ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 618, 2012-05-22 09:00

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם, נפתח את ישיבת ועדת החינוך, והיום 22.5.2012, א' בסיוון התשע"ב.

אלכס מילר: אנחנו מציינים כאן את יום ירושלים, נמצא כאן אתנו ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת.

אלכס מילר: וכמובן, כמו שאנחנו עושים כל שנה, אנחנו שמחים להיות כאן בוועדת החינוך ולשמוע מראש העיר על פרויקטים ופיתוח במערכת החינוך, התרבות והספורט – בזה ועדת החינוך שלנו מתעסקת – שנעשו בשנה האחרונה.

אלכס מילר: בכל פעם שאנחנו מתכנסים כאן אנחנו רואים עד כמה יש התפתחות וחיזוק של בירת העם היהודי, בירת מדינת ישראל, וכמובן שאנחנו עושים כל מה שביכולתנו לסייע לעניין זה.

אלכס מילר: אנחנו מקיימים כאן ישיבה עד השעה עשר, ישיבה חגיגית בה אנחנו מציינים את היום החשוב הזה, ומיד אחריה אנחנו עוברים לישיבה הבאה שהיא אולי פחות חגיגית לכמה משרדים ממשלתיים, והיא בעניין הצהרונים והשינוי שנעשה בעקבות ועדת טרכטנברג בעניין מימון הצהרונים ברחבי הארץ, ואי הכללת הפרויקט הזה על ירושלים.

אלכס מילר: אני מקווה מאוד שגם שם נשמע בשורות, אבל קודם כל ברכות, וקודם כל, אדוני ראש העיר, אעביר לך את זכות הדיבור.

אלכס מילר: הבנתי שהבאתם לנו מצגת יפה ונשמח, בחלק הראשון של היום החשוב הזה, לשמוע ממך עדכונים על כל מה שנעשה בשנה האחרונה מבחינתכם.

אלכס מילר: בבקשה, אדוני.

ניר ברקת: תודה רבה, אלכס.

ניר ברקת: אני רוצה, בתחילת דברי, ברשותך, להודות לך באופן אישי.

ניר ברקת: אנחנו יודעים שיש מצב, ברמה כזאת או אחרת, שאולי אתה מתחלף ואתה חבר נאמן לירושלים.

ניר ברקת: אני יודע שבוועדה בראשותך עלו סדרה של נושאים שקשורים לעיר ירושלים ומערכת החינוך, ותמיד הענקת לירושלים תשומת לב ותמיכה.

ניר ברקת: לכן אני רוצה לנצל את המעמד הזה, לברך אותך ולומר לך תודה.

ניר ברקת: אני רוצה לברך את סגן ראש העיר, פפה אללו, מחזיק תיק חינוך במזרח העיר, את מנכ"ל העירייה, את ראש הסגל, את אנשי מערכת עיריית ירושלים, מינהל חינוך ירושלים, ואת מאיר שמעוני שמייצג כאן את משרד החינוך, ושלשמחתי הרבה אנחנו עובדים אתו בשיתוף פעולה בצורה יוצאת דופן.

ניר ברקת: ברשותך, בחרתי להציג היום קצת תוכן.

ניר ברקת: אני אוכל לתת גם תקציר קצר על מצבנו בתחום הבינוי, אבל אני רוצה להתחיל דווקא בנושא התוכן ולהראות לכם שקף אחד מעניין מאוד שמראה שינוי מגמה בעיר ירושלים, ואני מתחיל בתוצאה.

ניר ברקת: לשמחתי הרבה, החל מתשע"א ותשע"ב, אנחנו רואים שינוי מגמה בהיקפי התלמידים בזרם הממלכתי והממלכתי-דתי בירושלים.

ניר ברקת: אם בקדנציה הקודמת הזרם הממלכתי הצטמק בכ-12% והממלכתי-דתי בכ-7%, אנחנו רואים צמיחה יפה של 1% בממלכתי ו-3% בממלכתי-דתי.

