראש מינהל אכיפה והסדרה של חוקי עבודה במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

כרמל שאמה-הכהן: את יכולה לתת לנו הסבר כללי איך זה אמור להתבצע?

כרמל שאמה-הכהן: איך מובטחות זכויות עובדים גם במקרה של חדלות פירעון?

כרמל שאמה-הכהן: האם נכון המצב שהוצג כאן, שגם אם חברה עמדה בכל התנאים והפרישה את הכספים לפי הוראות החוק, ביום הדין יהיה חסר כסף לעובדים?

כרמל שאמה-הכהן: זה נכון?

כרמל שאמה-הכהן: אמור להיות חסר כסף?

רחל אדטו: ועוד שאלה אחת:

רחל אדטו: האם כשעושים את המכירה בין מי שהיה קודם – בין נמרודי לבין זה – אתם לא נכנסים להסכם, או לא בודקים הסכם בסדרי גודל כאלה, כדי לראות אם זכויות העובדים נשמרות?

רחל אדטו: זה בכלל לא מגיע אליכם?

יפה סולימני: אני אחלק את תשובתי לשניים.

יפה סולימני: אני אחראית על אכיפה, ולגבי פרשנות החוק נמצאת פה סגנית הממונה על יחסי עבודה, והיא תיתן יותר פירוט אחר-כך.

יפה סולימני: המשרד שלנו אחראי על אכיפת חוקי עבודה ושמירה על זכויות העובדים.

יפה סולימני: לאחרונה נכנס לתוקף החוק להגברת האכיפה שמאפשר לנו את האכיפה על הפרשות לפנסיה.

יפה סולימני: ואכן, בהתאם לכך, ולאור השמועות מהשבוע האחרון, הורה שר התמ"ת, התעשייה, המסחר והתעסוקה, למינהל שלנו לבדוק את הנושא.

יפה סולימני: ואכן נפתחה חקירה שבמסגרתה נמצה את כל זכויות העובדים בהתאם לסמכויות הניתנות לנו.

יפה סולימני: מעבר לכך, לגבי איך מתנהלת החקירה, לא אוכל לפרט - - -

כרמל שאמה-הכהן: איך היא מתנהלת – אני לא יודע למה לא תפרטי.

כרמל שאמה-הכהן: אבל מה מסגרת הזמנים של חקירה כזו?

יפה סולימני: אנחנו בשלב של איסוף ובדיקת נתונים, ואנחנו נמצה את הכול.

יפה סולימני: לא אוכל לפרט מעבר לכך, אסור לי.

עמיר פרץ: אבל את צריכה לתת לנו איזושהי חלוקה.

עמיר פרץ: הרי יש הפרשות עובד שנלקחות מהתלוש ישירות, ואם המעסיק לא מעביר זו גניבה.

עמיר פרץ: יש הפרשות המעסיק, החלק המשלים.

עמיר פרץ: ויש שני סוגי הפרשות – אחת לצורך פיצויים, ושנייה לצורכי פנסיה.

עמיר פרץ: אני יודע שיש מעמד שונה בכסף של ההפרשה לפנסיה מעל שלוש שנים, כשנכנסה חובת הפנסיה.

עמיר פרץ: אבל ב"מעריב" זה לא משנה כי ההסכם הקיבוצי שלהם הוא במעמד של חוק או הסכם אישי שנחתם עם עובד, והופך למעמד מחייב מבחינתו.

עמיר פרץ: לכן, קודם תסבירי פה את העיקרון.

עמיר פרץ: המנכ"ל טוען שיש לו זכות לרשום את הפרשות המעסיק ברישום, כמו שהוא רושם חוב לחברת הדלק.

עמיר פרץ: אני לא חושב שהוא צודק.

עמיר פרץ: אנחנו צריכים לדעת פה, קודם כל, את הפרשנות של הדקוּת הזאת.

עמיר פרץ: אם מותר לחברה לרשום, אז כמו שהיושב-ראש אומר, עולה פה חשש גדול שאולי מיליארדי שקלים של עובדים – כל אחד רושם אותם, ובכל פעם שמישהו ירצה, יוביל את עצמו לכונס, ויגיד שהחלק הרשום זה חוב כמו חוב של הזמנת חומרי גלם.

עמיר פרץ: אין דבר כזה, זכויות עובדים זה לא חומרי גלם.

עמיר פרץ: ופה את צריכה לחדד לנו את העניין, מבחינת החוק.

יפה סולימני: רבקה תסביר בדיוק את סעיפי החוק בשאלות ששאלתם.

רבקה ורבנר: עורכת-דין רבקה ורבנר, סגנית הממונה הראשי על יחסי עבודה.

רבקה ורבנר: עובד הוא לא מצרך והפנסיה שלו היא לא מצרך, והחובה להפריש פנסיה היא מוחלטת.

רבקה ורבנר: בטח מה-1.1.2008, ובוודאי עקב חוזים שמלפני כן והסכמים קיבוציים.

רבקה ורבנר: למעשה, ניסיתי לבדוק הסכמים קיבוציים של "מעריב", ולא מצאתי הסכם קיבוצי פנסיוני.

רבקה ורבנר: אני אתייחס רק לסעיף 14, כדי שיובהר.

רבקה ורבנר: סעיף 14 הוא לא חובה בחוק.

רבקה ורבנר: חוק פיצויי פיטורין מאפשר סעיף 14 כשהעובד מסכים והמעסיק מסכים.

רבקה ורבנר: הרבה פעמים עובד לא רוצה שיפרישו לו במשך השנים לפנסיה מראש מהמשכורת שלו, וזאת לא היתה חובה עד ל-1.1.2008.

רבקה ורבנר: אז כל העובדים שלא חתמו על סעיף 14, יש אתם בעיה.

רבקה ורבנר: אנחנו לוקחים בחשבון את הבעיה - - -

עמיר פרץ: אין שום בעיה.

רבקה ורבנר: פיצויי פיטורין, אין שאלה שצריך לתת ולפי משכורת אחרונה.

עמיר פרץ: סליחה, גברתי, אני לא נכנס לעניין אם היה או לא היה סעיף.

עמיר פרץ: מרגע שהיתה הפרשה של העובד, של החלק היחסי של העובד, המשמעות היא שנוצרה חובה מיידית של המעסיק להפריש את חלקו.

עמיר פרץ: נקודה.

רבקה ורבנר: נכון.

רבקה ורבנר: מוחלט.

עמיר פרץ: מה השאלה בכלל?

רבקה ורבנר: אין פה שאלה.

עמיר פרץ: אז יפה, אז זו נקודת המפתח.

רבקה ורבנר: יפה סולימני פה מוסיפה, וזה נכון, שסעיף 14 גם נוגע לפיצויי פיטורים וגם לתגמולים.

רבקה ורבנר: זאת אומרת, ברגע שהעובד מפריש, המעסיק אמור להפריש.

רבקה ורבנר: וברגע שהוא לא מפריש, זאת באמת שאלה.

רבקה ורבנר: אני לא יודעת מה קרה פה.

רבקה ורבנר: אנחנו בלי נתונים למעשה.

כרמל שאמה-הכהן: לא, הוא העלה טענה אחרת שאני רוצה שתתייחסי אליה.

כרמל שאמה-הכהן: הוא אומר, אנחנו הפרשנו כל מה שהיינו צריכים לפי דין, ובגלל תוואי המשכורות העולה לאורך שנים נוצר פער היום.

רבקה ורבנר: כי הם לא חתמו על סעיף 14.

רבקה ורבנר: סעיף 14 קובע במפורש שהמשכורת האחרונה היא קובעת, ואז צריך להשלים.

רבקה ורבנר: אם אדם מפוטר אחרי עשר שנים, אז המשכורת האחרונה שלו תקבע וצריך לעשות השלמות.

רבקה ורבנר: הפסיקה אומרת, על חשבון – כל מה ששילמו לך עד עכשיו לקופת הפיצויים יהיה על חשבון, לא במקום.

ניצן הורוביץ: אז זה דבר שמעביד צריך לקחת בחשבון כשהוא נכנס להיות מעביד וקונה עסק, לחשב את זה אחורה.

רבקה ורבנר: ודאי, ודאי.

רבקה ורבנר: אבל לגבי סעיף 14 צריך גם העובד להסכים.

רבקה ורבנר: החוק קובע שאם העובד לא מסכים, אז המעביד לא יכול להכריח אותו על סעיף 14.

רבקה ורבנר: ויש עובדים שלא רוצים שיפרישו להם את כל זה במהלך השנים.

רבקה ורבנר: מ-1.1.2008 יש לנו את חוק פנסיית חובה, אז יש לנו הפרשה קבועה מסוימת שחייבים להפריש גם בלי סעיף 14.

רבקה ורבנר: אנחנו צריכים לזכור שבעבר לא היתה פנסיית חובה.

רבקה ורבנר: מי שרצה נתן.

רבקה ורבנר: אם היה הסכם קיבוצי, נתנו.

רבקה ורבנר: אני לא מצאתי – אם יתקנו אותי, אני אשמח – הסכם קיבוצי פנסיוני קודם ל-1.1.2008 שחל על כל המדינה, הסכם פנסיית חובה שהורחב על-ידי שר התמ"ת.

כרמל שאמה-הכהן: איך היו מובטחות זכויות העובדים לפני 2008?

רבקה ורבנר: אני לא יודעת.

רבקה ורבנר: הם לא העבירו לי פה מידע.

רבקה ורבנר: אבל אני מבינה ממה שאומר המנכ"ל, שהם לא הובטחו בסעיף 14, וזאת לא חובה.

קריאה: לפיצויי פיטורין כל עובד זכאי.

רבקה ורבנר: ברור, כל עובד זכאי לפיצויי פיטורין.

רבקה ורבנר: סעיף 14 מבטיח את פיצויי הפיטורין בקופה, וזה כל מה שהוא עושה.

רבקה ורבנר: את ההפרש צריך להשלים אחר-כך.

רבקה ורבנר: לעומת כל עובד שביום האחרון לעבודה, בלי סעיף 14, צריך לתת לו את כל הכסף של פיצויי הפיטורין.

רבקה ורבנר: סעיף 14 קצת יותר בטוח לעניין זה, כי זה הולך לקופה ואחר-כך חייבים להשלים.

עמיר פרץ: אבל אני חושב שפה אין שאלה, משום שההתנהלות בפועל היתה שהיו הפרשות.

עמיר פרץ: גם אם היו הפרשות רק מהתלוש של העובד, אז זה מחייב את ההשלמה.

רבקה ורבנר: אין פה שאלה בכלל, כי כל עובד זכאי לפיצויי פיטורים.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת כבל, מהי הצעתך לסדר?

איתן כבל: יש לנו פחות משעתיים לדיון.

דב חנין: למה?

לאה ורון: כי נקבעה ישיבה לאחר מכן.

עמיר פרץ: יכול להיות שבעוד שעתיים-שלוש נצא מומחים לעניינים פנסיוניים.

עמיר פרץ: אני מציע שנתמקד ברגע זה בנקודה ספציפית מאוד, והיא איך גורמים לכך שהעובדים מקבלים את ה-95 מיליון או לא חשוב כמה, שזה ההפרש מה-70% ל-100%.

עמיר פרץ: יכול להיות שהמנכ"ל צודק, שכולם צודקים.

עמיר פרץ: אני אומר לך כי אני מקשיב ויכול להיות שנצא מומחים גדולים, אבל התשובה לעובדים, אם בכלל אנחנו מסוגלים לתת - - -

כרמל שאמה-הכהן: כן, ואתה רוצה למצוא מתנדב שיביא את זה?

כרמל שאמה-הכהן: צריך למצוא מי אחראי לזה.

רבקה ורבנר: אני חייבת להוסיף – אין שאלה שמגיעים להם פיצויי פיטורין ופנסיה מכוח מה שהוסכם ביניהם.

רבקה ורבנר: השאלה היא איך זה ייעשה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת כבל, אם לא נדע אנחנו בביטחון להצביע מי אחראי על הכסף הזה, איך תוכל לדרוש מהבן-אדם להביא את הכסף?

איתן כבל: רואה-חשבון נס שנכנס לפני כמה ימים אומר שהוא לא יודע, אף אחד פה לא יודע.

איתן כבל: אני לא בא עכשיו להיכנס ולעשות את עבודת החקירה במקום מי שצריך לעשות אותה.

איתן כבל: זה מפתה מאוד לפתוח את הדיון, ואני חושב שהדיון צריך להיות דיון סגור לכיוון הנושא של הפיצויים וההשלמה הפנסיונית.

איתן כבל: אחר-כך אני אשמח מאוד שניקח על עצמנו, אם נרצה, כוועדת משנה, לחקור את הדברים האלה ולהקים אולי פה בתוכנו ועדת חקירה.

איתן כבל: אבל הדבר המיידי שבלעדיו אי אפשר להתקדם בשאלה הזאת הוא איך יכול להיות שמעסיק במדינת ישראל אומר לעובדים שלו, אני יכול לשלם לכם רק 70%?

קריאה: 69%.

איתן כבל: זה העניין, זה הסיפור.

איתן כבל: זה נוגע במחר של יחסי העבודה.

קריאה: סליחה, צריך גם לא לשכוח שבאנו לדבר על איך להמשיך להחזיק את עיתון "מעריב" - - -

כרמל שאמה-הכהן: גברתי, נרשמת לזכות דיבור?

כרמל שאמה-הכהן: ביקשת לדבר?

קריאה: לא.

כרמל שאמה-הכהן: אז תבקשי וניתן לך, בתורך.

כרמל שאמה-הכהן: רג'ואן גרייב נמצא כאן?

כרמל שאמה-הכהן: סגן הממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון.

רג'ואן גרייב: בוקר טוב, רג'ואן גרייב, סגן המפקח על הביטוח.

רג'ואן גרייב: לאחר התעוררות כל הנושא, קרנות הפנסיה הן צד שלישי שאמורים לקבל כספים בהתאם להסכמי העבודה בין העובד למעביד.

רג'ואן גרייב: בנוגע להפרשות, יש הפרשות לפיצויים ויש הפרשות לפנסיה.

רג'ואן גרייב: החל מ-2008 הפרשות לפנסיה הן חובה, כולל גם לפיצויים על מרכיב מסוים.

רג'ואן גרייב: מהבדיקות שעשינו על קרנות הפנסיה שמקבלות בשוטף את ההפרשות עבור העובדים, אין חוב.

רג'ואן גרייב: זאת אומרת, אם המעסיק והעובד דיווחו על רמת שכר מסוימת של העובד ושיעורי הפרשות של 6%, חלק מעביד ועוד 6% על חשבון פיצויים, הם משולמים.

רג'ואן גרייב: לגבי ההפרש, ההשלמה – חוק פיצוי פיטורים קובע מגיע לכל עובד 8 ו-1/3 כל חודש.

רג'ואן גרייב: ואת הדלתא, את ה-2 ו-1/3, קרן הפנסיה לא מקבלת כי הסכם העבודה אומר שהם לא צריכים לקבל אותם.

רג'ואן גרייב: אבל זה לא פוטר את המעסיק מהחבות שלו, ברגע שמתקיימים התנאים לקבלת כספי הפיצויים לפי חוק פיצויי פיטורין, להמציא אותם, לשלם אותם ממקור נוסף.

רג'ואן גרייב: מבחינת קרן הפנסיה – בשוטף הם מקבלים את כל ההפרשות השוטפות.

רג'ואן גרייב: לגבי ה-2 ו-1/3 – זה, כמובן, לא במגרש של קרן הפנסיה כי היא לא אמורה לקבל אותם.

רג'ואן גרייב: ולכן צריך למקד את הדיון לגבי הדלתא של ה-2 ו-1/3, ולכן אתם אומרים ש-70% מכספי הפיצויים מובטחים.

רג'ואן גרייב: זאת אומרת, מה שהופרש לקרן הפנסיה מובטח.

רג'ואן גרייב: מה שלא הופרש, המעסיק צריך להביא את הכסף מהבית ולשלם אותו באירוע מזכה.

עמיר פרץ: ידידי, אתה תצטרך להיזהר במינוחים שלך.

רג'ואן גרייב: אני תמיד נזהר.

עמיר פרץ: אתה יוצא מהנחה שהעבירו את הכסף.

עמיר פרץ: אבל לא בטוח בכלל שה-70% הועברו.

נחמן שי: הוא מציג לך את המצב העקרוני.

עמיר פרץ: יש כאן מצב בעייתי מאוד שבו המעסיק החדש מוכן להשלים לתקופה שלו את ה-70% בלבד - - -

דני יעקובי: לא זה המצב, אני מצטער.

דני יעקובי: לא זה המצב, ממש לא.

דני יעקובי: אני רוצה להתערב פה, אני יושב-ראש "מעריב".

כרמל שאמה-הכהן: יושב-ראש "מעריב", כבר ניתן לך זכות דיבור.

דני יעקובי: כי נאמרים דברים לא נכונים.

רג'ואן גרייב: אני רוצה להשלים.

רג'ואן גרייב: אם בהסכם עם הצד השלישי, זה קרן הפנסיה, רשום שיש אלף עובדים ורמות השכר של כל עובד ועובד ומהם שיעורי ההפרשות, אז קרן הפנסיה צריכה לוודא שבכל חודש היא מקבלת תשלומים שוטפים בהתאם לרשימה שיש לה.

רג'ואן גרייב: זה שאולי השכר המבוטח הוא חצי, זה כבר שאלה של המעסיק מול העובד.

רג'ואן גרייב: קרן הפנסיה מעבירה בשוטף דיווח רבעוני על הפרשות שהתקבלו ומה השכר המבוטח, וגם צריכה לשלוח התראות למעסיק במקרה שיש חוב.

רג'ואן גרייב: זו החובה שמוטלת על קרן הפנסיה: להעביר דיווח שוטף או קבלה על הכספים שהיא מקבלת משני הצדדים.

רג'ואן גרייב: ואם מישהו מפר איזשהו הסכם עבודה, וההפרשות אינן בהתאם להסכם, אז הם צריכים לפעול במסגרת האכיפה שמקובלת ביחסי עובד-מעביד.

כרמל שאמה-הכהן: תודה, מר גרייב.

כרמל שאמה-הכהן: דני יעקובי, יושב-ראש הדירקטוריון של "מעריב", ממתי אתה בתפקיד?

דני יעקובי: שנה ורבע, מאז הכניסה של IDB.

כרמל שאמה-הכהן: בבקשה.

דני יעקובי: ראשית, אני רוצה לומר חד משמעית: כל כספי הפנסיה גם הופרשו וגם הופקדו.

דני יעקובי: אין כספי פנסיה שחסרים, והראיה – מה שנאמר כאן לפני שתי דקות.

דני יעקובי: דבר שני, באופן שוטף הופקדו פיצויים גם על-ידי ההנהלה הנוכחית וגם על-ידי הנהלות קודמות.

לאה ורון: כשאתה אומר שאין כספי פנסיה חסרים, אתה מתייחס לתאריך מסוים?

דני יעקובי: אני מתייחס להיום.

כרמל שאמה-הכהן: נכון להיום, הוא אומר, לא חסר כלום.

דני יעקובי: נכון להקפאת ההליכים לא חסרים כספי פנסיה, חד-משמעית.

עמיר פרץ: של כל התקופות?

דני יעקובי: של כל התקופות.

דני יעקובי: הם גם הופרשו וגם הופקדו.

דני יעקובי: והראיה – זה נבדק ובקרנות הפנסיה לא חסר כסף.

דני יעקובי: הוסבר היטב כאן שהחסר זה אותם 2 ו-1/3 פלוס הוותק שנוצר לאורך השנים, ואף אחד לא מתכחש שזו חובת המעביד.

דני יעקובי: אף אחד לא ניסה לברוח, אף אחד לא אמר שהופקדו 70%.

דני יעקובי: מה שנאמר על-ידי נוחי דנקנר בעצמו הוא שעם הכניסה להקפאת הליכים – שהיא בפני עצמה אירוע מצער ואני מקווה שתהיה גם הזדמנות לדון בנסיבות שבהן עיתון כמו "מעריב" נאלץ להיכנס להקפאת הליכים, שזה מפנה את תשומת הלב לשוק התקשורת בכללותו, אבל כרגע נתרכז אך ורק בנושא העובדים.

דני יעקובי: הקפאת הליכים הוגשה כאשר יש בדרך שתי עסקאות, שכמובן צריכות להיות מאושרות על-ידי בית-המשפט, והנאמנים יבדקו את שתי העסקאות.

דני יעקובי: האחת, מכירת העיתון לשלמה בן-צבי, שהוא מו"ל, מוציא לאור, שמבין בתחום.

דני יעקובי: וזה לאחר שבמשך חודשים רבים נוחי התנגד לסגירת העיתון וחיפש משקיעים גם בארץ וגם בחוץ-לארץ.

דני יעקובי: הדבר השני הוא העסקה למכירת הנדל"ן שיושב עליו בית-הדפוס בבת-ים, ולשם כך יצא מכרז שגם אותו יצטרכו לנהל נאמנים.

דני יעקובי: שתי העסקאות האלו אמורות להבטיח את תשלום חובות העיתון, ואני מניח שגם את מרבית זכויות העובדים.

דני יעקובי: ואז בשיחה עם הוועד ועם ההסתדרות אמר מר דנקנר:

דני יעקובי: אם ייווצר הפרש להשלים את מאת האחוזים, אנחנו ניקח את חלקנו בבעלות, שזה 70%, ואת היתרה צריך לקחת השותף השני, הכשרת הישוב.

דני יעקובי: כך שלא מדובר על 70%, אלא על השלמה למאת האחוזים.

דני יעקובי: בהנחה ששתי העסקאות האלו ינוהלו כמו שצריך, יש להניח שמרבית או כל זכויות העובדים יובטחו.

דני יעקובי: אלו עובדות.

כרמל שאמה-הכהן: אולי אפשר לסגור את הנקודה, אם נשמע שהנציג של הכשרת הישוב אומר שהם מתחייבים להשלים את היתרה.