ניר ברקת: ואנחנו רואים שהיקפי התלמידים בבתי-הספר בירושלים במגמת עלייה במגזר הממלכתי והממלכתי-דתי, לצד שני המגזרים העיקריים האחרים, שגם הם בצמיחה, אבל הם לא היו בנסיגה.

ניר ברקת: אני לא יודע אם אתם מבינים – אין ספק ששינוי מגמה בהיקפי הרישום, בעיקר בבתי-ספר יסודיים, ואנחנו רואים גם גידול בגני הילדים, זו בשורה.

ניר ברקת: וביום ירושלים אנחנו יכולים להסתכל עם תקווה קדימה ולהבין שהמשמעות של המספרים האלה היא, ללא ספק, טובה לעיר ירושלים.

ניר ברקת: נובע מזה לא רק שינויים במערכת החינוך שאנחנו עשינו – אני מניח שזה גם עניין של אווירה ותהליכים נוספים.

ניר ברקת: אבל ברשותכם, אני רוצה להתמקד עכשיו בשינוי המדיניות שהכנסנו למערכת בשלוש וחצי השנים האחרונות, ולאחר מכן כלי ניהול ושיטות עבודה.

ניר ברקת: ברשותכם, אני רוצה להתחיל בעובדה שאנחנו שמים דגש ענק על רמת בית-הספר והמנהלים.

ניר ברקת: פני בית הספר כפני המנהל, והתובנה שלנו היא שככל שנעודד ונסייע למנהלים לנהל טוב יותר את בתי-הספר שלהם, כך בסופו של דבר נצליח להרים את הפורטפוליו של בתי-הספר בעיר.

ניר ברקת: במדינת ישראל מדברים הרבה על בחירה מבוקרת של מערכת עירונית.

ניר ברקת: אנחנו בחרנו לעשות את הבקרה על היצע בתי-הספר ולא על ביקושי ההורים.

ניר ברקת: זאת אומרת, מבחינתנו אנחנו רוצים לתת להורים בחירה מלאה, והביקורת לא נעשית על להגביל או לא להגביל הורים, אלא באמצעות הרחבת בתי-ספר מצליחים.

ניר ברקת: כשפתחנו סניף של בית-הספר הניסויי במבנה של בית-הספר "ארגנטינה", הפכנו את בית-הספר בקרית יובל שלא הצליח לפתוח כיתת א' אחת, והוא מתנדנד השנה, ויש סיכוי שיפתחו בו שלוש כיתות א', שנתיים אחרי שהכנסנו את בית-ספר הניסויי לשכונה.

ניר ברקת: הדבר הזה "מרים" את השכונה ומאפשר ליותר תלמידים לקבל את ההעדפה הראשונה שלהם.

ניר ברקת: וממילא, אם אנחנו מרחיבים בתי-ספר עם ביקושים, הרי בסופו של דבר, האיכות החינוכית עולה.

ניר ברקת: כי יש קשר ישיר בין בתי-ספר עם ביקושים לבין איכות חינוכית.

ניר ברקת: את זה כל מחקר יראה לך.

ניר ברקת: בשיטה שכזאת הרחבנו את בית-הספר הניסויי עם סניף בקרית יובל; פתחנו סניף של בית-ספר אפרתה, שיש לו עודף ביקושים, בתלפיות, ואותו דבר קורה בתלפיות במקום ממלכתי-דתי א'; "אהבת ישראל" הוא בית-ספר שצמח ולא היה לו מקום – העברנו אותו במקום ממלכתי-דתי א' ברמות, שלא פתח כיתה א' אחת, פותח היום, תודה לאל, כמדומני, שתי כיתות א'.

ניר ברקת: כך אנחנו רואים שאנחנו מתאימים את היצע בתי-הספר לביקושים של התושבים, כאשר אנחנו מנהלים ומאתגרים מנהלי בתי-ספר להצליח.

ניר ברקת: השורה התחתונה – אנחנו רואים שבעיר ירושלים החיכוך השלילי שיש לנו עם הורים שואף לאפס.

ניר ברקת: הרוב המוחלט, שמתקרב, כמדומני, ל-98% מההורים, יקבלו את ההעדפה הראשונה שלהם.

ניר ברקת: המנהלים המצטיינים והטובים, עם הביקושים, מקבלים הכרה והוקרה ומרחיבים את בסיס פעולתם.

ניר ברקת: וזה מבחינתם קידום ענק והכרה מצוינת.

ניר ברקת: זה שימוש מושכל במבנים.

ניר ברקת: היום, כמות הכיתות הבלתי-רשמיות, כלומר כאלה שלא עומדות בתקן, לא בסימן עלייה, אלא בסימן ירידה.

ניר ברקת: ובניהול חכם של מצאי בתי-הספר אנחנו מגיעים למצב בו בחירת הורים וניהול תהליך הרישום מבוקר, לתפיסתנו, בצורה נכונה מאוד.

ניר ברקת: יש פה גם עניין של תפיסת לקוח שבו אנחנו רואים את ההורה כלקוח.

ניר ברקת: וכפי שהורה יכול לבחור באיזו מדינה לגור או באיזו עיר לגור, מבחינתנו צריך לתת לו גם את האפשרות לבחור בתוך המרחב של העיר ירושלים באיזה בית-ספר הוא רוצה לרשום את ילדיו, ככל שהדבר ניתן.

ניר ברקת: ולשמחתנו הרבה, אני חושב שהוכחנו שהניהול של התהליך הזה גם תורם לתוצאות של הרישום, גם תורם לשביעות הרצון, וגם המנהלים מתוגמלים ומרוצים מתהליך הזה.

ניר ברקת: תהליך נוסף, מעניין, מרתק ומשלים, הוא נושא המדידה וההערכה בתחום החינוך.

ניר ברקת: יש שתי אידיאולוגיות במערכת החינוך ואנחנו רואים אותן בכל העולם.

ניר ברקת: ישנה אידיאולוגיה אחת שאומרת שחינוך לא ניתן למדוד.

ניר ברקת: נקודה.

ניר ברקת: בכל מדידה יש בעייתיות, ולכן אסור למדוד בכלל.

ניר ברקת: אני לא שייך לאסכולה הזאת.

ניר ברקת: אני שייך לאסכולה השנייה, לפיה ניתן בהחלט בצורה מושכלת לבצע מדידה והערכה של מערכת החינוך.

ניר ברקת: ואני רוצה לשתף אתכם בנעשה בעיר ירושלים, שהוא פורץ דרך בהרבה מאוד מובנים, ושלשמחתי הרבה אני יודע שגם הכיוון הזה, אחרי שלוש שנים של פעילות, מתחיל להיות מוטמע ככלי עבודה מרכזי בעיר ירושלים.

ניר ברקת: אני רוצה קודם כל להגדיר את המטרה והיעד.

ניר ברקת: כלי מדידה והערכה מייצרים שפה משותפת בין הורים, מנהלים, למערכת העירונית, ומעבר לכך.

ניר ברקת: אני רוצה להתחיל בלהגדיר מה אנחנו מודדים, כי מזה מתחיל כל התהליך.

ניר ברקת: לתפיסתי, המדידה צריכה להיות לא רק של הישגים בית-ספריים – לזה יש רשימה מסודרת של נושאים, כגון: זכאות לבגרות, אחוז מצוינות, מקצועות בסיס-יסוד.

ניר ברקת: אלא, ולא פחות חשוב, מדדים חברתיים-ערכיים לתפיסתנו.

ניר ברקת: למשל, כערך לבתי-הספר הממלכתיים והממלכתיים-דתיים אנחנו מודדים: אחוז גיוס לצה"ל, אחוז התנדבות לתנועות נוער, אחוז הנשרה, אחוז התנדבות בקהילה, כמות התלמידים בבתי-הספר.