כרמל שאמה-הכהן: או שיש מחלוקת על זה.

קים שהם ניר: קים שהם ניר, אני סמנכ"ל רגולציה בהכשרת הישוב.

דני יעקובי: אגב, המחויבות של נוחי היתה מוסרית.

דני יעקובי: היא לא מחויבות חוקית.

קים שהם ניר: נכון.

קים שהם ניר: אני שמחה על הדברים שנאמרו כאן, שהתברר שאין כאן כשל חוקי.

קים שהם ניר: אני מבינה מהדברים של הדוברים הקודמים שאף אחד לא סבור שמישהו עשה מעשה לא חוקי כלשהו, ומדובר באמת על עניין מוסרי.

קים שהם ניר: בהיבט המוסרי, כפי שאמר מר יעקובי, אנחנו גם בהידברות עם נציגי הוועד וקבענו להיפגש אתם אחרי החג.

קים שהם ניר: אחרי שיתבררו נתונים לגבי היקף הבעיה, נשב יחד עם נציגי הוועד ונציגי דסק"ש, חברת השקעות דיסקונט בע"מ, ונבדוק איך אפשר לפתור את הדברים בהיבט המוסרי.

קריאות: - - -

קים שהם ניר: לא, ברור שבהיבט המוסרי הכוונה לכסף.

קריאות: - - -

קריאה: קשה גם לדבר על מוסר עם עבריין.

כרמל שאמה-הכהן: תגידי, מה יותר פשוט מלצאת בהצהרה והתחייבות, כפי שמר דנקנר נתן, שאת חלקו היחסי בכל פער שלא ייווצר בזכויות העובדים הוא ישלים מאיפה שהוא ימצא לנכון להשלים.

כרמל שאמה-הכהן: למה הכשרת הישוב לא הולכת באותו תלם?

קים שהם ניר: משום שהכשרת הישוב אינה בעלת השליטה בחברה היום, ואין לה נתונים לגבי היקף - - -

קריאה: 26%.

קריאה: היא רק הרסה את העיתון במשך 20 שנה.

קים שהם ניר: במשך 20 שנה לא היו בעיות, ופוטרו עובדים, ומעולם לא קרה ב-18 השנים שהכשרת הישוב - - -

קריאה: - - - שנה וחצי היו קרנות פנסיה ריקות, ויש על זה חקירת משטרה.

קריאה: צריך לציין את זה.

קריאה: אולי עכשיו הכול בסדר - - -

כרמל שאמה-הכהן: אני אתן לך לדבר עוד מעט.

כרמל שאמה-הכהן: רגע, יושב-ראש הוועד לא מדבר בשמכם?

קריאות: כן.

כרמל שאמה-הכהן: הוא הדובר הבא, בסדר?

קים שהם ניר: אני מבקשת להדגיש שב-18 השנים בהן הכשרת הישוב היתה בעלת השליטה בחברה, ולאורך כל תולדות "מעריב" זו התקופה הכי ארוכה של מו"לות בתולדות "מעריב" – כפי שאתם מבינים, בעסק שוטף פוטרו עובדים, פוטרו לא מעט עובדים, גם כשעברה השליטה לנוחי דנקנר.

קים שהם ניר: אילו היתה בעיה כזאת, היא היתה מתעוררת הרבה קודם.

קריאה: סליחה, זה ממש לא נכון.

כרמל שאמה-הכהן: רגע, שנייה, אני אגיב.

כרמל שאמה-הכהן: תן לי, כל אחד יעשה את התפקיד שלו.

כרמל שאמה-הכהן: מאז קביעת הדיון פנו אלי מספר עובדים לשעבר של "מעריב", שאומנם סירבו להופיע בפני הוועדה, אבל העידו בפני אישית שהם עזבו את מקום העבודה – לא יודע באילו נסיבות, אבל יותר מאחד – והיו חסרים להם כספי פנסיה ופיצויים, רק חלקם במהלכים משפטיים וחלקם במאבק.

כרמל שאמה-הכהן: את מכירה את המקרים האלה?

קים שהם ניר: אני לא מכירה את המקרים שעליהם אתה מדבר.

כרמל שאמה-הכהן: לא, לא הספציפיים.

כרמל שאמה-הכהן: הצלילים האלה מוכרים לך?

קים שהם ניר: אני לא רוצה להתייחס לצלילים.

קים שהם ניר: אני רוצה להתייחס לעובדות.

כרמל שאמה-הכהן: בבקשה.

קים שהם ניר: כפי שהסבירו דוברים קודמים, יש הפקדות שוטפות.

קים שהם ניר: וכאשר עובד מפוטר, צריכים להשלים את כספי הפיטורין.

קים שהם ניר: זה נעשה מתוך האמצעים השוטפים של חברה.

קים שהם ניר: תמיד נותר חוסר, אלא אם פועלים על-פי סעיף 14, כפי שהוסבר קודם, והמעסיק משלם את זה.

קים שהם ניר: לעתים יש מחלוקות משפטיות עם עובדים, בכל עסק.

קים שהם ניר: זה לא חד משמעי שכל עובד, כשהוא מפוטר, וגם לא תמיד ברור שהוא מפוטר, נפרדים לשלום, וכולם מתנשקים ומתחבקים, וכל אחד מהצדדים יוצא מרוצה.

קים שהם ניר: ולכן לפעמים מתערב בזה גם בית-המשפט, ויכול להיות שאלו המקרים עליהם אתה מדבר.

כרמל שאמה-הכהן: אני רוצה להקריא לך מכתב שהגיע מקרן הפנסיה.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא אקריא את שם העובד, אבל המכתב הוא מ-11.5.2011.

כרמל שאמה-הכהן: "הנדון: פיגור בתשלום דמי גמולים.

כרמל שאמה-הכהן: ברצוננו להתריע בפניך כי מעסיקך, "מעריב" הוצאת מודיעין, לא העביר עבורך דמי גמולים לקרן הפנסיה מיטב פנסיה מקיפה, במשך למעלה משלושה חודשים בהתאם לטבלה המצורפת.

כרמל שאמה-הכהן: וזאת חרף מכתב התראה אשר נשלח אליו בנדון.

כרמל שאמה-הכהן: "

קים שהם ניר: אני שמחה שאתה מציין את התאריכים ואת המועדים, משום שהכשרת הישוב אינה בעלת השליטה ב"מעריב" החל מדצמבר 2010.

קריאה: IDB השלימו את זה.

קים שהם ניר: IDB קנו את העסק והם מנהלים אותו.

קים שהם ניר: הם עשו נכון.

קריאות: - - -

דני יעקובי: סליחה, במאי לא היינו בעלים.

קים שהם ניר: אז לא אתם, זכי רכיב.

קים שהם ניר: אנחנו לא היינו בעלי השליטה.

כרמל שאמה-הכהן: גברתי, אפשר להתווכח על הרבה דברים.

כרמל שאמה-הכהן: אי אפשר להתווכח על תאריכים.

כרמל שאמה-הכהן: ההעברות שלא הועברו: ינואר 2010, מרץ 2010, נובמבר 2009, אוקטובר 2010, נובמבר 2010 – התייחסותך.

קים שהם ניר: אני לא יכולה להתייחס לזה משום שאני לא מכירה את הנתונים.

קריאה: - - -

קים שהם ניר: קודם כל, זה לא אנחנו.

קים שהם ניר: קודם כל, שיהיה ברור לכולם שההתחייבות לתשלום זכויות ולביצוע הפקדות היא מחויבות של המעסיק.

קים שהם ניר: הכשרת הישוב היתה הבעלים, היא לא הבעלים כרגע, והיא לא המעסיק.

קים שהם ניר: אם יש מקרים בהם הנהלה פועלת שלא כנדרש, ובעלי השליטה יודעים את זה - - -

כרמל שאמה-הכהן: רגע, בנובמבר 2009, זה הכשרת הישוב או לא?

קים שהם ניר: בנובמבר 2009 הכשרת הישוב היתה בעלת השליטה ב"מעריב".

קים שהם ניר: היא לא היתה מנהלת "מעריב" בפועל.

קריאה: מי היה המנהל?

קריאות: - - -

נינו אבסדזה: אבל על זה אנחנו מבקשים תשובות.

נינו אבסדזה: את אומרת, מתאריך כזה וכזה לא היינו בשליטה.

נינו אבסדזה: בסדר, אבל לפני כן את צריכה לדעת מה היה שם.

נינו אבסדזה: את יודעת רק מהרגע שכבר לא היה קשור אליכם – נורא נחמד, ומה היה קודם?

יואל חסון: את נתת פתיחה יציבה מאוד, שמעולם, בתקופתך, לא היתה נסיגה בתחום תשלומי הפנסיה, שמעולם ומעולם.

יואל חסון: וכשהדברים נחשפים, את אומרת שזה לא באחריותך.

יואל חסון: קודם היית גאה לומר שבתקופת

יואל חסון: כם מעולם לא היה אי תשלום.

קים שהם ניר: קודם כל, אני לא יודעת מה נחשף.

קים שהם ניר: אני גאה לומר שבכל פעם שהתחוור לבעלת השליטה שיש בעיה, היא דאגה שהיא תטופל.

קים שהם ניר: כן, אני עדיין גאה לומר את זה.

יואל חסון: זה לא טופל עד הסוף.

רחל אדטו: חלק מהסכם מכירה זה לא להעביר את זה בצורה מסודרת, בלי חובות?

קים שהם ניר: לא.

קים שהם ניר: קודם כל, לא בוצעה מכירה.

קים שהם ניר: בוצעה השקעה.

קים שהם ניר: אבל הסכם הוא כפי שמוסכם בין מי שמשקיע ובין מי שעושה אתו את ההסכם.

רחל אדטו: כלומר, הם ידעו שהם קונים חובות?

קים שהם ניר: בוודאי.

קים שהם ניר: יש מאזן, וכפי שהסבירו, ההפרשות הן במאזן.

קים שהם ניר: הם בדקו בדיקה פרטנית.

קים שהם ניר: רוב הבדיקה שלהם התמקדה בנושא של זכויות עובדים.

קים שהם ניר: יש הסכמים בהם יש דרישה שזכויות העובדים יושלמו עד למועד העברת השליטה, ויש הסכמים שלא.

קים שהם ניר: במקרה הזה, זה היה לא, וגם המחיר היה בהתאם.

רחל אדטו: את אומרת, שמלכתחילה, כשהיתה מכירה מהכשרת הישוב ל-IDB, היה ידוע שיש חובות?

קים שהם ניר: בוודאי.

קים שהם ניר: זה גם רשום במאזן, זה רשום עד היום.

כרמל שאמה-הכהן: אז זו האמירה הכי ברורה שאמרת עד עכשיו.

כרמל שאמה-הכהן: כלומר, ככל שהיו חובות בעת המכירה, בהעברת השליטה ל-IDB, הם עברו לידי IDB.

רחל אדטו: בידיעה.

רחל אדטו: הנקודה היא: בידיעה.

כרמל שאמה-הכהן: אמרתי: ככל שהיו.

קים שהם ניר: אני רוצה לחדד.

קים שהם ניר: אתם כל הזמן מנסים למקד את הדיון כאילו יש פה חובות של בעלי השליטה.

קים שהם ניר: אין פה חובות של בעלי השליטה.

קים שהם ניר: החברה היא חברה בעירבון מוגבל.

כרמל שאמה-הכהן: לא, עזבי את הוויכוח הזה.

נינו אבסדזה: זאת הבעיה.

קריאה: זה מכבסת מילים, מה שאת אומרת.

קים שהם ניר: זה לא מכבסת מילים.

קריאה: תגיד להם - - - מתייחס לכולם.

כרמל שאמה-הכהן: ברור, ברור.

כרמל שאמה-הכהן: אני אומר לך שאם יש חובות לעובדים, אין מצב שזה יישאר רק של החברה ובעלי השליטה יישארו נקיים.

כרמל שאמה-הכהן: לא יהיה מצב כזה.

קים שהם ניר: אז אתה משנה עכשיו את החוק.

כרמל שאמה-הכהן: אם צריך, אז גם נשנה החוק - -

ניצן הורוביץ: לא, לא, זה יותר מורכב ממה שאת מציגה.

כרמל שאמה-הכהן: - - אבל אני לא חושב שצריך לשנות את החוק בשביל זה.

כרמל שאמה-הכהן: הכסף יוחזר לעובדים על-ידי מי שאחראי לו.

כרמל שאמה-הכהן: בין אם זה יהיה בחלוקה בין דנקנר להכשרת הישוב או נמרודי.

כרמל שאמה-הכהן: את אומרת, מכוח הסכם, או אחרת.

קים שהם ניר: ההסכם היה במקרה הספציפי הזה.

קים שהם ניר: אני לא מדברת על מקרים אחרים.

כרמל שאמה-הכהן: רציתי לדעת אם התכוונת לזה, שברגע שבוצע הסכם העברת מניות בין הכשרת הישוב - - -

קים שהם ניר: לא בוצע הסכם העברת מניות – טוב, זה לא קשור לעניין – אלא העברת שליטה.

כרמל שאמה-הכהן: לא משנה, הסכם העברת שליטה.

כרמל שאמה-הכהן: זה כבר סמנטיקה.

כרמל שאמה-הכהן: ברגע העברת השליטה, וככל שהיו חובות לזכויות הפנסיוניות של העובדים, האם את טוענת שזה הועבר לידי דנקנר?

קים שהם ניר: בוודאי.

כרמל שאמה-הכהן: אוקיי.

כרמל שאמה-הכהן: זו אמירה שלא שמעתי עד עכשיו.

רחל אדטו: היא אמרה בצורה ברורה מאוד שזה היה ידוע וזה נאמר, מלכתחילה, בעת החתימה.

כרמל שאמה-הכהן: הבנתי.

קים שהם ניר: יש דוחות של החברה, יש רואי-חשבון שמבקרים את הדוחות ומציינים מדי רבעון שהדוחות משקפים את המצב של החברה.

קים שהם ניר: החובות גם מופרשים, הם נמצאים שם.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: עכשיו הכול ברור מבחינתך.

כרמל שאמה-הכהן: עכשיו אני רוצה שנציג של דנקנר יגיב לזה.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אבל הנציג של דנקנר אמר בצורה מפורשת שהם מוכנים להשלים את ה-70%, ואת ה-30% הם צריכים להשלים.

כרמל שאמה-הכהן: לא, 70% לא פותר את הבעיה.

כרמל שאמה-הכהן: מי הנציג של דנקנר פה בדיון?

דני יעקובי: אני יושב-ראש "מעריב".

דני יעקובי: אין פה נציג שליטה.

כרמל שאמה-הכהן: לא יכול להיות שאין פה מישהו שמייצג אותו.

דב חנין: הוא מייצג אותו, הוא מטעמו.

ניר חפץ: אם יש שאלות, אני מאמין שאני יכול לענות עליהן.

כרמל שאמה-הכהן: טענה עכשיו סמנכ"לית הרגולציה של הכשרת הישוב, שבעת החתימה על העסקה לקח על עצמו דנקנר, או הקבוצה שהוא מייצג, את הפיגור בזכויות העובדים.

כרמל שאמה-הכהן: האם זה נכון?

דני יעקובי: אני רוצה להגיב לזה.

קריאה: רגע, אבל שאלו את ניר חפץ.

דני יעקובי: בבקשה.

ניר חפץ: ראשית, השאלה מיותרת משום ש-IDB, נוחי דנקנר, ממילא לוקח אחריות מלאה על חלקו היחסי אחורה, יש לו כ-70% מהחברה, והוא אומר, לא משנה שהכשרת הישוב או עופר נמרודי אחראים פה 20 שנה על כל מה שהיה, ובשנה ושלושת החודשים האלו הופרש הכול, אין בכלל ויכוח על זה.

ניר חפץ: אבל הוא מבקש שתעשו matching, ואם ייווצר פער – אחרי ששלמה נס, שמנהל את זה בכישרון רב, אני רואה כבר בימים האלה, ואני מאמין שיצליח להביא כמעט את הכול למה שמגיע לעובדים – אומר בימים אלה נוחי דנקנר:

ניר חפץ: אני מגויס רק לדבר אחד, ואני לא מתחמק, לא רק על-פי חוק, לא מתחמק מאחריותי המוסרית והאתית, לחיים של האנשים האלה.

ניר חפץ: זה לא רק כסף ופיצויים, זה החיים שלהם.

ניצן הורוביץ: מי אמור לתת את ה-matching?

ניר חפץ: אם ייווצר פער, ונניח שיש 95 מיליון תשלומים, ונניח שמהמכירה של הנכסים יכסו 60 או 70 או 80 מיליון, ויישאר עוד פער, יהיה אשר יהיה הפער הזה – הוא אמר: ל-IDB יש 69%–70% מהחברה, אני מבטיח, כיושב-ראש דירקטוריון של דסק"ש, חברת השקעות דיסקונט בע"מ, שאת החלק היחסי שלי אני אשלים.

יואל חסון: ואתה מצפה שהכשרת הישוב תשלים את השאר?

ניר חפץ: הכשרת הישוב עדיין בעלים של - - -, יש לה 30% מהחברה הזאת.

יואל חסון: מאה אחוז, תגיד את זה פשוט.

קריאה: הוא אמר, הוא אמר.

עמיר פרץ: החידוד הזה חשוב מאוד.

רוברט אילטוב: בסוף, על הוויכוח המשפטי הם יתחמקו - - -

עמיר פרץ: לא, לא, הם לא יתחמקו.

עמיר פרץ: היא טענה שהיא מכרה את העסק עם החובות, אבל השאירה 30% מהעסק עם החובות.

עמיר פרץ: אז נאמר כאן שבאופן היחסי כל אחד יפריש את חלקו.

איתן כבל: אנחנו מנהלים עכשיו את המשא-ומתן בין דנקנר לנמרודי פה?

קריאה: יש עוד הרבה שאלות שעומדות על הפרק מעבר לזה, אינספור שאלות שעומדות על הפרק.

עמיר פרץ: חבר הכנסת כבל, חלק מהישיבות בוועדה, לצערי, ויש לי ניסיון רב בזה, כל אחד לוקח כל משפט שנאמר כאן, הולך לבית-המשפט ומשתמש במשפטים האלה.

עמיר פרץ: לכן חשוב מאוד לא להתעלם מכל דבר.

עמיר פרץ: אם לא, שאף אחד לא יגיד כלום ונשאיר את זה לבית-המשפט.

עמיר פרץ: מחר, כל אחד מהם הולך לבית-המשפט ואומר: הנה, אל"ף, בי"ת, גימ"ל, והופך את זה לחלק מהכלים שלו.

ניצן הורוביץ: אבל מה יקרה עם העובדים עד שהם יסגרו את זה בבית-משפט?

ניצן הורוביץ: גם עם זה נלך לבית-משפט?

קריאה: אני שואל מה עם המשכורת שלי החודש?

קריאה: מי מבטיח לי את המשכורת האחרונה?

קריאה: מישהו מבטיח שאני אקבל את משכורת ספטמבר?

קריאה: אתם סוטים ממה שכואב לנו, בעצם.

עמיר פרץ: תיכף נשמע מהמפרק, מה הוא אומר.

עמיר פרץ: הוא אחראי לתת לך את המשכורת.

קריאה: הם אחראים עלי עד ה-23 בחודש.

קריאה: מה עם המשכורת שלנו?

עמיר פרץ: בשביל זה אנחנו כאן, לדאוג לזה.

כרמל שאמה-הכהן: מי יושב-ראש הוועד?

קריאה: חגי מטר.

עדי זורע: איפה העובדים בכל זה?

עדי זורע: איפה הדבר הזה שנקרא "מעריב"?

עדי זורע: איפה הוא?

עדי זורע: 2,000 עובדים הולכים הביתה.

עדי זורע: זה כמו ארבע פעמים מפעל "פניציה".

עדי זורע: אף אחד לא רואה את זה?

עדי זורע: לאף אחד אין מה להגיד בנושא?

קריאה: זה פיגוע המוני.

קריאה: זה מגה פיגוע.

עמיר פרץ: צודקת.

עדי זורע: מה זה צריך להיות?

עדי זורע: 2,000 איש הולכים הביתה.

עדי זורע: בחיים שלי לא חתמתי אבטלה.

עדי זורע: אני לא רוצה להתחיל לחתום אבטלה עכשיו.

עדי זורע: אני בת 44, ולא בא לי.

קריאה: מר פרץ, למדינה יעלה פי מאה להוציא אותנו עכשיו הביתה.

עמיר פרץ: את צודקת במאה אחוז, ותיכף נגיע לזה.

קריאה: אנחנו הולכים לאיבוד בין כל מה שנאמר פה.

כרמל שאמה-הכהן: אל תדאגי, לא תלכי לאיבוד.

עמיר פרץ: אל תדאגי, בשביל זה אנחנו כאן.

עמיר פרץ: מה זה "הולכים לאיבוד"?

כרמל שאמה-הכהן: אף דבר לא ילך פה לאיבוד.

כרמל שאמה-הכהן: ניר, יש לך עוד מה לומר?

קריאות: - - -

קריאה: מה עם העובדים?

קריאה: לא, לא, חגי מטר.

עדי זורע: בוא נעבור לנציג של העובדים שלנו, לפני כל ההנהלות.

ניר חפץ: אפשר עוד משפט?

כרמל שאמה-הכהן: רק אחרי נציג העובדים אני אחזור אליך.

חגי מטר: חגי מטר, יושב-ראש ועד העיתונאים.

חגי מטר: חשוב לציין, אנחנו נמצאים יחד ארבעה ועדים שהם כל הוועדים שמרכיבים את "מעריב".

חגי מטר: אני מייצג את העיתונאים, ונמצאים פה גם ההפצה, המנהלה והדפוס.

חגי מטר: קשה לי מאוד עם הדברים שנאמרים כאן וכואב לי מאוד לשמוע אותם.

חגי מטר: קודם כל, יש לנו מחלוקת קשה לגבי הטענות שנאמרו פה על הפנסיה, הן בתקופת הכשרת הישוב, הן בתקופת IDB.

חגי מטר: אני שמח שיושב-ראש הוועדה קיבל מכתב שמעיד על איזושהי בעיה.

חגי מטר: הוא לא היחיד, יש לנו הרבה מכתבים של הרבה עובדים, מהרבה תקופות.

חגי מטר: אז הדברים שנאמרו על-ידי נציגי שתי החברות הם לא נכונים, לטעמנו.

חגי מטר: דבר נוסף, אנחנו כל הזמן בשיחות טלפון עם נציגים של IDB ושל הכשרת הישוב.

חגי מטר: כפי שראיתם כאן, זו דוגמה מייצגת מאוד למה שאנחנו שומעים.

חגי מטר: כל אחד מטיח בשני, ואומר, זה החובות שנצברו אז, כן, אבל אנחנו שילמנו והעברנו את החובות הלאה, וכל מיני דברים כאלה.

חגי מטר: אותנו זה פשוט לא מעניין.

חגי מטר: לא מעניין אותנו מי צבר את החובות, לא מעניין אותנו אם הופרש או לא הופרש כחוק, אבל חייבים, ובעצם זה לא כתוב בחוק.

חגי מטר: יש חוב של 94 מיליון שקל ל-2,000 עובדים, אנשים קשי-יום, אנשים שזו פרנסתם היחידה והעיקרית, אנשים עם משפחות.

חגי מטר: זה מה שמעניין אותנו.

חגי מטר: אנחנו מנסים לקבל את הכסף שמגיע לנו, וזה הכול.

חגי מטר: זה דבר מינימלי ובסיסי, וחשוב שייאמר, עם כל העברת האחריות מצד לצד.

חגי מטר: בתוך הדבר הזה הוזכרו פה העסקאות למכירת המגרש – וזה לא מכירת העיתון, אגב, זה סגירת העיתון ומכירת המותג והפעילות שעומדת על הפרק – ואני מקווה שיימצאו חלופות טובות יותר לדבר הזה.

חגי מטר: ובתוך זה נאמר שאולי אלה ישלמו את החלק הזה של הפער וכולי.

חגי מטר: צריך להגיד: נוחי דנקנר עדיין לא הבטיח לנו שהחוב הזה ישולם מצדו, גם לא ב-70%.

קריאה: הנה, הוא מופיע פה.

חגי מטר: נאמר לנו שהוא ימליץ לדירקטוריון של דסק"ש.

חגי מטר: אם אנחנו יכולים לקחת את זה לבית-המשפט ולקבל את ה-70% - - -

קריאה: אתה תיקח, אתה תיקח.

חגי מטר: אבל חשוב שזה ייאמר.

נחמן שי: זה - - - במעמד הכנסת, יש לזה משקל.

נחמן שי: מה קרה?

חגי מטר: בסדר גמור.

קריאה: הגענו לפה אחרי חודש שאנחנו מפגינים ברחובות.

יואל חסון: בסדר, אבל היתה פה אמירה חשובה.

נחמן שי: - - - אבל מספיק מה שנאמר פה.

קריאה: תוציא את זה בכתב.

יואל חסון: זה ממש כמו בכתב.

יואל חסון: זה נרשם בפרוטוקול, זה כמו בכתב.

חגי מטר: אם זאת אמירה שאתה נוכל לקבל את הכסף, זה משמח אותנו ואנחנו רוצים לשמוע על ההשלמה.

חגי מטר: כל זה נוגע לחובות העבר.

חגי מטר: בעיות העבר מכבידות עלינו מאוד, ואני ארצה שגם כמה חברים מהוועדים האחרים ידברו על זה.

כרמל שאמה-הכהן: רציתי התייחסות שלך בתור יושב-ראש ועד.

כרמל שאמה-הכהן: כמה זמן אתה יושב-ראש ועד?

חגי מטר: כולנו ועדים די חדשים.

כרמל שאמה-הכהן: יש לכם ידע לגבי אנשים שהתפטרו או פוטרו בשנים האחרונות, ואיזו אינטראקציה היתה לגבי הזכויות הפנסיוניות שלהם?

חגי מטר: אנחנו בקשר גם עם אנשים שפוטרו בשנים האחרונות, ואנחנו יודעים שגם להם יש בעיות, לחלקם עד היום.

חגי מטר: חלק פנו למשטרה, חלק נמצאים בהליכים משפטיים.

חגי מטר: כלומר, זה לא משהו שאנחנו מגלים פתאום עכשיו.

חגי מטר: רוב העובדים עכשיו מגלים מה גודל הבעיה.

ציון חבס: אני יכול להעיד עלי באופן אישי, שבשנה האחרונה הועברו אלי אולי 10% ממה שאמור לעבור לקרנות הפנסיה.

כרמל שאמה-הכהן: מה שמך, אדוני?

ציון חבס: ציון חבס, אני מההפצה.

ציון חבס: אני לא יודע אם הדוחות פה ואם דוד הביא אותם.

ציון חבס: בשנה האחרונה, לקופת הפנסיה – אני מדבר על הפנסיה ולא על הפיצויים – אפילו 10% ממה שהיה אמור לעבור לא עבר.

כרמל שאמה-הכהן: ומה עשית עם זה?

ציון חבס: פניתי במייל למנכ"ל, פניתי במייל ליושב-ראש הדירקטוריון.

כרמל שאמה-הכהן: מה ענו לך?

ציון חבס: לא קיבלתי תשובות.

ציון חבס: פניתי במיילים למנכ"לים שלי, שאמרו לי: יהיה בסדר.

כרמל שאמה-הכהן: למנכ"ל הנוכחי פנית?

ציון חבס: פניתי לטל רז במייל, ושלחתי לו גם את צילום הטופס שקיבלתי מחברת הביטוח, וגם לדני יעקובי.

כרמל שאמה-הכהן: מר רז, תגובתך.

טל רז: היו מקרים בודדים מאוד, אני סופר אותם על כף יד אחת אולי, שהכספים שהופרשו נוכו - - -

קריאה: כל אחד זה מאה אחוז.

ציון חבס: לפני כמה דקות זה היה עד השקל האחרון.

ציון חבס: פתאום יש מקרים בודדים.

טל רז: אני רוצה להסביר לך שנייה, נו.

כרמל שאמה-הכהן: הכול פה מתועד ומצולם.

כרמל שאמה-הכהן: לא צריך להזכיר.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו זוכרים מה הוא אמר, תאמין לי.

טל רז: הכספים שהופרשו ונוכו עברו החוצה לסוכן הביטוח, לברוקר שמנהל את הכספים האלה, בדרכם לקופות הפנסיה.

טל רז: היו מספר עובדים, חמישה-שישה עובדים, שהכספים שעברו מאתנו החוצה לא מצאו את דרכם עדיין לקופות הפנסיה, בגלל כל מיני בעיות טכניות, וזה מטופל ומסודר בימים אלה.

טל רז: אני מניח שבתוך שבוע ידידי יראה - - -

כרמל שאמה-הכהן: בכמה עובדים מדובר, לידיעתך?

טל רז: מספר מצומצם מאוד של עובדים.

טל רז: אולי חמישה-שישה עובדים.

כרמל שאמה-הכהן: התופעה רחבה יותר, לפי מה שאתם יודעים?

קריאות: כן, בטח.

חגי מטר: האנשים בקהל הם יותר מחמישה-שישה, ולרבים פה יש הבעיות האלה.

כרמל שאמה-הכהן: למי מהעובדים כאן בקהל זה קרה בשנה האחרונה?

כרמל שאמה-הכהן: ואתם יודעים על עוד במצבכם?

קריאה: בטח.

קריאה: זה קצה הקרחון.

חגי מטר: זה רק קצה הקרחון.

חגי מטר: אנחנו עדיין לא יודעים את היקף התופעה, אבל זה בפירוש רק חלק מהעניין.

חגי מטר: אני רוצה להמשיך בבקשה.

חגי מטר: אמרנו את הדברים האלה הן לגבי הפנסיה, הן לגבי החוב שהוא כנראה הגדול יותר, וזה עניין הפיצויים והתראה מוקדמת, ויש חבילה שלמה שמרכיבה את 94 המיליון, שזה החובות.

חגי מטר: ואנחנו רואים בשתי החברות, קודם כל בנוחי דנקנר, אחרי זה בעופר נמרודי, אחראים.

חגי מטר: אבל אנחנו נמצאים בכנסת, ובכנסת חשוב להגיד גם דברים על העתיד ועל מעורבות ממשלתית.

חגי מטר: ובעניין הזה אנחנו צריכים להסתכל גם לעתיד.

חגי מטר: זה לא רק 2,000 משפחות שהזכויות שלהן בעבר לא מובטחות, אלא שגם העתיד שלהם, המחר שלהם והעוד-חודש שלהם, לא מובטחים כרגע והם על כרעי תרנגולת.

חגי מטר: במצב הזה, מתוך משבר עמוק – הן של מפעל של 2,000 עובדים, וזה קנה מידה אדיר בשוק הישראלי, והן בתור עיתון שהוא אחד מכלי התקשורת החשובים המרכזיים והוותיקים ביותר לשיח הציבורי ולדמוקרטיה בישראל; אם יש משבר ויש משבר בעיתונות בכלל ובעיתונות הכתובה בפרט, וזה משבר עולמי, אנחנו לא חווים אותו רק פה; אם The New York Times לא מצליח לקיים את עצמו, זה אומר משהו על המצב שלנו; אנחנו במעין דור מדבר שבו עיתונות הפרינט, המודפסת, נמצאת בקריסה כמודל כלכלי, עיתונות האינטרנט עוד לא הצליחה להתבסס כמודל כלכלי – ובתוך דור המדבר הזה, מכיוון שיש אינטרס ציבורי עליון לקיומה של תקשורת ביקורתית עצמאית ופעילה, אז יש גם אינטרס של הממשלה ושל הכנסת להתערב, לדאוג ולהסדיר את הדבר הזה.

חגי מטר: יש מודלים, הוזכרו כמה מהם, ואפשר לדבר גם על אחרים.

חגי מטר: אנחנו חושבים שצריכה לצאת מפה קריאה ברורה מאוד לממשלה לשבת אתנו, לשבת עם נציגי ועדים של עיתונים אחרים, עם ארגון העיתונאים ואגודות העיתונאים.

חגי מטר: צריך לשבת ביחד ולפתח מודלים שיצילו את העיתונאות כי אנחנו כבר אחרי הדקה ה-90, כפי שאנחנו רואים במקרה שלנו, באמת אחרי הדקה ה-90, בהקפאת הליכים ובסכנה ממשית מאוד, וכלי התקשורת האחרים נמצאים בדרך.

חגי מטר: אלה הדברים המרכזיים מבחינתנו, ואני מבקש שגם נציגי הוועדים האחרים בעיתון יוכלו לדבר.

כרמל שאמה-הכהן: קודם כל, הכונס הרשמי, דוקטור האן.

כרמל שאמה-הכהן: בבקשה, רצית לומר כמה דברים.

דוד האן: אני מצטרף לדברי הנאמנים.

דוד האן: משהוגשה בקשה להקפאת הליכים, פנה בית-המשפט בין השאר לקבל את עמדתו הרשמית של הכונס הרשמי לגבי מינוי בעלי תפקידים שיוכלו לפעול בצורה ראויה בתיק של "מעריב".

דוד האן: בעניין הזה סברנו שיש לפנינו שתי משימות.

דוד האן: לא בהכרח קשורות אחת בשנייה, אבל שתיהן כאחת מתקיימות כאן.

דוד האן: האחת, היא הסתכלות מכאן והלאה אל העתיד, לבחון כיצד בנסיבות הקיימות ניתן להשיג את התוצאה הטובה ביותר בתנאים הקיימים מבחינת המפעל, פרויקט העיתונות, ששמו "מעריב".

דוד האן: אנחנו לא יודעים מה התנאים, אנחנו פשוט מנסים לפעול בצורה המיטבית.

דוד האן: ימים יגידו, על-פי התנאים ועל פי הנסיבות, מהו המתווה הראוי יותר.

דוד האן: ולכן חשבנו גם שלא נכון בהכרח ללכת על מתווה אחד סגור – כך סבר בית-המשפט, לא רק אנחנו – אלא שימונו בעלי תפקיד שיבחנו את כל האופציות האפשריות, ככל שקיימות.

דוד האן: העניין השני שראינו לנכון הוא צופה פני עבר.

דוד האן: אכן לבדוק בצורה ראויה ויסודית את ההתנהלות ואת בדיקת הזכויות של בעלי התביעות השונות, ובראשם העובדים.

דוד האן: כאשר יש לנו כאן חסר על פניו, אבל הדבר עדיין איננו ברור מבחינתנו, מבחינה משפטית ומבחינה פיננסית.

דוד האן: הדברים הללו טעונים בדיקה.

דוד האן: אנחנו לא רוצים להסתפק בפרסומים כפי שהיו עד עכשיו, אלא לבדוק את הדברים בצורה הכי יסודית והכי עניינית.

דוד האן: לשם כך המלצנו לבית-המשפט, ובית-המשפט מינה שני בעלי תפקיד – את עורך-דין ורואה-חשבון שלמה נס, ואת עורך-דין ירון ארבל.

דוד האן: כל אחד מהם הוא מנוסה מאוד בתחומו.

דוד האן: דוקטור שלמה נס ידוע כמי שפעיל בתחום הקפאות ההליכים, כמי שמכיר היטב את ההתמודדות עם עסקים בקשיים.

נחמן שי: להלן: המפרק הלאומי.

דוד האן: עורך-דין ירון ארבל שימש בעברו כמשנה לכונס הרשמי, ניהל תיקי פירוק גדולים עם בחינה של אחריות וזכויות, ובראשם בנק צפון-אמריקה.

דוד האן: לאחר מכן ניהל גם קרנות פנסיה הסתדרותיות.

דוד האן: ועל כן אנחנו חושבים שהצירוף של שני בעלי התפקיד הללו, כפי שהומלץ וכפי שבית-המשפט מינה, אמור אכן להניב את התוצאות המיטביות בתנאים האפשריים.

דוד האן: מהם התנאים ומהן התוצאות, ימים יגידו.

דוד האן: אבל אנחנו סומכים את ידינו על שני בעלי התפקיד המנוסים הללו שיעשו את מלאכתם נאמנה לתועלת הכלל.

כרמל שאמה-הכהן: עורך-דין נס, מתי העדכון הבא או הדוח שאתם אמורים למסור לבית-המשפט?

לאה נס: לדעתי, תוך שבועיים.

כרמל שאמה-הכהן: תוך שבועיים מהיום?

לאה נס: בערך, אני לא זוכר את המועדים בגלל החגים.

לאה נס: אבל פחות או יותר.

כרמל שאמה-הכהן: הבנתי.

כרמל שאמה-הכהן: כן, גברתי, מה רצית לומר?

חנה אלחנן: שמי חנה אלחנן, ואני יושבת-ראש ועד עובדי המנהלה.

חנה אלחנן: אני רוצה לא להרבות במילים ואני תומכת בכל מילה שאמרו פה חברי, וכמובן, חגי מטר.

חנה אלחנן: אנחנו מדברים על 2,000 משפחות, כפי שנאמר ודשנו, וזה כבר מיותר להמשיך.

חנה אלחנן: במקום של הקפאת ההליכים, וזה משהו שהסבירו לנו, אנחנו כאילו בני ערובה של המערכת.

חנה אלחנן: רובנו ככולנו, כל העובדים, כל אלה שנשארו היום במשרדים ועובדים, שואלים אם נקבל את משכורת ספטמבר ומה יהיה באוקטובר.

חנה אלחנן: אותנו מעניינות עכשיו שאלות מהותיות – מה קורה עכשיו.

חנה אלחנן: ואז נוצר המצב של הביצה והתרנגולת.

חנה אלחנן: אם הם לא יעבדו כי הם פוחדים, או יתחילו לחפש בחוץ, ממילא העיתון יקרוס.

חנה אלחנן: אנחנו רוצים שהוא ימשיך.

חנה אלחנן: מישהו יכול להגיד לנו מה יקרה באמת?

חנה אלחנן: אי אפשר שדוקטור נס ייתן לי תשובה תוך יומיים, אבל משהו ספציפי יותר לא לגבי קריסת העיתון.

חנה אלחנן: היה לי מאוד לא נעים להיכנס לכנסת ולראות: קריסת עיתון "מעריב".

חנה אלחנן: הייתי רוצה לראות: הצלת עיתון "מעריב", הצלת 2,000 המשפחות.

חנה אלחנן: אמרתי קודם בקריאה ש-2,000 איש שיוצאים היום בסך-הכול, יעלה המון כסף למדינה הזאת.

חנה אלחנן: מה עושים שזה לא יקרה?

חנה אלחנן: אנחנו לא רוצים שזה יקרה.

חנה אלחנן: בשבילנו "מעריב" הוא בית, ואנחנו אוהבים אותו מאוד.

חנה אלחנן: הטלת ההאשמות בין ההנהלה הזאת להנהלה הקודמת – כולם לא עושים את העבודה שלהם, לאנשי IDB לא היה מספיק זמן לקלקל.

חנה אלחנן: הקלקול בא עוד קודם ואנחנו יודעים על המון דברים איומים.

טל רז: אני רוצה לומר משהו אחד שחשוב לי לומר, כי המספר 2,000 איש מוזכר לא פעם, לא רק פה אלא גם בחוץ.

טל רז: עסקת שלמה בן-צבי שהובאה לפתחו של דוקטור נס ולבית-המשפט בתהליך הקפאת ההליכים היא עסקה שאני עבדתי עליה אישית יומם ולילה.

טל רז: מפני שלדעתי, דבר ראשון, זאת עסקה שכן מצילה את העיתון, משאירה את העיתון חי וקיים, ושלמה בן-צבי הוא מוציא לאור מנוסה מספיק לדעת להחזיק עיתון.

טל רז: והדבר השני, הכי חשוב הוא שהעסקה הזאת מותירה 1,600 איש עובדים.

חגי מטר: לחצי שנה.

קריאה: גם לא.

טל רז: חבר'ה, אני לא יודע אם לחצי שנה או לא לחצי שנה.

חגי מטר: אתה יודע.

חגי מטר: מדברים על חצי שנה.

טל רז: לא אמרתי שזה לחצי שנה.

טל רז: יכול להיות שכן, ויכול להיות שלא.

חגי מטר: אמרת לנו שזה לחצי שנה.

טל רז: אתה לא הזכרת קודם חצי שנה, עם כל הכבוד.

ציון חבס: רגע, שלמה נס יקלוט אותנו בתור העובדים - - -

קריאות: - - -

טל רז: תנו לי רגע להסביר את העסקה.

טל רז: אני רוצה להסביר את העסקה.

טל רז: שלמה בן-צבי, בעסקה הזאת, אמור לקחת בין 300 ל-400 איש אתו, ולהשתמש בשירותי ההפצה והדפוס של "מעריב".

נחמן שי: זה מעל ל-300–400?

טל רז: כן, כן.

קריאות: - - -

קריאה: טל, תעמיד עובדות.

טל רז: חבר'ה, אבל אתם לא נותנים לי לדבר, שנייה אחת.

כרמל שאמה-הכהן: חברים, תנו לו לדבר.

נחמן שי: זה יותר מה-300–400?

טל רז: ברור.

טל רז: יש לנו 1,000 עובדי הפצה ועוד 150 עובדי דפוס.

טל רז: בעסקה הזאת, בחצי השנה הראשונה, שלמה בן-צבי שומר את העסק הזה עובד, חי וקיים.

טל רז: גם אם נמכור את המגרש עליו עומד בית-הדפוס, נעשה הסכם שבו נשכיר את בית-הדפוס מהקונה, ובית-הדפוס ימשיך לעבוד חצי שנה לפחות.

טל רז: אני מזכיר שבית-הדפוס עושה גם עבודות לצד שלישי.

טל רז: הוא לא עושה רק שם עבודות.

רחל אדטו: אבל העובדים מתחילים מאפס מבחינת התנאים שלהם?

טל רז: לא, לא.

טל רז: עובדי ההפצה והדפוס, באותה עסקה, נשארים למעשה עובדי "מעריב".

טל רז: הם לא עוברים לשלמה בן-צבי, אלא נשארים עובדי "מעריב".

טל רז: "מעריב" מעסיק אותם כקבלן חיצוני לעסקי שלמה בן-צבי.

טל רז: זאת העסקה כרגע.

קריאה: והעיתונאים מתחילים מאפס?

טל רז: נכון.

טל רז: נכון שזה לחצי שנה, אבל - - -

דב חנין: חלק הופכים לעובדי קבלן, וחלק - - -

קריאות: בדיוק.

קריאה: זה רק עובדי קבלן.

קריאה: בדיוק ככה זה ייראה.

קריאה: בחצי שנה אי אפשר לבנות עתיד.

טל רז: אני חוזר, בעסקת בן-צבי, שתיבחן על-ידי נס בבית-המשפט, ניסינו וטרחנו והצלחנו להשאיר כמה שיותר עובדים שעובדים.

טל רז: אני מזכיר שוב, מצבו של העיתון הוא כזה, שקבוצת IDB לא יכולה לממן אותו יותר.

קריאה: אם היא היתה משלמת פחות לכל מנכ"ל - - -

רחל אדטו: אריק בנדר זרק כאן

רחל אדטו: משפט שחשוב מאוד לשמוע אותו – אחרי 27 שנה, אם הוא יתקבל, הוא מתחיל מאפס.

רחל אדטו: לקחתי אותך כמשל כי אתה זרקת את זה.

רחל אדטו: כלומר, 27 שנה ועכשיו תתחיל מאפס, אם תתחיל לעבוד עם הרוכש החדש.

דב חנין: אם יקבלו אותו.

חגי מטר: אגב, העסקה מחייבת אותו רק להציע.

חגי מטר: הוא לא מחויב לקלוט אלא להציע 300 מקומות, אנחנו לא יודעים באיזה תנאים.