ניר ברקת: הערכים האלה חשובים לנו מאוד ברמה העירונית, והגדרנו אותם כיעד עירוני, או לכל בית-ספר בנפרד, כי אנחנו מאמינים שזה דבר חשוב לעיר ירושלים, ובעצם, הגדרה של מה שאנחנו חושבים שאיכותי.

אלכס מילר: יש לכם את הפרויקט של הבגרות החברתית?

אלכס מילר: אתם עושים את זה בעיר?

ניר ברקת: למה אתה מתכוון?

אלכס מילר: משרד החינוך כאן?

אלכס מילר: אתם מפעילים את זה?

קריאה: יתחילו בתשע"ג.

אלכס מילר: אוקיי, מצוין.

אלכס מילר: זה אחלה פרויקט.

ניר ברקת: אוקיי, קיבלנו תשובה.

ניר ברקת: לחילופין, בניהול והוראה – הקשר בין הורים לבית-ספר, שביעות רצון ההורים,לחילופין, היחס בין המורים לתלמידים, וערכים נוספים בתחום הניהול.

ניר ברקת: אנחנו באים למנהלי בתי-ספר, ואומרים להם: לתפיסתנו, זה הדבר הנכון.

ניר ברקת: אני חייב לומר שהתהליך הזה עבר סדרה של איטרציות בין המערכת העירונית למנהלים.

ניר ברקת: מדי שנה, אגב, אנחנו עושים fine tuning, מכיילים את הכלי הזה, לוודא שהוא על דעת רוב גדול מאוד של מנהלי בתי-הספר, ולחילופין, המערכת העירונית.

ניר ברקת: ואנחנו נותנים לכל מנהל בית-ספר תמונת מצב מעניינת מאוד, איפה הוא באותם מדדים יחסית לשנה שעברה, איפה הוא יחסית ל-peer group שלו, לדומים לו.

ניר ברקת: כי כשאנחנו מדברים על דומים, אנחנו מדברים על דומים בהם התלמידים באותה רמה סוציו-אקונומית, ואז אנחנו מאפשרים לבית-הספר לבחון את הערך המוסף שלו על בסיס השוואה הוגנת ונכונה.

ניר ברקת: ולחילופין, הכלי הזה נותן לו לדעת איפה הוא יחסית לאותו ממוצע.

ניר ברקת: כלומר, באדום אנחנו מראים לו איפה הוא מתחת לממוצע, בירוק, איפה הוא מעל לממוצע, ובצהוב, איפה הוא דומה לבתי-ספר אחרים.

ניר ברקת: אנחנו שומעים היום ממנהלי בתי-הספר שהכלי הזה מסייע להם להבין איפה הם במרחב.

ניר ברקת: דמיינו לעצמכם רגע, בלי הכלי הזה – איך אפשר לדעת מה באמת קורה בתוך בית-הספר, איך המנהל יכול לדעת איפה הוא יחסית למנהלי בתי-ספר אחרים, איך אנחנו בעירייה יכולים להעריך איפה יש באמת בעיות, איפה בתי-ספר לא עומדים באתגר.

ניר ברקת: אחת הדוגמאות הקלאסיות מעץ המדדים: באה אלי מנהלת בית-ספר מאוד ידוע בירושלים, ואמרה לי, אני אפילו לא ידעתי שאחוז הבגרויות אצלי נמוך כל-כך יחסית לאחרים.

ניר ברקת: היא היתה מתחת לממוצע, ותוך שנה, רק מעצם ידיעתה, היא חזרה לממוצע.

ניר ברקת: יש מנהלי בתי-ספר שלא מודעים למצב שלהם יחסית לאחרים, ותמונת המראה שאנחנו נותנים להם משדרגת להם את היכולת לשפר את הביצועים של בית-ספרם.