חגי מטר: וזה בנוסף לכ-1,200 שיש להם התחייבות לחצי שנה להיות עובדי קבלן.

קריאה: אבל היא גם עסקה מקרקעת מאוד.

קריאה: עובדה שלא אישרו אותה.

כרמל שאמה-הכהן: מר רז, סיימת?

טל רז: כן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל רגע, סליחה, מה קורה אחרי חצי השנה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קורה עם אנשי הדפוס?

טל רז: קודם כל, אין עסקה בשלב הזה.

טל רז: העסקה הובאה חתומה לבית-המשפט, והיא למעשה subject לזה שבית-המשפט והנאמן יאשרו אותה, או לא.

טל רז: יש התחייבות כרגע לחצי שנה בלבד, לגבי דפוס והפצה, כאשר העובדים האלה נשארים עובדי "מעריב", ולא עובדי שלמה בן-צבי, באותם תנאים בהם הם עובדים היום.

טל רז: יש בעסקה הזאת גם פתח – שאם שלמה בן-צבי ירצה להמשיך ולהשתמש בשירותי העיתון, יש לו אופציה לעשות את זה.

טל רז: אני מניח שיש מצב שהתקופה תהיה ארוכה יותר, אבל זה לא משהו שאנחנו נוכל להבטיח.

קריאות: - - -

קריאה: בקיצור: משחק.

קריאה: ירצה – ייקח, לא ירצה – לא ייקח.

קריאה: כסאות מוזיקליים.

כרמל שאמה-הכהן: מי מכם שם רוצה לדבר?

קריאה: יושב-ראש איגוד המפיצים.

כרמל שאמה-הכהן: בבקשה, יושב-ראש איגוד המפיצים.

לאה נס: להקל עליכם, העסקה של בן-צבי מוקפאת כרגע מבחינת בית-המשפט.

לאה נס: אז חבל כרגע להיכנס לפרטי הפרטים של זה.

כרמל שאמה-הכהן: ברור.

כרמל שאמה-הכהן: כן, בבקשה, אתה יושב-ראש ועד?

דויד מייזלס: אני יושב-ראש ועד ההפצה.

דויד מייזלס: ואם אני יכול לבקש בקשה אישית מכל אלה שמקליטים, אני הולך להגיד דברים אישיים ואני רוצה שרק הוועדה תשמע את הדברים.

לאה ורון: הדיון משודר.

דויד מייזלס: לפני שאציג את עצמי במשך דקה, בזמן האחרון נשמעים כל מיני קולות רקע של שמאל וימין גם בנושא הזה של "מעריב", במאבק שלנו.

דויד מייזלס: לי קוראים מייזלס דויד, סליחה שאני מתרגש, ואני אח שכול, אח של גל שנפל באסון המסוקים.

דויד מייזלס: אני בן 48, גם אני שירתּי בקרבי, ויש לי שבעה ילדים.

דויד מייזלס: מתוכם שלושה עכשיו בצבא – אחד בסיירת צנחנים, אחד בקורס קציני חי"ר של צנחנים, ואחד לוחם בגולני, ואחד שאמור להתגייס עוד מעט ומצפה להתגייס ליחידה קרבית.

דויד מייזלס: ואצלנו ביום שישי כשאנחנו מדברים תמיד על כל מיני דברים, גם אחרי שגל נהרג, ומדברים כל הזמן על לתת למדינה, אז לא מדברים רק על מסים או דברים כאלו, אלא נותנים גם את החיים במקרה שלנו.

דויד מייזלס: לכן, ואני מתייחס בעיקר לציבור שלכאורה אני שייך אליו, לא יפלג בינינו, בין ימין ושמאל, ואני מדבר בגלל חברי חגי שאולי מייחסים לו כיוונים אחרים.

דויד מייזלס: כפי שאתם רואים, יש לי כיפה על הראש, ותמיד הצבעתי למפלגה ציונית-דתית.

דויד מייזלס: לצערי הרב, בזמנים שקוראים בבית-הכנסת את העלונים, אז יש את הדברים הלא-נחמדים שכותבים על זה.

דויד מייזלס: אז שמאל וימין זה לא אצלנו.

דויד מייזלס: אני מנהל ומוביל חבורה של עובדים קשי-יום שעובדת ומנסה להסתמך על השלמת הכנסה, ולא להסתמך על הביטוח הלאומי ולא על הרשויות.

דויד מייזלס: ורציתי להגיד לכם ש"מעריב" זה לא רק עיתון של עיתונאים, אם זה ימין ושמאל, זה בעצם עיתון של אנשים שבאים וכותבים, ובסופו של דבר גם מביאים פרנסה הביתה.

דויד מייזלס: עכשיו אספר לכם איך אני הגעתי ל"מעריב".

דויד מייזלס: לי היתה מכללה שהעסיקה בסביבות 70 עובדים פלוס 300 סטודנטיות, ונקלעה לקשיים.

דויד מייזלס: הבאתי את כל מה שיש לי, מכרתי בית, הכול, כדי שאף אחד מהעובדים והסטודנטים לא יישאר אחרי הטייטל הזה של פשיטת רגל.

דויד מייזלס: בסופו של דבר יצאתי החוצה ונכנסתי לפשיטת רגל, ואני אראה לכם את ההבדלים ביני לבין נוחי שהכניס אותנו להקפאה.

דויד מייזלס: אני צריך לדווח כל חודש לכונס מה אני מוציא, מה אני לא מוציא, אם אני אוסף בקבוקים בשביל להשלים הכנסה, או לא אוסף בקבוקים, וכל דבר אחר.

דויד מייזלס: לי אין כרטיסי אשראי, אין לי חשבון, אין לי לצאת לחוץ-לארץ לאירוע משפחתי, אין לי כלום.

דויד מייזלס: יש פה מישהו שמסתתר מאחורי הטייטל הזה של פשיטת רגל, ואם יצטרכו בעתיד – אני יודע בעוד כמה זמן ימכרו את הקרקע, תהיה עסקה או לא תהיה עסקה?

דויד מייזלס: אז אנחנו נחכה.

דויד מייזלס: למה?

דויד מייזלס: למה אנחנו צריכים לחכות למשהו שמגיע לנו על-פי חוק?

דויד מייזלס: ולשאלתך, דיברו פה על כל מיני סעיפים או לא סעיפים.

דויד מייזלס: כן, יש סעיף במאזן שנקרא: פיצויים.

דויד מייזלס: אז הכשרת הישוב אומרת: רשמנו שחייבים לעובדים ככה וככה.

דויד מייזלס: זה מופיע במאזן.

דויד מייזלס: ולשאלתך, כן, יש הרבה מאוד מפעלים, חוץ מאלה שמשלימים את ה-8 ו-1/3 ואת השאר, כולם באותה בעיה.

דויד מייזלס: אבל לא כולם חושבים שבבת-אחת 2,000 איש ילכו הביתה.

דויד מייזלס: וצריכים להביא 95 מיליון.

דויד מייזלס: אני אומר לכם, אני לא רגיל לכל הדברים האלו ולכל האסיפות האלו, ואני מנסה להסתתר בהפגנות.

דויד מייזלס: ובכל זאת אני מגיע, כי אני לא רוצה שיראו אותי.

דויד מייזלס: אני לא רוצה שהילדים שלי יראו לאן אני הגעתי.

דויד מייזלס: אבל אני אומר פה במפורש, ואחרַי כל האנשים שלי: אנחנו לא נוותר על שקל אחד שמגיע לנו.

דויד מייזלס: ישבנו לפני שנה וחצי – ואנחנו הוועד הוותיק לכאורה, כי כשנכנסה קבוצת IDB רצו לעשות מיקור חוץ של ההפצה ל"ידיעות אחרונות", ושאדון עידו ברגמן, שהוא במקרה הגיס של נוחי דנקנר, הוא זה שיפיץ גם את עיתון "מעריב".

דויד מייזלס: ואז, פחות או יותר, הקמנו את הוועד ונלחמנו.

דויד מייזלס: ואני אומר לכם, אז הגענו לכל מיני הסכמות, אבל כששאלו את השאלה אם אנחנו מכוסים מבחינת הפיצויים, התשובה היתה: כן, יש לנו מאה אחוז.

דויד מייזלס: נלחמנו אז, כשרצו להעביר רק אותנו, נלחמנו על טיפה תוספת.

דויד מייזלס: היום אנחנו נלחמים לא על התוספת, על המאה-אחוז אנחנו נלחמים.

דויד מייזלס: אני אומר בכאב, כי הכרתי את רז ואני מכיר גם את יעקובי, ויש לי הערכה וכבוד אליהם, אבל אנחנו לא נוותר, לא נוותר.

דויד מייזלס: ואני מבקש מכם, 2,000 משפחות הולכות הביתה, בואו ננסה לעשות איזשהו ניסיון להציל את המפעל הזה.

דויד מייזלס: ואני אומר לכם שיש אפשרות, יחד עם שיתוף העובדים יש אפשרות להפעיל את המפעל הזה שקוראים לו: "מעריב".

דויד מייזלס: אם זה על-ידי תוספות של מנויים שצריך להביא, אנחנו וכולם ביחד.

דויד מייזלס: ואם בכל מיני שיטות, גם קיצוצים אצלנו.

דויד מייזלס: אבל המפעל הזה חייב להישאר בידיים שלנו.

דויד מייזלס: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

דני יעקובי: סליחה, רק תיקון עובדה אחת:

דני יעקובי: מיקור החוץ של ההפצה החל לפני כניסת IDB, כך שזו לא קנוניה להעביר למישהו.

דני יעקובי: זה היה בבעלות הקודמת של זכי רכיב.

כרמל שאמה-הכהן: דרור פויר, ארגון העיתונאים, בבקשה.

דרור פויר: תודה רבה.

דרור פויר: אני יושב פה בשם ארגון העיתונאים, ואנחנו מייצגים בערך 1,500 עיתונאים כמעט בכל כלי תקשורת בישראל.

דרור פויר: אני רוצה לדבר לא על מה שהיה, אלא בעיקר על העתיד.

דרור פויר: אבל אי אפשר להתעלם מדברים שנאמרו.

דרור פויר: אנשים דיברו פה על היבטים מוסריים ודברים כאלה, יושבים IDB והכשרת הישוב ומאשימים אחד את השני, וזורקים פתאום גם כל מיני ברוקרים של ביטוח, אבל ההיבט המוסרי הוא הרבה יותר בסיסי.

דרור פויר: קנו ומכרו פה עסק בלי לדאוג לדבר הכי בסיסי, לזכויות העובדים, שזה פשוט מרתיח.

דרור פויר: מדברים פה על היבט מוסרי, אבל עד לפני כמה זמן סירבו בכלל להכיר בוועד של העובדים, סירבו להכיר בצלמים כעיתונאים, הזמינו מאבטחים בשכר נגד עובדים שרצו לעשות שביתת עובדים.

דרור פויר: אז אין לכם שום זכות, לא לכם ולא לכם, לדבר על מוסר.

דני יעקובי: סליחה, לא הוזמנו מאבטחים בשביל העובדים.

דני יעקובי: אני מבקש לדייק.

דני יעקובי: אתה עיתונאי, תדייק.

דני יעקובי: אני רוצה שתדייק.

דרור פויר: אני מדייק.

דני יעקובי: שבוע לפני כן לא הוזמן אף אחד, היתה אסיפת עובדים, היתה התפרצות לקומת ההנהלה, נשברו עציצים - -

דרור פויר: "נשברו עציצים" – כל האנשים הולכים הביתה בתקופת החגים כשהבוס שלכם - - -

קריאות: - - -

דני יעקובי: - - נדחפו מזכירות, ולכן הוזמן מספר שומרים מועט לשמור על קומת ההנהלה מפני ונדליזם שאתה לא יכול להצדיק אותו.

קריאות: - - -

כרמל שאמה-הכהן: חברים, מר פויר בזכות דיבור.

דני יעקובי: אתה לא יכול להצדיק ונדליזם.

דרור פויר: אני מצדיק שבירת עציצים.

דב חנין: אנשים שווים יותר מעציצים, אין מה לעשות.

דרור פויר: מה שאני לא מצדיק זה מה שאתם עשיתם.

דרור פויר: את זה אסור להצדיק.

דני יעקובי: ונדליזם אתה לא יכול להצדיק.

כרמל שאמה-הכהן: מר יעקובי.

דרור פויר: אז בואו נפסיק לדבר על מוסר, כי אין לכם שום זכות לדבר על זה.

קריאה: ולא הכרתם בוועד.

דרור פויר: בדיוק.

דרור פויר: מה שקרה ב"מעריב" עד עכשיו אלה דברים שלא ייעשו.

דרור פויר: אנשים שאני לא חושב שמגיע להם לא רק להחזיק עיתון במדינת ישראל, אני לא יודע אם מותר להם בכלל להעסיק אנשים במדינת ישראל.

דרור פויר: אבל בואו נדבר קצת על העתיד.

דרור פויר: אנחנו מדברים יותר מדי על אנשים שהולכים הביתה, אבל צריך לדבר גם על העתיד, גם על האנשים שנשארים וגם על העתיד של העיתונות בישראל.

דרור פויר: אנחנו, בארגון העיתונאים, עומדים מאחורי החברים שלנו ב"מעריב".

דרור פויר: וזו גם סולידריות חברית של פועלים לפועלים, אבל זו גם אחריות כלפי החברה בישראל.

דרור פויר: אתה, חבר הכנסת שאמה-הכהן, אמרת קודם על האינטרס הציבורי – אני חושב שזה ברור, עיתונות חזקה היא אינטרס ברור של חברה.

דרור פויר: ממש כמו חינוך או משפט, או בריאות.

דרור פויר: צריך לשמור על זה.

דרור פויר: יש משבר כולל בענף העיתונות העולמית, בעיקר בפרינט, אבל גם בטלוויזיה ובאינטרנט.

דרור פויר: יש בישראל מאפיינים ספציפיים, חינמונים וכל מיני דברים כאלה.

דרור פויר: מדינות אחרות בעולם מצאו ומוצאות דרכים להתמודד עם המשבר הזה, וגם בישראל אפשר למצוא את הדבר הזה.

דרור פויר: לא איכנס לפרטי פרטים – יש את המודל הצרפתי ויש הנחות במע"מ, ויש הפחתה של מסים ודברים כאלה.

דרור פויר: אנחנו, ארגון העיתונאים, דורשים, ואני חושב שאנחנו האנשים שראויים להוביל את זה.

דרור פויר: כי עיתונות זה קודם כל עיתונאים, לפני שזה מנכ"לים, ואנחנו ראויים ואחראים להעביר את עולם העיתונות.

דרור פויר: אנחנו לא נודיסטים.

דרור פויר: אנחנו לא אלה מהמהפכה התעשייתית ששברו מכונות.

דרור פויר: אנחנו הכי בעד מעבר לדיגיטל.

דרור פויר: אנחנו לא מקדשים שום נייר ושום פורמט.

דרור פויר: אבל אנחנו כן אחראים על העיתונות.

דרור פויר: עיתונות חזקה זה אינטרס של החברה.

דרור פויר: אם אתה תושב של חדרה, וכתבת התחבורה של חדרה מרוויחה 1,500 שקל וצריכה תוך כדי זה לעשות גם לעשות בייביסיטר, אז סבתא שלך שגרה בחדרה לא תדע שהאוטובוס כבר לא עובר בשכונה שלה.

דרור פויר: ואם אתה תושב פתח-תקווה, ופיטרו את כתבת החינוך כי היא עברה להיות ברמנית באיזה מועדון, אז אתה לא תדע איך דופקים את החינוך של הילדים שלך, וכך הלאה.

דרור פויר: אי אפשר לדבר על זה פחות מדי, אבל גם אין צורך לדבר על זה יותר מדי.

דרור פויר: חייבים לשמור על העיתונות כמה שיותר חזקה, ועיתונות חזקה זה עיתונאים חזקים, מבלי להפחית מכבודם של כל שאר האנשים האחרים שעוסקים בעיתונות.

דרור פויר: המשבר הזה, כמו שאומרים הסינים, הוא גם הזדמנות.

דרור פויר: זו הזדמנות, קודם כל, לחזק את מעמדו של העיתונאי.

דרור פויר: מעמד שנמצא בהידרדרות הרסנית כבר שלושה עשורים בערך, מאז שהעבודה המאורגנת בעולם העיתונות רוסקה.

דרור פויר: וזו בעצם הסיבה שבגללה קמנו, ועדים ב"מעריב" וועדים אחרים עושים עבודת קודש בעניינים האלה.

דרור פויר: זה מה שאני רוצה להגיד, תודה רבה – לשמור על הזכויות של העובדים שהולכים, ולחשוב בעיקר על העתיד.

דרור פויר: על העתיד של העיתונאים ועל העתיד של העיתונות.

דרור פויר: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה, מר פויר.

כרמל שאמה-הכהן: חברת הכנסת נינו אבסדזה, בבקשה.

נינו אבסדזה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נינו אבסדזה: אני לא מבינה, או שאולי עד היום לא הבנתי, יותר מדי בזכויות הפנסיוניות, וגם אני הייתי עיתונאית והגעתי עד לגיל 42 בלי פנסיה בכלל.

נינו אבסדזה: ככה הגעתי גם לכנסת.

נינו אבסדזה: אני מסכימה לגמרי עם מה שאמר אריק בנדר, ש"מעריב" זה רק סימפטום, וסימפטום במחלה קשה, קשה מאוד.

נינו אבסדזה: ומכיוון ש"מעריב" זה חלק מהדנ"א של התקשורת הישראלית, אני חייבת לומר שמדובר כאן במחלה שמתפשטת בחברה הישראלית.

נינו אבסדזה: המחלה הזו היא בהחלט הסכנה, כי תקשורת מתה אחרונה לפני הדמוקרטיה.

נינו אבסדזה: ואנחנו רוצים או לא רוצים, חייבים לסגור את זה.

נינו אבסדזה: אמר היושב-ראש שאנחנו לא נדבר אך ורק על הזכויות שחשובות מאוד, כמובן.

נינו אבסדזה: אם יש משהו יותר מסוכן מזה שאתם לא תקבלו את הפנסיה והפיצויים, או שחלילה 2,000 איש ילכו הביתה, יותר מסוכן מזה שמחר כבר לא תהיה תקשורת שתספר על הזכויות ועל הצדק החברתי בעידן של צדק חברתי.

נינו אבסדזה: זה יותר מסוכן מכל הטרגדיה שאני עדיין מקווה מאוד שלא תקרה.

נינו אבסדזה: אגב, מי שרוצה לדעת מה יקרה בישראל מחר, לא צריך להיות מגלה או קורא עתידות.

נינו אבסדזה: מספיק לקרוא את "ישראל היום".

נינו אבסדזה: זו אחת הבעיות הגדולות שאנחנו רואים כרגע בתקשורת הישראלית.

נינו אבסדזה: אם אני אעמוד ליד הסופּר ואחלק מהבוקר עד הלילה חלב או גבינה בחינם, סביר להניח שאף אחד לא ייכנס ויקנה את זה.

קריאה: שתנובה תיפול, וחברות אחרות.

נינו אבסדזה: כן, סביר להניח.

נינו אבסדזה: אני שואלת – ראש הממשלה שלנו שכל-כך דוגל בקונקורנציה, בתחרות ושוק חופשי, דווקא פה הוא לא רוצה את הקונקורנציה?

נינו אבסדזה: דווקא במקום שהוא המגן האמיתי על הדמוקרטיה הישראלית?

רחל אדטו: את לא מתפלאת בשאלה, נכון?

נינו אבסדזה: זה מה שקורה בינתיים, וכדי לדעת מה יקרה מחר צריך לקרוא את "ישראל היום".

נינו אבסדזה: ואז נראה שתקשורת החושך, כוחות החושך, הם אלה שמשתלטים על חופש הביטוי, על התקשורת החופשית, ובסוף, על הדמוקרטיה הישראלית.

נינו אבסדזה: זה מה שאנחנו מקבלים.

נינו אבסדזה: אני גדלתי בברית-המועצות, ואפילו את העיתון "פראבדה" לא חילקו חינם.

נינו אבסדזה: רק לחברי המפלגה, ורק לצמרת.

נינו אבסדזה: אנחנו שילמנו על העיתון "פראבדה".

נינו אבסדזה: אני עוד הספקתי לשלם על זה.

נינו אבסדזה: וגם על כל העיתונים של הצעירים והקטנים.

נינו אבסדזה: אין דברים כאלה.

נינו אבסדזה: לא סתם חונקים את התקשורת, דרך חוקים אנטי-דמוקרטיים, דרך סתימת פיות, שכולכם יודעים ואני לא צריכה לספר, אלא פשוט נותנים לתקשורת החושך להשתלט על התקשורת החופשית.

קריאה: אבל זה נוח.

חנה אלחנן: תגידו את זה לראש הממשלה שלכם.

חנה אלחנן: אתם יותר קרובים מאתנו.

חנה אלחנן: זה עיתון שלו, זה עיתון שלו.

כרמל שאמה-הכהן: חברים, הדבר הכי גרוע זה אם הוויכוח הזה יעבור לפסים פוליטיים.

כרמל שאמה-הכהן: זה קרה גם ב"ערוץ 10" - - -

קריאה: - - -

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, אין מה לעשות, אני יודעת שלך כואב הלב.

נינו אבסדזה: אני זוכרת את כל המאבק על "ערוץ 10", אבל אנחנו עדיין נמצאים לא במצב טוב יותר - - -

כרמל שאמה-הכהן: לא הפרעתי לך.

כרמל שאמה-הכהן: את אמרת דברים קשים ולא הפרעתי לך, נינו.

כרמל שאמה-הכהן: אבל אם הדיון ירוץ לשם, זה יפגע באפשרות לעזור ולדון.

נחמן שי: אני ממש חולק עליך.

נחמן שי: זה לא נכון.

כרמל שאמה-הכהן: טוב, אני לא אומר לאף אחד מה לומר, חבר הכנסת שי.

כרמל שאמה-הכהן: אני אמרתי את זה גם אז, בפתח הדיונים על המשבר ב"ערוץ 10", וראינו לאן זה התגלגל.

כרמל שאמה-הכהן: בבקשה, כל מי שרוצה, רשאי להמשיך בקו הזה.

כרמל שאמה-הכהן: שלא תגידו שסותמים לכם פיות.

נחמן שי: - - - הממשלה התגייסה לעזור.

נחמן שי: זה לא נכון.

נחמן שי: וגם נרתעה מהביקורת הפוליטית עליה.

נינו אבסדזה: לגמרי.

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, זה כמעט התגלגל עד סתימת פיות של "ערוץ 10", ואותו דבר קורה היום.

כרמל שאמה-הכהן: אני אומר לכם, שללא הקרנבל הפוליטי סביב "ערוץ 10", הנושא של "ערוץ 10" היה נפתר מזמן.

כרמל שאמה-הכהן: אבל מפה תמשיכו, כל אחד יגיד מה הוא מבין.

כרמל שאמה-הכהן: אני האחרון שיעשה צנזורות.

ניצן הורוביץ: מי פתח בקרנבל?

דרור פויר: חינמון הוא לא דבר רע באופן עקרוני.

דרור פויר: אפשר להתמודד אתו.

כרמל שאמה-הכהן: מאחר שאין כאן נציג ל"ישראל היום", וקצת הגינות – הוזמן נציג של "ישראל היום"?

לאה ורון: לא.

כרמל שאמה-הכהן: לא הוזמן נציג של "ישראל היום".

נינו אבסדזה: אני מדברת על הקונספט של עיתונות שמשרתת את הממשלה הנוכחית, ועל עיתונות שהיא חופשית.

נינו אבסדזה: מותר לי להגיד את זה, נכון?

כרמל שאמה-הכהן: נכון.

כרמל שאמה-הכהן: אבל כדי שיהיה פידבק – אין פה נציג שיענה ממול.

נינו אבסדזה: אז אני לא אדבר על העיתונות, אני לא אדבר על העיתון, אני אדבר על הממשלה.

נינו אבסדזה: אני זוכרת שראש הממשלה דיבר בקדנציה הראשונה על התקשורת, שהם מפחדים.

נינו אבסדזה: עושה רושם שהוא בעצמו, והממשלה שלו, מפחדים מהתקשורת החופשית.

נינו אבסדזה: בגלל זה הם מנסים לחנוק אותה בכל דרך אפשרית.

נינו אבסדזה: ואני אשמח מאוד אם לא ניתן לזה יד, וכמובן, נשתמש במודלים הקיימים, הצרפתיים, או הורדת מסים.

נינו אבסדזה: אבל חייבים, כמו במדינה נורמלית, לעשות משהו כדי להציל את העיתון כי זה לא רק עיתון אחד, לצערי.

טובי עזרא: הוא מתהדר בדמוקרטיה בכל העולם, דמוקרטיה, דמוקרטיה ישראלית.

טובי עזרא: אבל כל העיתונות קורסת.

טובי עזרא: יש קרן לקולנוע, קרן לספורט, לא תהיה קרן לעיתונות?

טובי עזרא: הוא מתגאה בכל העולם, המדינה שלי דמוקרטית, בכל מקום בעולם מתגאים במדינה היחידה במזרח-התיכון, וככה זה יידרדר ויידרדר עד שנהיה עיתון אחד.

קריאה: אל תוותרו עלינו.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, איך קוראים לבחור מההפצה?

קריאה: דויד.

עמיר פרץ: דויד, קודם כל אני רוצה לפנות אליך.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר לך שאחת הבעיות הקשות ביותר במאבקי עובדים היא שאנשים לעתים מרגישים נכלמים מול ילדיהם.

עמיר פרץ: הגיע הזמן שנהפוך את הסדר.

עמיר פרץ: שהילדים יביטו בך ויהיו גאים בכך שאתה וחבריך עושים מאבק שהוא, קודם כל, מאבק דמוקרטי.

עמיר פרץ: הוא מאבק על זכותך להתפרנס בכבוד, ולא לקבל דמי אבטלה מאף אחד.

עמיר פרץ: ואני חושב שבעניין הזה, חלק מהסיכוי לנצח במאבקים כאלה, זה קודם כל להפוך את המשפחה לחלק מהמאבק הזה בצורה הכי ברורה.

עמיר פרץ: כי אין מה לעשות, אין שום סיבה שתתבייש במה שאתה עושה.

עמיר פרץ: אתה מבקש להמשיך להתפרנס בכבוד, וזו זכותך.

עמיר פרץ: ואני פונה אליך להרגיש חופשי לחלוטין.

עמיר פרץ: עכשיו לעניין – יש פה כמה סוגיות שצריך לדון בהן.

עמיר פרץ: אל"ף, החובות.

עמיר פרץ: שמענו כאן את הדוברים השונים.

עמיר פרץ: אני לא חושב שיש ספק בכלל שמבחינה חוקית יש פה מחויבות חוקית.

עמיר פרץ: גם אם אין הסכמים, גם אם אין הסכמים חוזיים.

עמיר פרץ: בסופו של דבר, העובדה שאנחנו רואים פה העברות בפועל בשנים כאלה ואחרות, יוצרות מצב ששני הצדדים גם יחד יצרו מחויבות דה פקטו, ואין שום צורך לחפש ולחטט אם היו הסכמים קיבוציים, אם היו חוזים אישיים וכולי.

עמיר פרץ: לכן, שאלת חובות העבר היא לא שאלה.

עמיר פרץ: היא שאלה שחייבת להיפתר בין הבעלים השונים לדורותיהם.

עמיר פרץ: ובעניין הזה, לפי דעתי, צודקים העובדים.

עמיר פרץ: אני פונה לראשי הוועדים – תראו, עושים לכם תרגיל מדהים.

עמיר פרץ: אתם שקועים באיך להשיג את המאה אחוז.

עמיר פרץ: אני אף פעם לא ניהלתי משבר במפעל בו מישהו התווכח אתי על המאה אחוז.

עמיר פרץ: סליחה, המאה אחוז זה שלי, אני לא מתווכח אתך בכלל.

עמיר פרץ: אני תמיד מתווכח על מה צריך לקבל יותר.

עמיר פרץ: מכניסים אתכם לפינה, שבכלל תגידו תודה רבה שמישהו הפקיד לכם את המאה אחוז.

עמיר פרץ: אז זה לא ככה.

עמיר פרץ: לכם יש עכשיו מעמד.

עמיר פרץ: עם כל הכבוד לעניין שמישהו מציג פה מתווה של מול רוכש, שמבחינה מקצועית הוא רוכש פוטנציאלי טוב, אבל מבחינת ההסכם, זה הסכם שאין לו שום משמעות מבחינתכם.

עמיר פרץ: להיפך – מה זה להבטיח שהדפוס של "מעריב" ישרת את הקונה בששת החודשים הקרובים?

עמיר פרץ: מה יש להבטחה הזאת?

קריאה: מי אמר שהוא רוכש מקצועי טוב?

קריאה: - - - הוא כבר סגר כמה כלי תקשורת.

עמיר פרץ: לא יודע.

עמיר פרץ: הוא מפעיל תקשורת, הוא בתחום.

קריאה: מה המחויבות שלו לדמוקרטיה?

עמיר פרץ: בסדר, אבל אם היו מביאים לך עכשיו איזה סוחר קרקעות שינהל לך?

עמיר פרץ: זה שיש פה מישהו מהתחום, לא צריך להקל ראש בעניין, יש בזה יתרון.

עמיר פרץ: אבל ל"מעריב" יש היום שני מרכיבים, עם כל הכבוד.

עמיר פרץ: מה זה נקרא שהוא עושה טובה שהוא מסכים לקבל שירותים?

עמיר פרץ: אתה הרי מבטיח לו רציפות של הוצאת העיתון, של העסק.

עמיר פרץ: הוא חייב מישהו שידפיס ויפיץ לו בתקופת ביניים.

עמיר פרץ: זה שהוא קונה רק שישה חודשים – במהלך ששת החודשים הוא יבדוק אלטרנטיבות זולות יותר, ובעוד שישה חודשים הוא יגיד: חבר'ה, תודה רבה לכם, לא רוצה את העסק הזה, אני הולך למפיץ אחר או למדפיס אחר וכולי.

עמיר פרץ: העיתונאים עומדים בראש המאבק, הם בולטים יותר.

עמיר פרץ: אבל אני מודאג מאוד – עובדי הדפוס, עובדי המנהלה, עובדי הניקיון, העובדים השונים בשירותים השונים, לא יכולים להידחק הצידה.

עמיר פרץ: אני אומר למפרק – כבר התנהלתי מולך, תשמע, דוקטור נס, יכול להיות שבכל פעם שמזכירים את שמך לא מזכירים את השותף שלך, אבל זה יותר נוח.

עמיר פרץ: יש לך גם שם קליט, ואומרים גם שאולי תעשה מעשה שהוא בחזקת נס.

עמיר פרץ: לכן פונים אליך.

קריאה: שם אופטימי.

קריאה: חנוכה קרוב.

עמיר פרץ: אבל ברור לך לחלוטין שלא תוכלו לקבל הפעלת מפעל רק עם מובילי הדעה, תקבלו רק את הבוננזות ותשאירו את הכול בצד.

עמיר פרץ: אני אומר למפרק – סליחה, אני מבקש ממך לבדוק גם אפשרות להעביר את המפעל שנקרא "מעריב" לבעלות משותפת של העובדים ושל הצרכנים.

עמיר פרץ: אנחנו כבר רואים מצב כזה שמתרחש בכמה מקומות.

עמיר פרץ: אנחנו רואים קבוצות ספורט שנרכשות כך.

עמיר פרץ: אם אני צרכן "מעריב", שווה לי לשמור על הדמוקרטיה.

עמיר פרץ: יכול להיות ששווה לי להשקיע שם איקס שקלים כדי להבטיח את עצמי.

עמיר פרץ: אי אפשר להיות תקועים רק במודלים האלה, שעכשיו אנחנו מוצאים רק קונה ואין שום אופציות אחרות, ואנחנו שבויים בידי איזשהו משא-ומתן שאיש לא מעורב בו.

לאה נס: אנחנו נאמנים - - -

עמיר פרץ: נאמנים להפעלה של עסק חי?

לאה נס: לנסות להציל.

עמיר פרץ: בסדר גמור, אז זה כבר מנדט מצוין.

עמיר פרץ: לגבי השכר והזכויות של העובדים בימים האלה – גם זאת שאלה שאתם צריכים לפתור מיד מול הבעלים הקודמים.

ירון ארבל: אני רוצה לדבר על זה, אם אפשר.

עמיר פרץ: מאה אחוז.

עמיר פרץ: על זה אנחנו רוצים לשמוע גם.

עמיר פרץ: בסך-הכול, אדוני היושב-ראש, אתה עושה פה מעשה חשוב ביותר.

עמיר פרץ: יש פה עניין ציבורי ממדרגה ראשונה.

עמיר פרץ: יש פה עניין דמוקרטי ממדרגה ראשונה.

עמיר פרץ: יש פה עניין שכל דבר שיוכרע ישמש תקדים, או לטובה או לרעה, לכלל ציבור העובדים בישראל, ואת זה אסור לשכוח לרגע.

עמיר פרץ: ולכן המאבק הזה, מבחינתנו, כוועדת הכלכלה, הוא מאבק מוביל שישפיע גם על דמותה של התקשורת, גם השלכות דמוקרטיות, וגם השלכות על זכויות עובדים בישראל.

עמיר פרץ: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

ניצן הורוביץ: תודה, אדוני.

ניצן הורוביץ: שני דברים שצריך להדגיש בדיון הזה – קודם כל, הסכסוך בין דנקנר להכשרת הישוב - - -

קים שהם ניר: אין סכסוך.

ניצן הורוביץ: הטענות השונות, הגרסאות השונות, מי אחראי למה מבחינת החובות.

קים שהם ניר: את הטענות ייחסו הדוברים.

קים שהם ניר: אנחנו, בינינו, אין לנו שום טענה.

קים שהם ניר: הם אמרו שהפרשנו כיאות, וגם אנחנו אמרנו שהם - - -

ניצן הורוביץ: אוקיי, אז תשלמו.

ניצן הורוביץ: אז הכול בסדר, אם ככה.

ניצן הורוביץ: אם אין בעיה, אז תשלמו והכול בסדר.

חנה אלחנן: הכול דבש.

ניצן הורוביץ: את ההתחשבנות הזאת, אני לא יודע אם נצליח לגמור פה.

ניצן הורוביץ: מן הסתם לא נצליח, וזה יעסיק בתי-משפט בטח לאורך תקופת זמן.

ניצן הורוביץ: השאלה היא מה עושים עובדים בזמן שאתם ביניכם תתדיינו במי יבטיח, כי מדובר לא רק, אדוני היושב-ראש, על פיצויים ופנסיה, מדובר גם על משכורת שצריכה להיכנס בסוף החודש, ומי משלם אותה.

ניצן הורוביץ: אז את העניין הזה צריך להסדיר מעבר למחלוקת הזאת ביניכם.

ניצן הורוביץ: ואני רוצה להגיד לך משהו – את דיברת על כך שבעלי השליטה הם בעצם לא במשחק, וזו חברה בע"מ או התאגדות, או כמו שאמרת.

ניצן הורוביץ: זה התירוץ הידוע של מה שנקרא, ההסתתרות של בעלי שליטה מאחורי מסך ההתאגדות.

ניצן הורוביץ: הדברים האלה משום מה עובדים רק בכיוון אחד, כשבעלי השליטה צריכים להזרים כסף.

ניצן הורוביץ: כי כשהם צריכים לקחת, וראינו בשנים האחרונות איזה סכומים בעלי שליטה ונושאי תפקידים, ב-IDB, למשל, קיבלו ואיזה משכורות משכו מהעוגה.

ניצן הורוביץ: רגע, רגע, שנייה, אני לא הפרעתי לך.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, שהעניין הזה של ההסתתרות מאחורי מסך השליטה או מסך ההתאגדות לא יעמוד כאן, ולא יכול לעמוד כאן, כי זה עוול בסיסי ביותר.

ניצן הורוביץ: אדוני, אני רוצה להדגיש משהו שהוא מעבר לנושא "מעריב", והוא חשוב גם לעיתונים אחרים, ובכלל לכל נושא העיתונות.

ניצן הורוביץ: המחלה שאריק בנדר דיבר עליה בהתחלה, מחלת העיתונות, היא אנומליה עסקית כלכלית שאנחנו נתקלים בה בשנים האחרונות בכל העולם.

ניצן הורוביץ: התפוצה של הפרינט יורדת, החדירה של האינטרנט עולה מאוד, אבל אי אפשר להוציא כסף מהאינטרנט.

ניצן הורוביץ: אין עדיין מודל עסקי סולידי שמאפשר לאנשים להתפרנס מאינטרנט כפי שמתפרנסים מהפרינט.

ניצן הורוביץ: הסתירה הזאת קיימת לפחות עשר שנים, ואנחנו לא מצליחים לפצח אותה בכלים העסקיים ובמודלים העסקיים המוכרים.

ניצן הורוביץ: ולכן כאן נכנסת גישה אחרת, גישה ציבורית שאנחנו רואים אותה, ונצטרך ללכת אליה גם בארץ, ויש מספר דרכים לפעול בנושא הזה.

ניצן הורוביץ: כפי שאנחנו נוהגים בתקציבי התרבות – אנחנו יודעים, למשל, שבלי חוק הקולנוע בישראל או בלי תקציב התמיכות בתיאטרון, לא היה תיאטרון ולא היה קולנוע בישראל בכלל.

ניצן הורוביץ: לא היתה יצירה תרבותית בכלל.

ניצן הורוביץ: גם התקשורת החופשית חייבת להיכנס לתוך הפרמטרים האלה, ויש מספר דרכים, אדוני.

ניצן הורוביץ: אנחנו עכשיו יושבים, מגבשים וחושבים על המודלים, אבל זה יצטרך להיות מהר.

ניצן הורוביץ: יש עניין של קרן הצלה, או קרן סיוע או תקציב תמיכות, וחייבת להיות כאן אמירה ציבורית.

ניצן הורוביץ: יש אפשרות אחרת שאנחנו רואים אותה, למשל, בצרפת.

ניצן הורוביץ: גם בגרמניה, דודו, גם בספרד.

דוד רותם: מאיפה אתה רוצה - - - על חשבון החינוך או הבריאות?

ניצן הורוביץ: שנייה, חכה רגע.

ניצן הורוביץ: רגע, דודו.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד לך שהמדינה כבר עושה את זה.

ניצן הורוביץ: תקציב רשות השידור, שהוא השידור הציבורי והתקשורת הציבורית במדינת ישראל, הוא יותר מ-800 מיליון שקל בשנה.

ניצן הורוביץ: תקציב התמיכות של משרד התרבות הוא כמעט 500 מיליון שקל בשנה.

ניצן הורוביץ: אלה תקציבים שהולכים למטרות מהסוג הזה.

ניצן הורוביץ: קרן הצלה או קרן סיוע, סבסוד מנויים, כמו שאנחנו רואים היום בכל מיני מקומות בעולם, שהמדינה רוכשת עבור חיילים, עבור שוטרים, עבור אחיות, עבור עובדים, עבור תלמידים, מנוי לעיתון בהיקפים מסוימים.

ניצן הורוביץ: אפשרות אחרת היא מע"מ חלקי או מע"מ ייעודי שהכספים יופרשו לעניין, או, וזאת ההמלצה שלי, שילוב של כל האלמנטים לחבילה אחת גדולה.

ניצן הורוביץ: אין דרך, אדוני היושב-ראש, לעקוף את המחלה הזאת של העיתונות בלי מעורבות ציבורית באופן שהגדרתי, והדברים האלה כבר קיימים בעולם.

ניצן הורוביץ: לא רק המודל הצרפתי שאנחנו מנסים ליישם אותו בשוק הספרים.

ניצן הורוביץ: אלא גם מודל גרמני, מודל בריטי ומודלים אחרים.

ניצן הורוביץ: כי עיתונות, מעבר למקום העבודה – וכאן יושבים אנשים שמתפרנסים ומביאים לחם מהמקום זה – זה גם עבורנו לחם, עבור הציבור.

ניצן הורוביץ: תקשורת חופשית טובה זה טוב למדינה, זה אינטרס ציבורי.

ניצן הורוביץ: ואני מציע שהוועדה הזאת תסיים היום גם באיזושהי אמירה של הכרח במעורבות ציבורית להצלת התקשורת בישראל.

ניצן הורוביץ: ותראה, אדוני, מה קורה בספרים היום, איך המו"לים קורסים.

ניצן הורוביץ: זה לא רק עיתונים.

ניצן הורוביץ: לא תהיה לנו יצירה תרבותית, יצירה תקשורתית, בלי מעורבות ציבורית.

ניצן הורוביץ: המודל הישן של הבעלות הפרטית נטו, כשזה נסגר זה נופל, לא עובד יותר ולא מתאים לסוג כזה של עסקים.

ניצן הורוביץ: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה לחבר הכנסת הורוביץ.

ירון ארבל: אפשר, בבקשה?

כרמל שאמה-הכהן: כן, עורך-דין ירון ארבל, בבקשה.

ירון ארבל: דיברנו על העבר, דיברנו על העתיד, מה קורה עם ההווה?

ירון ארבל: אנחנו לא באנו עם כסף.

ירון ארבל: איך נממן את המשכורות של ספטמבר?

ירון ארבל: אנחנו נבקש, כנראה, אשראי מבית-המשפט לשלם את המשכורות האלה.

ירון ארבל: אבל אנחנו צריכים עזרה מאיזשהו מקום אחר.

נחמן שי: מה זה "אשראי מבית-המשפט"?

נחמן שי: לבית-המשפט אין כסף.

נחמן שי: מה זה אשראי?

עמיר פרץ: לא, הוא יבקש מבית-המשפט רשות לקבל הלוואה.

עמיר פרץ: אחרת, הוא לא יכול לקחת.

ירון ארבל: אישור לקבל אשראי.

ירון ארבל: אנחנו מבקשים, כפי שחבר הכנסת שדיבר קודם התחיל לדבר על הנושא הזה, שהוועדה הזאת תבוא אולי בקריאה מסוימת לביטוח הלאומי, שיכול להיות שהם ישתתפו בתשלום לעובדים ויעזרו לנו במימון של השלמת חודש ספטמבר הזה לפחות.

כרמל שאמה-הכהן: בכמה כסף מדובר?

קריאה: סליחה שאני מפריע, אבל דנקנר התחייב לוועד העובדים שהוא ישלם את משכורת ספטמבר.

קריאה: אנחנו יודעים, אנחנו יודעים.

קריאה: נכון, עד ה-26 בספטמבר הוא התחייב.

קריאה: - - - התחייב בפנינו על משכורות ספטמבר.

קריאה: לא, לא, מה-24 אנחנו כבר לא תחת השליטה שלו.

קריאה: עד ה-23 בספטמבר.

קריאה: זה כולל את ה-23.

חגי מטר: העמדה של העובדים, בפירוש, היא שמי שהיה המעסיק שלנו עד ה-23 – דנקנר, שגם נתן התחייבות והוא ראה שהוא ישלם את זה – הוא אחראי לשלם את המשכורת הזאת.

חגי מטר: אם אין את זה בקופה של הנאמנים, זה צריך להיות מי שהיה הבעלים האחרון.

כרמל שאמה-הכהן: עד עכשיו מר דנקנר מדבר ברור מאוד.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא חושב שהוא יחזור בו.

ירון ארבל: אנחנו מדברים על הביטוח הלאומי, כי יכול להיות שהביטוח הלאומי יצטרך לשלם את זה.

כרמל שאמה-הכהן: כמה כסף אתה צריך מהביטוח הלאומי?

ירון ארבל: אנחנו מדברים על בסביבות 11 מיליון שקל.