ניר ברקת: הם מסכימים למפה של הערכים ולתחומים שאנחנו הגדרנו, והדבר הזה הוא כלי עזר למנהלים לדעת איפה הם במרחב.

ניר ברקת: מעבר לכך, ברמת העירייה, במקום סתם לבלבל לאנשים את המוח, אנחנו יודעים היום לאתר איפה יש בתי-ספר עם בעיות הנשרה ולסייע לבתי-הספר ה"חלשים", במירכאות כפולות.

ניר ברקת: אנחנו יודעים לאתר איפה יש לנו פערים במצוינות יחסית לאחרים.

ניר ברקת: אנחנו גם יודעים לדעת איפה יש מנהלים מצטיינים בתת תחום כזה או אחר, ולבקש ממנהלים מצטיינים לסייע – להגדיר, בעירייה, איך הם פתרו את הבעיות בתוך בית-ספרם, ואת הידע הזה להעביר הלאה לבתי-ספר אחרים.

ניר ברקת: קוראים לזה, בשפה המקצועית יותר: ניהול פורטפוליו.

ניר ברקת: היום, ברמת העיר ירושלים, אנחנו יודעים להבין מה קורה בתוך המערכת, לייצר הערכות מצב שהן ongoing, הן משתנות משנה לשנה.

ניר ברקת: אנחנו יודעים לאתגר מנהלים, יחד אתם.

ניר ברקת: אנחנו לא מנחיתים עליהם, אלא עושים אתם הערכת מצב.

ניר ברקת: והמנהלים הם אלה שמכינים תכניות עבודה לשנה הבאה.

ניר ברקת: אנחנו עומדים לימינם עם משאבים, חלקם עירוניים וחלקם משאבי מדינה, ומוכנים לסייע להם לפתח תכניות בית-ספריות שמבדלות אותם האחד מהשני והשלישי.

ניר ברקת: לשמחתי הרבה, הכלי הזה הוא כלי עבודה יעיל היום, מקובל על מנהלי בתי-ספר, בוודאי ובוודאי על המערכת העירונית.

ניר ברקת: לאחרונה הצגנו אותו במגוון רחב של פורומים, ועל פניו, אנשים מבינים שזה כלי ניהולי משמעותי מאוד בעבורנו.

ניר ברקת: אני גם טוען שמדידה והערכה של חינוך זה לא מדע חלל וזה לא מדע סודי.

ניר ברקת: בעניין זה יש לנו מחלוקת, לפחות כרגע, עם משרד החינוך – עד כמה המידע הזה, הלעוס, המוכן, על דעת מנהלי בתי-הספר, הוא public domain.

ניר ברקת: יש במשרד החינוך חשש שאני מבין אותו, שמידע לא מעובד או חלקי יכול לייצר תמונה מעוותת ברמה כזו או אחרת.

ניר ברקת: אני טוען שמנהלי בתי-ספר שמכירים הכי טוב מה קורה אצלם בתוך בית-הספר, אפשר וראוי שניתן להם את האפשרות להציג את התמונה הבית-ספרית שלהם כשבא הורה לדרוש ולהבין מה קורה בתוך בית-הספר.

ניר ברקת: זה לא שהעירייה רצה לפרסם את זה.

ניר ברקת: אני בהחלט חושב, ומנהלים הביעו בפני את הצורך ואת תפיסתם, שכאשר כל אחד ממנהלי בתי-הספר, ולא העירייה, נותן את תמונת מצבו, הוא יודע הכי טוב להסביר איפה הפערים, מהן תכניות העבודה שלו, למה זה נכון ולמה זה לא נכון.

ניר ברקת: הנושא הזה בדיון עם משרד החינוך, ויש לנו פגישות גם עם מנכ"לית משרד החינוך.

ניר ברקת: אני מניח שננסה לשכנע אותם בנושא העברת המידע הזה, שלתפיסתי הוא לחלוטין לא מידע סודי, אבל נשאיר את זה לדיון עם משרד החינוך, בשלב זה.