ירון ארבל: אנחנו מדברים על דברים פשוטים מאוד.

כרמל שאמה-הכהן: זה משכורת לחודש של כל העובדים?

כרמל שאמה-הכהן: אבל אם מר דנקנר משלם כמעט שלושה רבעים מהחודש?

לאה נס: זה לא שייך.

לאה נס: בכל מקרה צריך את זה.

לאה נס: לפחות שתהיה פנייה עקרונית.

ירון ארבל: אם אתם תפנו, יהיה לנו את הגיבוי לעשות ולהתחיל לדבר.

כרמל שאמה-הכהן: בסמכות של השר?

כרמל שאמה-הכהן: של מי שם?

כרמל שאמה-הכהן: מי אמור לאשר לכם דבר כזה?

לאה נס: מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי.

כרמל שאמה-הכהן: הוא מוסמך על-פי חוק?

כרמל שאמה-הכהן: אם הוא לא מוסמך על-פי חוק, זה לא יעזור שנקרא לו.

כרמל שאמה-הכהן: הקריאה היא בחינם, אבל אני רוצה לדעת שהיא גם מעשית.

כרמל שאמה-הכהן: יש לו סמכות, על-פי חוק, לעזור לכם?

רחל אדטו: שלמה, יש תקדים לזה שהביטוח הלאומי שילם משכורות?

לאה נס: הביטוח הלאומי, לפי חוק, הרי ממילא נותן גמלה לעובדים של חברה שהמפעל שלה הגיע לפירוק.

רחל אדטו: לא בסדרי גודל של משכורת.

לאה נס: הרבה יותר, והרבה יותר מהסכומים שמדברים עליהם.

לאה נס: כך שממילא בחלק מהחוב לעובדים, בסופו של דבר, גם הביטוח הלאומי ישתתף לפי מה שביטחו אצלו.

דב חנין: השאלה היא אם זה יקזז את זה.

לאה נס: זה עניין של מימון.

לאה נס: כי עד שהביטוח הלאומי יצטרך לשלם את זה, זה יכול לקחת עוד שנה.

לאה נס: בינתיים אנחנו צריכים מימון בשביל להחזיק את העסק.

לאה נס: אז הוא יכול לתת מקדמה שתהיה על חשבון מה שממילא על-פי חוק הוא צריך לשלם, אבל זה יסייע להחזיק את העסק.

דב חנין: זה לא אותו דבר.

דב חנין: הביטוח הלאומי מחויב לעובדים שנפגעו.

דב חנין: אתה מדבר על הלוואה של הביטוח הלאומי לעסק, שאני לא מתנגד לה, אבל זה לא יכול להיות על חשבון זכויות העובדים.

לאה נס: לא על חשבון הזכויות, על חשבון מה שממילא הוא צריך לשלם.

כרמל שאמה-הכהן: טוב, ההערה נרשמה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו נכנסים כבר ללחץ של זמנים, ולכן שתי דקות מעכשיו לכל אחד מהדוברים.

דב חנין: אני אשתדל להיות קצר מאוד.

דב חנין: יש כאן כמה שערוריות שמתחרות זו בזו, ואז לפעמים אנחנו לא רואים את עוצמת השערוריות האחרות מחמת השערוריות הראשונות.

דב חנין: הסיפור של הפנסיות זו שערוריה, הסיפור של כספי הפיצויים שהופרשו או לא הופרשו – שערוריה, הסיפור של התנערות של בעלים מהחובות שלהם לשלם משכורת – שערוריה, הסיפור של פיטורי 2,000 עובדים הוא שערוריה.

דב חנין: אנחנו כבר מתחילים לדבר על פיצויים ועל זכויות פנסיה כאילו שכבר השלמנו עם פיטורי 2,000 עובדים.

דב חנין: מה קורה פה?

דב חנין: 2,000 עובדים עומדים ללכת הביתה.

דב חנין: אנחנו יכולים לקבל את זה?

דב חנין: הוועדה הזו נזעקה, ובצדק – בכל מצב של מפעל של 200 או 300 עובדים, התייצבנו ואמרנו שאי אפשר לשלוח אנשים הביתה.

דב חנין: אנחנו מוכנים לקבל את זה כשמדובר במפעל של 2,000 עובדים?

דב חנין: אבל מעבר לזה, דובר כאן על הסכנה שבסגירת עיתון – בוודאי.

דב חנין: אין רקמה דמוקרטית בלי תקשורת, ומה שקורה בתחום התקשורת בישראל צריך להפחיד כל אזרח.

דב חנין: כי התקשורת הולכת ונסגרת, וכל כלי תקשורת נוסף שנסגר זה פחות מרחב דמוקרטי לכולנו לעמוד עליו.

דב חנין: וגם עסקת בן-צבי, אני יודע שבית-המשפט הקפיא אותה ואני שמח על כך, גם היא מפחידה אותי מאוד.

דב חנין: עסקה מוזרה ומשונה שאני חייב להודות שלא שמעתי כמוה.

דב חנין: הוא רוכש את השם של העיתון אבל לא רוכש את העיתון, והוא מקבל את ההפצה אבל לא מקבל את המפיצים, ופה יהיו לו עובדי קבלן לחצי שנה, ופה עיתונאים שהוא יחליט אם הוא רוצה או לא רוצה לקחת, כמובן שיצטרכו לוותר על הזכויות שלהם, אולי הדעות שלהם לא מספיק טובות בשבילו.

דב חנין: כל מערכת העיתון תעבור סלקציה כפולה.

דב חנין: מערכת של עיתון שלם בישראל תעבור סלקציה כפולה – מי שמתאים כלכלית, מי שמתאים פוליטית, מי שמתאים ערכית, ישרוד.

דב חנין: ומי שלא, הולך הביתה.

דב חנין: אנחנו נזעקים, ובצדק, כשמאיימים על עיתונאי אחד או על עיתונאית אחת בפיטורים - -

דוד רותם: לא, יש - - - אחרים שיקבלו אותם.

דב חנין: - - פה מאיימים על מאות עיתונאים.

דב חנין: ולכן, יש פה סיבות רבות לדאגה.

דב חנין: אני חייב להגיד לכם שיש פה סיבה אחת לאופטימיות.

דב חנין: ואתם יודעים מה הסיבה לאופטימיות?

דב חנין: שכל הוועדים האלה התעוררו, שכל העובדים התארגנו, שאנחנו שומעים פה את האמירה הכל-כך ברורה שאנחנו לא הולכים לוותר על שום דבר.

דב חנין: אני חושב שזו סיבה לאופטימיות.

דב חנין: יש לכם הרבה כוח, לציבור הזה יש הרבה כוח.

דב חנין: לעיתונאים יש כוח, לעובדים מאורגנים יש כוח.

דב חנין: אם תשמיעו את קולכם ולא תחשבו שתהיו פה רק קורבנות, הכוח הזה גם ישפיע.

דב חנין: אני רוצה להשלים את הדברים שלי בשתי נקודות מאוד בקיצור.

דב חנין: יש פה רמה פרטנית של מה שצריך לעשות עם "מעריב", וצריך לעשות הרבה דברים עם "מעריב".

דב חנין: ויש פה את הרמה הכוללת יותר של מה שקורה בתחום התקשורת בכלל.

דב חנין: אנחנו מהסיפור הזה יכולים ללמוד שעריצות השוק לא עובדת, בוודאי לא עובדת בתקשורת.

דב חנין: אבל אני רק רוצה שיהיה ברור מאוד: משבר דרמטי כמו של התקשורת בישראל לא קורה במקומות אחרים.

דב חנין: אל תתבלבלו.

דב חנין: התקשורת בבעיה, והפרינט נמצא בבעיה במקומות אחרים.

דב חנין: קריסה כל-כך מהירה כמו שקורית אצלנו זו תופעה ספציפית.

דב חנין: אי אפשר להבין את זה רק במנגנוני שוק.

דב חנין: יש פה גם מנגנונים פוליטיים, יש פה גם תהליכים ספציפיים.

דב חנין: דיברו פה על התקשורת חינם – גם זה משפיע וזה משפיע בגדול, אפשר לראות את זה במספרים.

דב חנין: כי שוק תמיד פועל בהקשרים פוליטיים, ותמיד החלטות פוליטיות קובעות איך השוק מתנהל ואיך הוא לא מתנהל.

דב חנין: דיברו על מעורבות ציבורית – חברות וחברים, בכל מדינות אירופה, להוציא בלגיה, פועלים מנגנונים של סבסוד.

דב חנין: סבסוד עקיף בכל המדינות חוץ מבלגיה.

דב חנין: סבסוד ישיר בהולנד, צרפת, פורטוגל, כמובן כל הסקנדינביות, כי צריך דמוקרטיה.

דב חנין: דמוקרטיה עולה כסף, מה נעשה?

דב חנין: אפשר לייצר שיטת משטר שתהיה הרבה יותר זולה, אבל היא לא תהיה דמוקרטיה.

דב חנין: אם אנחנו רוצים דמוקרטיה, צריך להשקיע בזה.

דב חנין: וכדי שתהיה דמוקרטיה, חייבת להיות תקשורת.

דב חנין: וכדי שתהיה תקשורת, כן, צריך להקים רשות תקשורת ורשות עיתונות, וקרן התקשורת - -

כרמל שאמה-הכהן: נא לסכם, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: - - והדברים האלה עובדים, ויש מנגנונים, וצריך רק להעתיק אותם.

דב חנין: אפילו לתרגם מצרפתית, מהולנדית, מסקנדינבית, לעברית.

דב חנין: זה עובד מצוין.

דב חנין: בחלק מהמדינות האלה התפוצה של התקשורת אפילו עולה.

דב חנין: ראו את אוסטריה, עם כל הבעיות.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

דב חנין: ונקודה אחרונה – אני רוצה להמשיך את מה שאמר אמיר.

דב חנין: בסיפור של "מעריב" יש עוד מודל אחד.

דב חנין: והמודל הוא שבמקום שנמצא איל תקשורת חדש וניתן לעוד מישהו לנסות, על חשבון העובדים ועל חשבון הציבור, בואו ננסה את הפתרון הכי פשוט.

דב חנין: הרי יש פה אנשים שיודעים איך לנהל עיתון, יש פה אנשים שיודעים איך לכתוב בעיתון, יש פה אנשים שיודעים איך להדפיס עיתון.

דב חנין: בואו נייצר מודל שנותן את העיתון הזה בינתיים לעובדים, לניהולם, לשליטתם, עם סיוע ציבורי.

דב חנין: תאמינו לי, הם לא נכשלו, הם לא נכשלו בעיתון הזה, ודבר אחד אנחנו יודעים עליהם ובטוחים בו – שלפחות להם יש אינטרס שהעיתון הזה יצליח.

דב חנין: תנו ל-2,000 אנשים להילחם על העיתון הזה כדי שהוא יצליח, והוא יצליח.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: חלק מהדברים שרציתי לומר בהכרח נאמרו, ולכן לא אחזור עליהם.

נחמן שי: אני מסכים אתם ותומך בהם.

נחמן שי: אבל אני רוצה לומר לך משהו קודם, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אני יודע שזה פרקטי יותר לחפש את הכסף, וצריך לשמוע היטב את מה שאמר פה הנאמן ואחרים.

נחמן שי: אבל אנחנו לא יכולים להתנער מהתמונה הכוללת, ואסור לנו להתעלם מן התמונה הכוללת.

נחמן שי: והתמונה הכוללת היא שבשנים האחרונות נעשתה דה-לגיטימציה לתקשורת במדינת ישראל.

נחמן שי: וזה נעשה דבר לגיטימי לפגוע בתקשורת, להשפיל אותה, לחוקק חוקים נגדה ולגרום להחלשת מעמדה.

נחמן שי: ולכן, כאשר מגיע הרגע בו עיתון נסגר, אין עצב.

נחמן שי: אין עצב, לא יעזור שום דבר.

נחמן שי: לקבוצה שיושבת פה אכפת מאוד, לציבור הכללי לא אכפת כל-כך.

נחמן שי: אז יהיה פחות עיתון.

נחמן שי: מה האסון?

נחמן שי: הם אומרים.

נחמן שי: זאת הפעולה העיקרית שעשתה הממשלה, כרמל.

נחמן שי: אני יודע שאתה לא רוצה לנהל ויכוח פוליטי, ואני גם מעריך מאוד את זה שכינסת את הישיבה, שזה חריג.

נחמן שי: מפני שהממשלה לא הזיזה עפעף כדי לסייע ל"מעריב", לא אכפת לה.

נחמן שי: אז אתה אמרת, אני אקח לפחות את המגזר שאני יכול לסייע בו.

נחמן שי: טוב עשית.

נחמן שי: אבל אסור שבמדינת ישראל – ראש הממשלה ושרי הממשלה, וגם האנשים שיושבים בצד הזה של השולחן, הם היו צריכים להתגייס ולומר: אכפת לנו שתהיה תקשורת ואכפת לנו שיהיה "מעריב".

נחמן שי: זה לא רק ש"מעריב" זקוק לממשלה ולמדינה ולציבור.

נחמן שי: זה הציבור שזקוק ל"מעריב" ולכלי התקשורת.

נחמן שי: זאת הנקודה המרכזית.

נחמן שי: ואסור לנו לשכוח את זה גם בדיון כזה שבמהותו הוא טכני יותר.

נחמן שי: וטוב שנוציא מפה תשובות, אני מקווה, גם לבעיות הפרטניות שהועלו פה בדיון.

נחמן שי: אני לא אחזור על כל הדברים האחרים שנאמרו בזכות מעמדה של התקשורת בדמוקרטיה.

נחמן שי: אבל שיהיה ברור שכל פעם שעיתון נסגר, או שגוף אחר שנוגע לתקשורת נסגר, הדמוקרטיה הישראלית נחלשת באותה מידה בדיוק, באותו אחוז בדיוק.

נחמן שי: וככה, כשהכול יסתיים או רובם ייעלמו בצורה כזו או אחרת, נישאר גם עם דמוקרטיה מוחלשת במדינת ישראל.

נחמן שי: לכן אנחנו צריכים לחפש פתרון שלא יהיה פוליטי.

נחמן שי: אני לא רוצה להתחנן בפני ראש הממשלה.

נחמן שי: עשינו את זה יחד אתך בענייני "ערוץ 10", והפתרון נראה עכשיו.

נחמן שי: אבל "ערוץ 10" שונה מ"מעריב", מפני ש"ערוץ 10" הוא משאב ציבורי שניתן, ולכן המדינה יכולה גם לנהל משא-ומתן על דרכי השימוש בו או לסייע לו.

נחמן שי: ואני שמח שמסתמן פתרון.

נחמן שי: הבעיה של "מעריב" היא שונה.

נחמן שי: זה עיתון בבעלות פרטית, והשאלה היא אם הממשלה צריכה להיכנס.

נחמן שי: אני לא רוצה לראות שם ממשלה, אבל אני כן רוצה לראות את מה שאמר ידידי ניצן, אני רוצה לראות שם את הציבור.

נחמן שי: וצריך לחפש גוף ציבורי שיודע להכין את החוק הזה שאנחנו מדברים עליו, ואת הכלים.

נחמן שי: בכל הגופים שהזכרת בעניין התמיכות, ניצן, אלה ועדות ציבוריות – מועצת הקולנוע וכולי.

נחמן שי: זו הדרך, ולא הממשלה.

ניצן הורוביץ: נכון מאוד.

דב חנין: ולכן ברגע שקמה מועצת הקולנוע, השרה או השר, יהיו אשר יהיו, הפסיקו לסבסד ישירות, אלא זה עובר דרך אותו צינור ציבורי.

דב חנין: לזה אנחנו צריכים להגיע.

דב חנין: לא יעזור שום דבר, המדינה, שלכולנו יש חלק בה, תצטרך להקצות את הסכומים שהתקשורת נזקקת להם היום כדי להתקיים.

דב חנין: אין מה לעשות.

דב חנין: יכול להיות שזה יהיה לזמן קצר או לזמן ארוך.

דב חנין: ואני קורא לכל החברים פה בוועדה, שכאשר הדיון הזה יסתיים לא ילכו לעסוק בדברים אחרים שיש לכל אחד, אלא יחפשו פתרון ציבורי ראוי.

דב חנין: זאת הבעיה שלנו.

דב חנין: נפתור איכשהו את הבעיות המיידיות, אבל הבעיה לטווח ארוך היא בידינו.

דב חנין: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

יואב ריבק: אפשר שני משפטים?

כרמל שאמה-הכהן: שני משפטים, בבקשה.

יואב ריבק: שמי יואב ריבק, ואני ראש אגף החדשות של העיתון.

יואב ריבק: אני בעיתון כרגע ארבע שנים, ורציתי רק להרחיב, ממש בקצרה, ולפרט בעניין הפנסיות והמכתב שהצגת מאחד העובדים.

יואב ריבק: וזה מבלי לגרוע מהאחריות של אף אחד מבעלי השליטה, בעבר ובהווה.

יואב ריבק: לפני כשנתיים התחיל גל של מכתבים מחברות הביטוח לעובדים, עם אזהרות שהם עלולים לאבד את זכויותיהם הפנסיוניות בגלל אי הפרשה של כמה חודשים.

יואב ריבק: אחרי שהתחלנו לבדוק את זה, מסתבר שהיו עשרות עובדים שלא קיבלו מכתבים כאלה, ובכל זאת לא הופרשו להם כספים לפנסיה.

יואב ריבק: אני יכול לספר על זה הכי טוב, גם בגלל שלא היה אז ועד עובדים, וגם בגלל שהייתי בתפקיד שהוא חצי ניהולי – הייתי סגן ראש האגף אז.

יואב ריבק: התברר שלעובדים רבים ב"מעריב", וזה יכול להעיד במידה רבה על אופן הניהול של העיתון הזה בשנים האחרונות, נלקחו כספים מהמשכורת, הכספים ירדו מתלושי השכר, אף אחד לא ידע איפה הם, ולא הגיעו לקרנות הפנסיה.

יואב ריבק: אנחנו יודעים את זה, זו עובדה.

כרמל שאמה-הכהן: יש לך תלושים כאלה להציג לנו?

יואב ריבק: יש לי תלושים להציג.

יואב ריבק: ולמיטב ידיעתי, יש גם חקירת משטרה בנושא ויש גם דיונים משפטיים.

יואב ריבק: אני יודע את זה בוודאות.

כרמל שאמה-הכהן: איזו יחידה במשטרת ישראל חוקרת את זה?

יואב ריבק: אני לא יודע הרבה פרטים.

יואב ריבק: אני יודע רק מה שקראתי בעיתונים.

יואב ריבק: אבל אני יודע שמתנהלים על זה דיונים משפטיים.

יואב ריבק: אני רוצה להדגיש את זה שוב: כספים ירדו מהשכר של עשרות עובדים ולא הגיעו לקרנות הפנסיה.

יואב ריבק: בזמנו, ואני לא מגן כאן ולא לוקח צד, נאמר לנו שזו היתה בעיה של סוכן ביטוח שמוּנה מטעם העיתון כדי להסדיר את הדברים האלה לעובדים.

יואב ריבק: אני לא יודע מה בדיוק הוא עשה עם הכסף.

יואב ריבק: אבל אני מספר את זה כדי שתבינו איך העיתון הזה התנהל בשנים האחרונות.

יואב ריבק: מדובר בעשרות עובדים.

יואב ריבק: דבר אחרון, אני יודע שזה סודר למי שביקש את הדוחות הרבעוניים ועבר עליהם.

יואב ריבק: גם אני, באופן אישי, ביקשתי את דוחות ההפרשות מחברת הביטוח שלי, וראיתי שבמשך שנה לא נכנסו לי כספים לקרן הפנסיה על אף שהם נלקחו מהשכר שלי.

יואב ריבק: אחרי שעברתי על זה בשנה האחרונה עם סוכן ביטוח, זה הוסדר.

יואב ריבק: אבל אני מניח שיש מאות עובדים ב"מעריב" שלא עוברים, ולא מודעים ולא ביקשו את הדוחות הרבעוניים להם – ואני מבקש, אם אפשר, מהנאמן, לבדוק את זה בשבילם ולקבל את כל הדוחות האלה – כי אני משוכנע שיש עובדים שלא בדקו את ההפרשות שלהם.

יואב ריבק: ואם תבדקו, תיווכחו שבשנת 2009 ו-2010 נעלמו מקרנות הפנסיה כספים שנלקחו מהעובדים.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא שמים לב אבל כנראה שגל הפיטורים הזה הוא הכי גדול שהיה אי פעם במדינת ישראל.

איתן כבל: זה כמעט בטוח.

איתן כבל: חשבנו שאתא הוא הכי גדול, אבל עוד לא היה סדר גודל כזה של פיטורים כמו שהולך להיות ב"מעריב".

קריאה: זה פעמיים אתא בערך.

איתן כבל: דבר שני, אדוני היושב-ראש, הרי בסופו של עניין אנחנו רוצים לצאת מכאן כשתהיה תכלית ראויה לדיון הזה.

איתן כבל: ואני מודה לך, כמו בדברים אחרים, שלקחת על עצמך להוביל את הדיון הזה.

איתן כבל: אי אפשר שנצא מכאן בלי התחייבות, קודם כל, לעניין הפנסיוני.

איתן כבל: אני לא מקבל את זה, בכל הכבוד, שהדיון הזה נעשה כדי שהבעלים מכאן ומכאן ייקחו את הפרוטוקולים לבתי-המשפט.

איתן כבל: זה לא העניין.

איתן כבל: יש כאן שני אנשי עסקים מכובדים, אנשים שיש להם כסף, ואני אומר את זה לא בציניות ולא ממקום של לדבר בשפה לא נכונה כלפי אותם אנשים.

איתן כבל: אין בלבי דבר – אני אומר את זה גם כשאני קורא שאיש עסקים פושט רגל או נמצא בקשיים, או בבעיות כאלה ואחרות, ואני מבין את ההשלכות שיש לכך על המשק הישראלי.

איתן כבל: זה לא עניין של מה בכך.

איתן כבל: אבל לא יכול להיות – ואני אומר את זה גם לך וגם לך, אדוני, אני אומר את זה בכל הלב – לא יתכן שנצא מכאן ואתם לא יודעים להסתכל האחד בעיניים של השנייה ולומר לנו באופן שאיננו משתמע לשתי פנים שנושא המאה אחוז איננו בוויכוח, קודם כל.

איתן כבל: אין מצב, ואם לא, אין משמעות לכל הדיון הזה.

איתן כבל: לא יכול להיות שהיא אומרת שאתם יושבים והכול בסדר.

איתן כבל: הרי מה המשמעות?

איתן כבל: שזה ייגמר בבתי-משפט, ואז או שהכלב ימות או שהפריץ ימות, ודוקטור נס יעשה את מה שהוא צריך, וההוא יעשה את מה שהוא צריך.

איתן כבל: אנחנו רוצים לתת מענה, כי סיפור "מעריב", ולא מבינים את העוצמה של המשבר הזה, הוא גדול הרבה מעבר לסך חלקיו.

איתן כבל: הוא גדול בכך שהוא מהווה תקדים שעדיין לא היה כמותו בשוק יחסי העבודה במדינת ישראל, בוודאי לא בסדרי הגודל האלה.

איתן כבל: אנחנו לא יכולים לעבור על זה לסדר-היום, ולא משנה כאן מי צודק.

איתן כבל: בסופו של עניין, לא ייתכן שעובדים במדינת ישראל צריכים להתחנן לקבל את מה שאמורים הם לקבל על-פי דין.

איתן כבל: השאלה: מה, לא בדקתם?

איתן כבל: היא לא רלוונטית.

איתן כבל: היא אפילו במידה רבה סוג של חוצפה.

איתן כבל: מה זה, לא בדקתם או כן בדקתם, העובדים?

איתן כבל: אני לא כל בוקר עכשיו אלך להסתכל אם כן או לא שילמתי, הפרישו או לא הפרישו לי.

איתן כבל: אני בעסק שאמור להיות עסק נקי, לא עסק של גנבים.

איתן כבל: ובסופו של עניין, אדוני היושב-ראש, אני אפילו תובע את זה, שאנחנו נאמר באופן שאיננו משתמע לשתי פנים לבעלי השליטה ולמי שמנהל את העסק הזה היום, שאנחנו כבית-המחוקקים לא נוותר.

איתן כבל: ואתה מיד אחרי החגים מתחייב לעשות ישיבה נוספת לראות לאן הולכים פני הדברים.

איתן כבל: כי בכל הכבוד למפרקים – לזה בתימנית קוראים: - - - זה יהיה עכשיו דיבור, ואז שוב ייתן שבועיים, אחר-כך הם יבקשו, יש עוד כמה דברים שצריך לברר.

איתן כבל: יש דברים שלא יכולים להמתין, וזאת נקודה אחת.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני לא ראיתי כמעט בשום מקום עובדים גרועים.

איתן כבל: בסופו של עניין, עסקים קורסים כי המנהלים גרועים או כי הבעלים חזירים, או שילוב של שניהם.

איתן כבל: לכן, אני מבקש מאוד, כקורא עיתון "מעריב" ותיק, ואני אוהב את העיתון ויש בו אנשים טובים - - -

קריאה: אחלה של עיתון אנחנו.

חנה אלחנן: אני מנהלת את תיק הלקוח שלך ושל כל חברי הכנסת.

איתן כבל: אז תדאגי שלא יזרקו את העיתון.

איתן כבל: ברשותכם, אדוני היושב-ראש, אנחנו קצת מקלים ראש בעניין המשבר.

איתן כבל: "ערוץ 10" עדיין לא הולך להיפתר, עם כל הדיבורים שקראתי היום בעיתון.

איתן כבל: המשבר מתדפק על הדלתות של כל העיתונים וכל המערכת התקשורתית, ואתה יודע את זה, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, שהסיפור של "קשת", "רשת", "ערוץ 10" ורשות השידור, עם כל זה שיש חוק וכל הסיפורים, והעסק, שלא נדבר עליו.

איתן כבל: אני גם מבקש שנרים את הכפפה גם כוועדה.

איתן כבל: ואני פניתי לך ללא הבדל של מפלגות, ימין, שמאל, קואליציה, אופוזיציה, שנקים ועדת משנה שנקצוב לה זמן של עבודה אינטנסיבית.

איתן כבל: אם אנחנו לא נעשה את זה, הממשלה לא תעשה את זה.

איתן כבל: זו אולי משימה הכי גדולה שיכולה ליפול לפתחך.

איתן כבל: זה אולי לא יכול לעזור ל"מעריב" מחר בבוקר, וזה הסעיף הראשון שאמרתי.

איתן כבל: אבל לגבי העתיד הקרוב זאת חובתנו.

איתן כבל: העסק בקריסה.

איתן כבל: אני אומר לכם את זה כמי שמרשה לעצמו לומר שמבין מאוד - - -

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת כבל, דבריך ברורים, חדים וענייניים.

איתן כבל: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אולי זה טבעי, משום שזה ועדת הכלכלה, אבל ברמה הציבורית אני קצת מצטער שבדיון הזה אנחנו מתמקדים בסוף.

יואל חסון: בסוף זה אומר, איך סוגרים את עיתון "מעריב" או איך מפטרים את עובדי "מעריב" בצורה החוקית, הראויה והנכונה, כשמבטיחים את כל הזכויות שלהם.

יואל חסון: אל"ף, אם חס ושלום נגיע לנקודה הזאת, אין ספק שזה צריך להיות על-פי הזכויות, הכללים והחוקים.

יואל חסון: אין כאן בכלל שאלה בדבר הזה.

יואל חסון: ועדת הכלכלה בוודאי צריכה לעמוד על הדברים האלה.

יואל חסון: אני מצטער שבכלל הגענו לנקודה הזאת, ואותה הייתי רוצה למנוע.

יואל חסון: מי יודע מה קרה כאן ב-30.7.2007?

יואל חסון: מישהו זוכר מה קרה?

יואל חסון: ב-30.7.2007 השתנו הכללים בעיתונות הישראלית.

יואל חסון: הקימו עיתון שאין לו מודל עסקי.

יואל חסון: ואדוני היושב-ראש, זה ממש לא קשור לפוליטיקה.

יואל חסון: "ישראל היום" הוא לא העיתון הראשון שיש לו אג'נדה.

יואל חסון: נכון, יש לו אג'נדה פרסונלית יותר מאשר רעיונית, אבל הוא לא הראשון שיש לו אג'נדה.

יואל חסון: אבל הוא הראשון שעובד ללא מודל עסקי.

יואל חסון: הוא חיסל את עולם העיתונות – מישהו דיבר כאן על עניין הפרינט והלא-פרינט, והאינטרנט – והוא הקדים את הזמן לחיסול של הפרינט במדינת ישראל.

יואל חסון: יכול להיות שהמשבר של "מעריב" צריך היה לקרות רק בעוד עשר שנים, והמשבר של ידיעות אולי בעוד 20 שנה.

יואל חסון: ולמה הוא הקדים, אדוני היושב-ראש?

יואל חסון: ואי אפשר להתעלם מהדבר הזה גם כשמדברים במושגים כלכליים בוועדת הכלכלה.

יואל חסון: דיברו פה קודם על דוגמת החלב, וזה לא רק עניין חלוקת העיתון בחינם.

יואל חסון: כשבא עיתון ומוריד למחירי רצפה את המודעות שהוא מוכר ואת העמודים שהוא מציע, ומאלץ אחר-כך את כל העיתונות לדרדר את המחירים למטה, מביא, בסופו של דבר, גם להידרדרות ברמת העיתון, לחוסר יכולת להעמיד ולממן את העיתון הזה, ומביא למצב שמי שבכלל מחזיק עיתון צריך להיות פילנטרופ.

יואל חסון: איפה יש דבר כזה?

יואל חסון: מה פתאום שמי שמחזיק עיתון צריך להיות פילנטרופ?

יואל חסון: עיתון צריך להיות מקום שמרוויחים ממנו.

יואל חסון: וברגע שהמודל העסקי הזה קרס, ניתקו את צינור החמצן מהעיתונים שהם עדיין עיתונים חופשיים.

יואל חסון: אתה מסתכל היום על הציבור, אתם יודעים, יום כיפור, יושבים בחוץ ברחוב, אנשים מדברים, שכנים, ושאלתי קצת על העניין הזה.

יואל חסון: לרוב האנשים היו מנויים בעיתונים, ורוב האנשים ביטלו אותם.

יואל חסון: בשבילם "ישראל היום" נותן את הפתרון.

יואל חסון: איך אמר לי אחד מהם?

יואל חסון: אני יודע שזה עיתון של ביבי, אבל יש בו ספורט.

חנה אלחנן: ויש בו תשבצים.

יואל חסון: יש בו ספורט, ויש בו תשבצים.

קריאה: נכון, נכון.

יואל חסון: בטוח שהמשבר הזה הוקדם בעשר שנים.

יואל חסון: ואין לי בעיה, "ישראל היום" יכול להתקיים כל עוד הוא מתקיים במודל עסקי.

יואל חסון: אין לי בעיה שישים כל יום תמונות של שרה וביבי בכותרת, כל עוד הוא פועל במודל עסקי, ולא מרסק את שוק העיתונות ומוריד את המודעות למטה, ולא מאפשר קיום אמיתי-ריאלי.

יואל חסון: זאת הבעיה המרכזית, ואפשר היום לדבר על איך מצילים את העובדים האלה, ויש את הכלים להציל את העובדים האלה.

יואל חסון: יש חוק במדינת ישראל ויש זכויות עובדים במדינת ישראל, ויש ועדת הכלכלה שצריכה לעמוד עליהם.

חנה אלחנן: אני מוכרחה לשאול שאלה: איפה אתם הייתם עד עכשיו?

יואל חסון: תודה שאת שואלת את השאלה, כי זה בדיוק המשפט הבא שלי.

חנה אלחנן: איפה הייתם אתם?

חנה אלחנן: למה אנחנו היינו צריכים לצאת ולעלות על בריקדות?

חנה אלחנן: אתם רואים את ביבי נתניהו יותר ממה שאני רואה אותו, לשמחתי.

יואל חסון: גברתי, לפני ארבע שנים העליתי את הצעת החוק הראשונה שאמורה להגביל את היכולת של עיתון שמחולק חינם ומחייב מודל עסקי, והצעת החוק הזאת בקדנציה הזאת נפלה, לצערי, בגלל שראש הממשלה לא רצה שהיא תעבור.

חנה אלחנן: נו, ברור, לא?

יואל חסון: הכנסת העלתה יותר מפעם אחת הצעות חוק שרצו להסדיר את עולם העיתונות במדינת ישראל, ולצערי, הממשלה וראש הממשלה הזאת הכשילו.

חנה אלחנן: כי העיתון הזה נקרא "ביביתון", ואנחנו יודעים את זה.

חנה אלחנן: לא רק "חינמון".

יואל חסון: בסדר, אני לא נכנס לזה.

יואל חסון: ביקש היושב-ראש לא להיכנס לפוליטיקה.

רוברט אילטוב: אתה ממש לא נכנסת לפוליטיקה, אפילו לא על הקצה.

יואל חסון: לא, ממש לא.

יואל חסון: כדאי שתקשיב לעומק.

רוברט אילטוב: ממש אפילו לא על הקצה.

רוברט אילטוב: אתה הופך את הבעיה של עובדים אחרים בעובדים אחרים, ומנסה מה?

רוברט אילטוב: התנגשות ביניהם?

יואל חסון: כדאי שתקשיבו ותבינו את הדברים לעומק, ואל תלכו לעניין הפופוליסטי השטחי.

יואל חסון: אין לי בעיה ש"ישראל היום" יאדיר ויהלל את נתניהו מהבוקר עד הלילה, כל עוד הוא עובד במודל עסקי, וכל עוד הוא לא מרסק את שוק העיתונות ואת שוק המודעות.

יואל חסון: זאת הבעיה, חברים.

יואל חסון: אין לי בעיה עם קיום העיתון כקיום עיתון.

כרמל שאמה-הכהן: יואל, או שיוציא אותו זכאי אחרי שהוא מורשע בבית-משפט בעבירות פליליות.

יואל חסון: לא הבנתי.

כרמל שאמה-הכהן: לא הבנת, אוקיי, תמשיך.

כרמל שאמה-הכהן: נו, בסדר.

רוברט אילטוב: לא חשוב, לא חשוב.

יואל חסון: לכן, בשורה התחתונה, ואני אסיים במילה אחת: דיברו על התערבות ממשלתית, וההתערבות הממשלתית שמחייבת היא שכל הכללים של העיתונות הכתובה, מבחינת המודל העסקי, מבחינת הפצה בחינם, מבחינת כל הדברים האלה – ולא מבחינת אג'נדות.

יואל חסון: אג'נדות – שכל עיתון יקבע את האג'נדה שלו, והציבור יקבע אם הוא קורא את העיתון הזה או לא.

כרמל שאמה-הכהן: מצחיק לחשוב ש"מעריב" הוא העיתון שהיה היחידי בלי אג'נדה ברורה בעד או נגד מישהו, בניגוד לכל שאר העיתונים.

יואל חסון: מה פתאום?

יואל חסון: לעיתון הזה יש אג'נדה.

יואב ריבק: כולם שונאים אותנו.

יואב ריבק: אין לנו מי שיתמוך.

יואב ריבק: שונאים אותנו משמאל, שונאים אותנו מימין.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו לא שונאים אתכם.

ציון חבס: לא שונאים, אבל לא אוהבים.

יואל חסון: בסוף, כשאתה שובר את שוק המודעות, אז עיתון שפועל על-פי מודל עסקי, לא יכול לפעול יותר.

יואל חסון: מה שקרה ל"מעריב" היום, יכול היה לקרות בעוד עשר שנים.

יואל חסון: מה שיקרה ל"ידיעות אחרונות", יכול היה לקרות בעוד עשרים שנה.

יואל חסון: אגב, אולי מה שיקרה גם ל"ישראל היום".

יואל חסון: יום אחד יקום אותו בעל הון, ויגיד: כבר אין לי אינטרס, ביבי בפנסיה בקיסריה, אני כבר לא צריך עיתון.

יואל חסון: אז הוא יסגור את העיתון, ואז מה יגידו אותם עובדים?

יואל חסון: שהרבה מאוד מהם טובים וראויים, ועושים את עבודתם - - -

כרמל שאמה-הכהן: יואל, לעניין.

קריאה: הוא יעשה להם תספורת, כמו שהוא עושה לכולם.

יואל חסון: לכן, בשורה התחתונה, הכנסת לא צריכה לפחד.

יואל חסון: היא כן צריכה לקדם את הצעות החוק שאנחנו ניסינו לקדם בנושא ההגדרה כיצד פועלת עיתונות חופשית, וכיצד מתייחסים לעיתונים שאינם פועלים במודל עסקי - -

כרמל שאמה-הכהן: אבל זה במליאה, לא בוועדה.

יואל חסון: - - ולעיתונים שפועלים בהפצה חינם, ועל דבר הזה צריך לתת את הדעת.

יואל חסון: לגבי הוועדה – לעמוד על זכויות העובדים, בצורה ברורה, לעקוב אחרי זה ולוודא שזה קורה, אם ובמקרה שהגענו לנקודה שהעיתון הזה צריך לפטר.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, חבר הכנסת חסון.

חגי מטר: כבוד היושב-ראש, אפשר שתי מילים, בבקשה?

כרמל שאמה-הכהן: שתי מילים, תמיד.

חגי מטר: קודם כל , יושב-ראש ועד הדפוס לא דיבר, אם אפשר לשמוע גם אותו.

כרמל שאמה-הכהן: יש גם חברי כנסת שלא דיברו.

חגי מטר: אבל לפניו, נראה לי חשוב לציין: המטרה שלנו פה היא להבריא את "מעריב" ולהציל את מקומות העבודה בכל תרחיש שהוא, וזה לא בהכרח נוגע לעיתונים אחרים.

חגי מטר: יש פה עניין רגיש מאוד, מטבע הדברים, שבו אנשים יכולים להגיד: למה לממשלה להציל את העיתון?

חגי מטר: הוא נגדה.

חגי מטר: או לחילופין, למה שהעיתון ירצה עזרה מהממשלה?

חגי מטר: כי אם הוא ייתמך על-ידה, אז הוא יהיה חייב לה.

חגי מטר: יש לנו פה הזדמנות היסטורית להוכיח שהממשלה מתעלה מעל לאינטרסים המיידיים שלה, לכאורה, ורואה שהיא דואגת, קודם כל, לציבור ולדמוקרטיה.

חגי מטר: ומיד לאחר מכן, הזדמנות לנו להוכיח שלא משנה מי תומך בנו, כעיתונאים חזקים אנחנו יכולים להיות עצמאיים בכל מקרה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת רוברט טיבייב, בבקשה.

רוברט טיבייב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

רוברט טיבייב: לגבי עיתון "מעריב" – לפני כמה שנים, ואני בארץ מ-1994, עשיתי מנוי ל"מעריב" כי ראיתי בו איזשהו מפעל ציוני בשבילי.

רוברט טיבייב: היום אני מנוי גם ל"מעריב" וגם ל"הארץ", ולא שזה פחות טוב או יותר טוב, אלא כי אשתי אוהבת את המוסף "גלריה".

רוברט טיבייב: ואני מקבל גם את "ישראל היום".

רוברט טיבייב: זה זול יותר, את "מעריב" אני אוהב, ו"הארץ" בגלל "גלריה" לאשתי.

רוברט טיבייב: אם אני צריך לבחור היום אחד, ברור שאני אבחר, כנראה, לצערי הרב, ב"ישראל היום".

רוברט טיבייב: כי הוא חינם, וגם כפי שאמרו פה כבר, יש בו כמעט הכול.

רוברט טיבייב: ודיברו פה על עובדה, על סגירת עיתון "מעריב".

רוברט טיבייב: לא דיברו על המחדל שנכנסנו בו.

רוברט טיבייב: ונכון, איפה הכנסת היתה קודם?

רוברט טיבייב: זה מחדל, ואני ממש התביישתי.

רוברט טיבייב: דויד קוראים לך, נכון?

רוברט טיבייב: אני מצטער, אבל ממש התביישתי לשמוע שדויד צריך להתחנן ולהילחם פה, מול המצלמות, על המשכורת שלו.

רוברט טיבייב: זה ממש מחדל של המערכת.

רוברט טיבייב: ואם המערכת, וקודם כל הכנסת, לא מצליחה לפתור את המחדל, יש לנו בעיה.

רוברט טיבייב: יש לנו בעיה ענקית לא אצלכם – הפרשות, פנסיות, משכורות, בעלי הון, הכול ברור.

רוברט טיבייב: אבל אם הגענו לנקודה הזאת, יש לנו בעיה ענקית במדינת ישראל, קודם כל.

רוברט טיבייב: ואני מסכים עם יואל חסון.

רוברט טיבייב: אני לא רוצה להגיע לרמות ולהגיד על החושך של "ישראל היום".

רוברט טיבייב: בעיני, הוא עיתון טוב.

רוברט טיבייב: אבל יואל חסון צודק.

רוברט טיבייב: זה לא תוכנית עסקית.

רוברט טיבייב: זה עיתון שהיום הוא קם, מחר הוא יכול להיסגר, ובאיזשהו שלב זה גרם לקריסת "מעריב", ישירות או בעקיפין.

כרמל שאמה-הכהן: רוברט, תודה רבה.

רוברט טיבייב: עוד לא סיימתי.

כרמל שאמה-הכהן: לא סיימת?

כרמל שאמה-הכהן: אז נא לסיים.

כרמל שאמה-הכהן: תודה, טיבייב, תגיד.

רוברט טיבייב: רוברט טיבייב, צריך להדגיש.

רוברט טיבייב: וכמעט בטוח שרוברט אילטוב מסכים לרוב הדברים שלי.

כרמל שאמה-הכהן: הוא כבר ידבר.

כרמל שאמה-הכהן: אחריך יוליה שמאלוב-ברקוביץ, ואחרי זה רוברט אילטוב.

כרמל שאמה-הכהן: בבקשה.

רוברט טיבייב: אני, קודם כל, פונה לחברי הכנסת.

רוברט טיבייב: ויואל, בוא ניקח את הצעת החוק שלך, כחברי ועדה, ונחתום עליה.

רוברט טיבייב: וקודם כל, כנסת ישראל צריכה לפתור את המחדל.

רוברט טיבייב: תודה רבה.

כרמל שאמה-הכהן: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני נסעתי לכאן והגעתי באיחור של חצי שעה, אבל היה לי חשוב מאוד לשמוע את הדיון מההתחלה, ושמעתי אותו בדרך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וקצת לא הבנתי על מה הדיון, והלחיץ אותי מאוד, לפי מה ששמעתי כאן והמשכנו לשמוע את זה מהרגע שהתחילה הוועדה, זה שקיבלנו בשוויון נפש את הסגירה של עיתון "מעריב" או את הפיטורים של אותם 2,000 עובדים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו יושבים פה בוועדת הכלכלה, וחוזר הדפוס הזה פעם אחר פעם עם העובדים, ועם בעיות הפנסיה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מציעה שוועדת הכלכלה תקים ועדת משנה, או שנעשה דיונים בנושא מנגנון רגולטיבי, בנושא הפנסיות והפיצויים שמועברים בכל המפעלים במדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי כששמענו פה מישהו שאמר שלפני שנתיים כבר נשלחו מכתבים – אם היה איזשהו מנגנון רגולטורי, אז יכול להיות שהמדינה היתה נכנסת ובודקת איך אפשר להציל את אותו מפעל או אותם אנשים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מדינה חייבת להגן על האזרחים שלה – וכולם פונים אליך, כי דיברת אל הרגש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני הזלתי דמעה, ואני בטוחה שלכולם היה קשה מאוד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מאוד קשה לשמוע שיש לך שלושה בנים בצבא, ואתה יושב ונלחם על פת הלחם שלך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז, אל"ף, אני רוצה שתרשום לפניך, שאנחנו נקים מנגנון בדיקה של ההפרשות הפנסיוניות והפיצויים לעובדים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באופן כללי, אני מסכימה מאוד עם איתן כבל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מבינה איך בכלל אנחנו דנים בנושא הזה – אם הם יקבלו או לא יקבלו את הפיצויים שלהם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה צריך להיות obvious.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה היה צריך להיות ברור שהעובדים מקבלים מה שמגיע להם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נקודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל יש פה בעיה שכולם נגעו בה – בעיית כלי התקשורת במדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כדאי מאוד שנתייחס לעובדה שב-15 השנים האחרונות נכנסו לכלי התקשורת הרבה מאוד בעלים, בעלי הון, שאין להם שום קשר לכלי תקשורת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קבלנים, "שטראוס", ולא שיש לי טענה כלפי מישהו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל מדינת ישראל אסרה על בעלויות צולבות של כלי תקשורת להיכנס לכלי תקשורת נוספים, ועשתה טעות גדולה מאוד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי מי שמחויב לכלי תקשורת, יעשה הכול כדי לא לסגור אותו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא באה להגיד שום דבר נגד IDB כי אני בטוחה שכוונותיו היו טובות, אני רק רוצה לשאול ואחר-כך תענו לי, בבקשה – אם יש עובדים ב"מעריב" שמקבלים משכורת ישירות מ-IDB ולא מתוך "מעריב", זה מעניין אותי מאוד, ומה מצבם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשבא קבלן ומשקיע בכלי תקשורת, ואני מדברת מניסיון, והוא רואה שאם לא נכנסה כמות מודעות מספקת השווה להוצאות של יום הוצאת העיתון או הטלוויזיה – להבדיל ממה שקורה לו כשיש לו נכס, כשהוא בנה דירה שלא נמכרה, ואז יש לו נכס – בתקשורת, הלך היום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא הכנסת מספיק כסף מהפרסום, הכסף הזה לעולם לא יחזור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומי שנכנס לכלי תקשורת כדי לקבל השפעה, ולא בגלל שהוא אוהב את כלי התקשורת, לא בגלל שהוא רוצה מאוד דמוקרטיה, אלא בגלל שהוא יודע שהוא עשה את ההון ועכשיו הוא רוצה את ההון על דעת קהל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פה, לדעתי, מדינת ישראל חייבת לעשות חושבים, מה אנחנו עושים, איזו רגולציה אנחנו עושים, מי נכנס לכלי התקשורת באופן כללי, ומהי המחויבות שלו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכון, השוק הוא חופשי ואנחנו רוצים תחרות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל לפני התחרות, קודם כל, מה קורה עם האנשים, ואם יש להם עתיד בתחום הזה או לא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני אגיד משהו שאולי יכאב לכם קצת - - -

כרמל שאמה-הכהן: נא לסכם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל, כרגיל, אני אגיד דברים שאולי הם לא פופולריים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שצריך לעשות פה בדק בית רציני מאוד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשאומר נחמן שי שכלי התקשורת לא מעניינים את הציבור, זה אומר דרשני.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם העיתונאים וגם העורכים הראשיים של כל כלי התקשורת במדינת ישראל, צריכים להבין איך הגענו למצב שלא מעניין את הציבור מה קורה עם כלי התקשורת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יכול להיות שהם מרגישים שאולי עושים להם שטיפת מוח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי הם מרגישים שמדברים יותר מדי עם אג'נדות עיתונים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני, כמי שעשתה תקשורת, לא חשבתי שצריכה להיות אג'נדה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אלא אם כן אתה יוצא ואומר, כמו למשל, עיתון "הארץ": אני עיתון שמאל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין בעיה.

קריאה: למה?

קריאה: "ישראל היום" מצליח מאוד ויש לו אג'נדה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שגם פה צריך לבדוק.

יואל חסון: איך אתה מודד את ההצלחה שלו?

יואל חסון: זה שבן-אדם לוקח את העיתון זה אומר שהוא מצליח?

יואל חסון: אתה לא יכול למדוד כך הצלחה של עיתון.

קריאה: הסקופים שהוא מביא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, כשאני אומרת שצריך לקיים דיונים רציניים מאוד לגבי מה שקורה בכלי התקשורת, אני מתכוונת לשני הצדדים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם מי שכותב וגם מי שמשקיע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומדינת ישראל חייבת להיות אחראית על עתידם של האזרחים שלה, כמובן שיש אחריות של האזרחים כלפי המדינה, אבל אין דבר כזה שקיבלנו בשוויון נפש את זה ש"מעריב" הולך להיסגר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה פשוט לא נראה לי הגיוני - -

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואנחנו צריכים לצאת מכאן עם בשורה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכון, זה טוב, אחרי החגים, כולנו אחרי יום כיפור, דיברנו, קיימנו עוד ועדה – אין דבר כזה שכנסת ישראל תקבל 2,000 משפחות בחוץ.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין דבר כזה, ואנחנו צריכים לעשות הכול כדי שזה לא יקרה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: אחרון הדוברים, חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה.

רוברט אילטוב: תודה, כבוד היושב-ראש, גם על הדיון.

רוברט אילטוב: קודם כל, אין ספק שיש בעיה מערכתית בכל כלי התקשורת, הן בטלוויזיה והן בעיתונות הכתובה.

רוברט אילטוב: אני חושב שאין עיתונים שסוגרים את החודש במאזן חיובי, ואותו דבר בטלוויזיה.

רוברט אילטוב: הדיון צריך להיות, ללא שום קשר לדיון היום פה, רחב יותר בנושא הזה, ולראות איך אנחנו כמדינה מאזנים את הדבר הזה.

רוברט אילטוב: אם זה ברגולציה ואם זה בתרופות אחרות.

רוברט אילטוב: לגבי הדיון על "ישראל היום" – אני לא חושב שזה הדיון פה.

רוברט אילטוב: גם אני הצעתי חוק בנושא הגבלה כאשר החשיפה של עיתון גדלה.

רוברט אילטוב: לצערנו, הדבר הזה לא התקבל, לא בוועדת שרים ולא היה רוב בכנסת.

רוברט אילטוב: וכן צריך לדון בזה, אבל לא פה.

רוברט אילטוב: ולא צריך לעשות את עובדי "ישראל היום" אויבים של עובדי "מעריב", הם לא קשורים לעניין.

רוברט אילטוב: אני מעריך שבעיות עסקיות ב"מעריב" התחילו עוד הרבה לפני כן, ולכן גם ראינו לא פעם אחת שהכשרת הישוב הכניסה משקיעים לאורך תקופות ארוכות, אם זה גוסינסקי או אם זה דנקנר, וראינו את הבעיות האלה מזמן.

רוברט אילטוב: אכן, מה שמפריע לי היום בדיון, הוא שאנחנו לא רואים את ההתחייבות של הכשרת הישוב בצורה מפורשת להשלים את מה שמגיע לעובדים על-פי החוק, וכפי שהם מחויבים על-פי החוק, כך שהעובדים ייצאו לפחות עם מאה אחוז.

רוברט אילטוב: זה הדבר שמפריע לי.

רוברט אילטוב: דבר נוסף, הדיון סטה וזה לא חשוב, חברת הכנסת אבסדזה, אם קנית "פראבדה" או שאנחנו לא קנינו "פראבדה".

רוברט אילטוב: "פראבדה" לא היה עיתון שמשקף משהו חוץ מהאג'נדה של המדינה - - -

נינו אבסדזה: ו"ישראל היום" משקף משהו חוץ מהאג'נדה של הממשלה הנוכחית ובן-אדם אחד?

נינו אבסדזה: מה ההבדל?

נינו אבסדזה: אפילו על זה שילמנו שם כסף.

רוברט אילטוב: אני, דרך אגב, יזמתי חוק לגבי "ישראל היום", ושוב, אני חושב שצריך לעשות רגולציה.

רוברט אילטוב: אבל זה לא הדיון.

נינו אבסדזה: אז אל תגיד שאין דמיון.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, בוועדה הזאת אנחנו צריכים בצורה מפורשת לצאת עם דברים שהם פרקטיים ואפקטיביים לגבי אותם עובדים.

רוברט אילטוב: וכמובן, אני, כמו כל חברי הכנסת, בעד שהעיתון הזה ימשיך להתקיים.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת אלכס מילר.

אלכס מילר: תודה, אדוני היושב-ראש, אני אהיה קצר ולא אחזור על דברים שנאמרו על-ידי חברי כנסת אחרים.

אלכס מילר: בין פתרון לטווח ארוך, כפי שרובם דיברו כאן על כל מיני ועדות וחוקים, ואני מציע שניזהר מאוד עם כל ההצעות שמציעים כאן בעניין רגולציה והתערבות – ראינו מה קרה עם רשות השידור, עם כל המימון של המדינה, שבסופו של דבר כל הרשות קרסה, ועד היום לא מצליחים לגבש תקציב של 2012.

אלכס מילר: אני יכול להציע לפתרון הקצר – כרגע יש בעיות עם המשכורות, ובזמן שיש דיונים על בעלויות, וכולי, יש צורך בהזרמה של תקציב שיבטיח את משכורות העובדים, לפחות לטווח הקצר, עד שהמצב יהיה ברור מאוד.

אלכס מילר: אני יודע שלממשלה יש צינור שהוא צינור די מקובל בעניין הפרסומים שכל משרד ומשרד יכול לעשות.

אלכס מילר: לדעתי, בהחלטת ממשלה אחת אפשר להחליט על התקציב שיגיע לעיתון "מעריב", בעניין של כל משרד ומשרד שיכול להשקיע.

אלכס מילר: דיברנו על זה בעבר.

אלכס מילר: המשרדים משקיעים בפרסומים, אומנם בתקשורת כלל-ארצית ובחוץ-לארץ, אבל פה, אם אנחנו נמצאים במצב חירום, הממשלה יכולה לקבל.

אלכס מילר: כמה משרדים יש לנו?

אלכס מילר: אני כבר מתבלבל בין כל המשרדים.

ציון חבס: לפי דעתי, הוחלט להעביר את זה ל"ישראל היום".

אלכס מילר: רבותי, אם באתם לכאן לסגור את "ישראל היום", זה סיפור אחד.

אלכס מילר: אם באתם למצוא פתרונות, זה סיפור אחר.

אלכס מילר: אם הדרך של יואל חסון מקובלת עליכם, אז נשב כאן, נדון ב"ישראל היום" - - -

חנה אלחנן: אנחנו לא דיברנו על "ישראל היום".

חנה אלחנן: זה התחיל מכם.

חנה אלחנן: סליחה, זה לא התחיל מאצלנו.

חנה אלחנן: אנחנו באנו לדבר על "מעריב", אנחנו מסיימים על "מעריב".

חנה אלחנן: את "ישראל היום" אתם העליתם.

חנה אלחנן: אתם דיברתם, אנחנו לא התחלנו את זה, אז תהיה מדויק.

אלכס מילר: אני לא דיברתי על "ישראל היום".

אלכס מילר: אני שמעתי עכשיו את ההערה.

חנה אלחנן: בסדר.

אלכס מילר: סליחה, גברתי, אני רק שמעתי את ההערה.

קריאות: - - -

קריאה: חבר הכנסת מילר, זה חבר כנסת אמר.

קריאה: זה לא העובדים אמרו.

אלכס מילר: סליחה, אני רק שמעתי את ההערה שבאה מכאן.

רוברט אילטוב: היתה הערה שהפרסום יעבור ל"ישראל היום".

אלכס מילר: רבותי, תבינו, בסופו של דבר מחפשים כאן פתרונות.

אלכס מילר: אתם רוצים שיהיו כאן

אלכס מילר: פתרונות תכלס או שנתעסק כאן בדמגוגיה?

אלכס מילר: אם רוצים להתעסק בדמגוגיה, אז בסדר, אין בעיה.

נינו אבסדזה: אתה רק מנסה להגיד להם שאם הם לא ישתקו, אז יקרה להם משהו גרוע יותר.

נינו אבסדזה: נו, באמת.

נינו אבסדזה: אם הם מיואשים, גם להפחיד אותם.

כרמל שאמה-הכהן: חברים, חבר הכנסת מילר מדבר.

אלכס מילר: תעשו לי טובה, אנחנו יודעים מה מעניין אתכם.

אלכס מילר: ובסופו של דבר, יושבים כאן אנשים שצריכים למצוא לעצמם פתרונות.

אלכס מילר: הם צריכים להמשיך לעבוד.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אני מציע לפנות לממשלה עם בקשה לערוך ישיבת ממשלה בעניין תקציב שיבטיח לפחות לתקופה שבה יש משאים-ומתנים את סוגיית המשך העיתון.

אלכס מילר: בעניין משכורות העובדים – הממשלה יכולה לתחזק את זה בצורה מיידית.

אלכס מילר: בעניין הפתרונות לטווח הארוך – כאשר אנחנו מדברים על גופים, וכפי שאנחנו שומעים כאן, יש מפעלים בפריפריה, יש עיתונות שבסכנת סגירה, ואנחנו יודעים ומכירים מהן ההשלכות כשנסגר ערוץ טלוויזיוני או כשאחד מהעיתונים יורד מהדפוס.

אלכס מילר: אז יכול להיות שצריך חוק שמחייב כל משקיע שנכנס בערבות בנקאית בסך מסוים של כסף, שתבטיח במקרה שתהיה איזושהי בעיה עתידית עם הגוף או העסק שהוא רוכש את כל המחויבויות שיש כלפי העובדים, במקרה שהוא יוצא מהעניין הזה.

אלכס מילר: ערבות בנקאית זה כסף שסגור בבנק, אף אחד לא יכול לגעת בו, כולל האדם שסוגר אותו, ואנחנו מכירים את זה גם מתחומים אחרים.

אלכס מילר: זה יכול להבטיח בערך, איכשהו, את העתיד של כל הגופים שאנחנו מדברים עליהם.

אלכס מילר: זה מבחינתי, תודה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה, חבר הכנסת מילר.

כרמל שאמה-הכהן: דובר אחרון-אחרון, זהר נדב, יושב-ראש ועד הדפוס.

לאה ורון: ממש בקצרה, בבקשה, מר נדב.

זהר נדב: קצר מאוד.

זהר נדב: נאמר כמעט הכול, ואני רוצה רק לחדד כמה דברים.

זהר נדב: אני מייצג את הדפוס, האקספדיציה ומה שנשאר מ"לוין-אפשטיין".

זהר נדב: לפני כמה שנים היה מאבק של העובדים בהנהלת "ידיעות אחרונות".

זהר נדב: שם הופיעו בכלי התקשורת משכורות עתק, ואת זה אני גם שומע ומקבל פידבקים בסביבה שלי בבית, שלא יודעים מה רמת המשכורות ב"מעריב".

זהר נדב: וגם זה, לדעתי, תורם קצת לאדישות הציבור עליה דובר פה לגבי סגירת העיתון.

זהר נדב: רוב המשכורות אצלנו הן באזור המינימום, פלוס 2,000–3,000 מעל המינימום.

זהר נדב: זו רמת המשכורות שיש בדפוס, באקספדיציה ו"לוין-אפשטיין".

זהר נדב: דיברנו על פנסיות ופיצויים, ופה אתה רואה את ההבדל בין הדוברים חברי הכנסת, המנכ"לים, הכשרת הישוב, לבין העובדים שאומרים: אנחנו צריכים את המשכורת בחודש הבא.

זהר נדב: המשכורת הבאה לא תהיה לנו, ולאנשים יהיה מקרר ריק.

זהר נדב: אני לא מדבר אתכם עכשיו על הפיצויים.

זהר נדב: אני רוצה למלא את המקרר שלי.

זהר נדב: אני רוצה להיות מסוגל לצאת בסוכות לחופשה עם הילדים שלי, וכבר הזמנתי מראש מקום אליו אני רוצה ללכת.

זהר נדב: היום אני לא יכול לעשות את הדברים האלה.

זהר נדב: זה המינימום המיידי, זה הדבר העיקרי לשמו באנו לפה.

זהר נדב: נכון, אנחנו צריכים לבדוק גם את הפנסיות, גם את הפיצויים, לראות שהכול קיים.

זהר נדב: במיידי, אנחנו צריכים אתכם.

זהר נדב: אתכם אנחנו צריכים.

זהר נדב: דבר שני, העלו פה רעיון של המודל הצרפתי – לא מעניין אותי מה הצרפתים עושים, לא מעניין אותי מה האיטלקים עושים.

זהר נדב: בואו תבנו את המודל הישראלי, תיזמו את המודל הישראלי, תעשו את החדש פה אצלנו, שאנחנו נהיה דוגמה לאחרים.

זהר נדב: אנחנו לא צריכים להסתכל על מישהו אחר.

זהר נדב: יש לנו פה את הבית שלנו, בואו נבנה את המודל ושכולם יסתכלו עלינו.

זהר נדב: תודה רבה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

כרמל שאמה-הכהן: טוב, נסכם את הדיון.

כרמל שאמה-הכהן: לא משנה איזו עמדה הביע מי מהדוברים כאן, אין ספק שאין דמוקרטיה חזקה בלי תקשורת חזקה ועצמאית.

כרמל שאמה-הכהן: ולכן המקרה של "מעריב" מדאיג, מטריד ומביך מכל הכיוונים.

כרמל שאמה-הכהן: שכן כל עיתון, לרבות "מעריב", הוא זה שצריך לעמוד על המשמר ולחשוף מקרים כמו כאלה שעובדים נותרים או עלולים להיוותר ללא הזכויות הכספיות שלהם.

כרמל שאמה-הכהן: ולכן, החובה לשלם לעובדים את כל מלוא זכויותיהם עד האגורה האחרונה היא לא רק חובה מוסרית, היא חובה מוחלטת בל תחסר ובל תעורער.

כרמל שאמה-הכהן: הסתתרות מאחורי מסך התאגדות או כל קונסטרוקציה משפטית אחרת, היא היתממות מקוממת שלא נעבור עליה לסדר-היום.

כרמל שאמה-הכהן: ועדת הכלכלה תמתין לדוח הראשון של הנאמנים.

כרמל שאמה-הכהן: ולאחריו, במקרה שלא תהיה תשובה ברורה, חדה וממצה שמפנה לכתובת חד-ערכית שאחראית לשלם לעובדים את מלוא התמורה המגיעה להם, ועדת הכלכלה תתכנס שוב ותמליץ למליאת הכנסת להקים ועדת חקירה פרלמנטרית לעניין המשבר ב"מעריב" וכספי העובדים.

כרמל שאמה-הכהן: כמו כן, הוועדה פונה ומבקשת ממנכ"ל הביטוח הלאומי לבחון כל אפשרות חוקית, הניתנת על-פי חוק, להעניק מימון לתקופת ביניים שיאפשר לנאמנים, לעובדים ול"מעריב" לצלוח את התקופה הקשה ולעלות על פסים של יציבות.

כרמל שאמה-הכהן: ועדת הכלכלה מסכמת בכך את הדיון הנוכחי, אך לא מסכמת את הטיפול בעניין הזה וסביר להניח שנתכנס מיד לאחר החגים לישיבת מעקב והמשך בנושא הזה.

כרמל שאמה-הכהן: לגבי הנושא הרחב יותר של התקשורת הישראלית – שזה מעבר ל"מעריב" – להידרדרות הפיננסית בכל המדיות האפשריות כמעט, אנחנו נבקש שמרכז המחקר והמידע שלנו יכין בסיס אמיתי ומקצועי, ולא רק אמירות, של סקירה בין-לאומית כיצד ממשלות התערבו ותמכו - - -

דרור פויר: יצאה סקירה מצוינת כזאת לפני שנה וחצי.

כרמל שאמה-הכהן: אז שיעדכנו אותה.

דב חנין: חצי שנה.

כרמל שאמה-הכהן: אז הדרך קצרה יותר.

כרמל שאמה-הכהן: שיהיה לנו חומר רלוונטי אמיתי, ועל בסיס זה נקיים דיון שייוחד למצות את הסוגיה הזו.

כרמל שאמה-הכהן: כי מעבר לזה שאתם שומרים שנפעל נכון, התקשורת היא השותף העיקרי שלנו לעשות ולקדם דברים, ובמקום בו יש מחסומים כאלו ואחרים, לדעת להתגבר עליהם.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו כמובן גם מבקשים משני הנאמנים שכיבדו אותנו בנוכחותם כאן, להאיץ ככל האפשר, לאור הנסיבות, את המהלכים, בפרט בכל מה שקשור בכספי העובדים, כדי שנדע איפה אנחנו עומדים ולאן אנחנו מתקדמים.

כרמל שאמה-הכהן: זה המקסימום שוועדת הכלכלה יכולה לעשות בתקופת פגרה, רגע לפני חג הסוכות.

כרמל שאמה-הכהן: מיד לאחר מכן, כשתחזור הכנסת לפעילות מלאה, ותהיה לנו גם הממשלה מהצד השני, נדאג לקדם גם יוזמות יחד אתם.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מאחלים לכם חג שמח, ושתמשיכו לפעול.

כרמל שאמה-הכהן: כן, אתה רוצה להוסיף משהו מיוחד?

דב חנין: אני לגמרי מקבל את כל הסיכום שאתה מציע, שהוא סיכום מצוין.

דב חנין: רק שתי נקודות שאשמח מאוד שבדיווח של הנאמנים אלינו נקבל תשובה עליהן: מה קרה לכל נכסי "מעריב"?

דב חנין: איך זה הנכסים הופרדו מהמותג?

כרמל שאמה-הכהן: אבל זה לא עניין לפתיחה עכשיו.

כרמל שאמה-הכהן: זה כלול בדברים שהם בודקים והם יגישו.

כרמל שאמה-הכהן: הדיון הזה נעול.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה לכולם.