ניר ברקת: מאז שהכנסנו את המערכת – אנחנו כבר שלוש שנים בפיילוט, התחלנו בפיילוט קטן והרחבנו אותו היום לכל הממלכתי והממלכתי-דתי בעל-יסודי, ואנחנו צוללים עכשיו ליסודי – ואני רוצה לומר לכם שזה מייצר שיח איכותי-חינוכי, בניגוד למה שהיה פעם, ואני אתאר גם את מה שהיה פעם, ושלשמחתי הרבה אנחנו כבר לא שם.

ניר ברקת: פעם, הבקרה היתה על הרישום של ההורים, וזה יצר שיח בו מנהלי בתי-הספר היו רגילים לבוא למחזיק תיק חינוך, לראש העיר: תסדר לי, תתחם לי, אני צריך מכסות, אל תיתן להוא, אל תיתן לזה.

ניר ברקת: זה היה השיח החינוכי לפני כן, והיום השיח הזה נעלם מהמפה והתחלף בשאלה: מה אני צריך לעשות בשביל שבית-הספר שלי יהיה יותר מצליח, מה אני צריך לעשות בשביל להתמודד עם האתגרים והפערים מול בתי-ספר אחרים, מה אני צריך לעשות בשביל לבדל את בית-ספרי.

ניר ברקת: היום, ואני מגיע לפחות לשני בתי-ספר בשבוע, השיח החינוכי בירושלים התחלף ממכסות בקר לשיח איכותי חינוכי, שנובע ממה אנחנו – עירייה, משרד החינוך, מנהלי בתי-ספר – צריכים לעשות בשביל להיות ראויים לבחירה.

ניר ברקת: ולשם אני מאמין שצריך להגיע.

ניר ברקת: ולשמחתי הרבה, הדבר הזה מוכיח את עצמו.

ניר ברקת: בין הדברים שאנחנו יכולים להראות לכם, אם יהיה פה עניין, הוא הקשר הישיר בין שביעות רצון למעורבות הורים בבית-הספר.

ניר ברקת: גילינו וזה לא חדש – כאן לא נתנו שמות בתי-ספר, אבל זה נכון, החלפנו שמות – ככל שמנהלים יודעים איפה הם במרחב, ויודעים לערב את ההורים, אין לנו ספק, אנחנו רואים תוצאה ישירה של איכות בית-ספרית.

ניר ברקת: כאן יש דוגמה למה אנחנו עושים עם התוצאתיות של האיכות הבית-ספרית.

ניר ברקת: כלומר, בכל המקומות בהם אנחנו מציגים בפני מנהלי בתי-ספר איפה יש קשיים או אתגרים יחסית ל-peer group שלהם, ואנחנו נותנים את המידע הזה לבתי-הספר, הם מכינים תכניות עבודה, ולשמחתי הרבה, עם לא מעט מהתקצוב העירוני – השקענו לא מעט מהתקציב העירוני, ושמנו אותו בצד – אנחנו מגיעים למנהלי בתי-הספר ומאפשרים להם לתת מענים על בסיס המפה הזאת.

ניר ברקת: מי שירצה, נוכל להתעמק בזה בהמשך.

ניר ברקת: קצת על הפדגוגיה – כפי שתיארתי קודם, כן הכנסנו סדרה של תכניות רוחב לכל העיר, ואני רוצה להתחיל ולדבר על תה"ל, תכנית העצמה לבגרות.

ניר ברקת: איתרנו שבירושלים 16% מהתלמידים – לפני שלוש שנים – לא היו זכאים לבגרות בגין מקצוע אחד או שניים.

ניר ברקת: ובשיתוף פעולה עם משרד החינוך, ועל כך תודתי גדולה מאוד למשרד החינוך, הכנסנו בתקציב לא מבוטל, של כ-6 מיליוני שקלים בשנה, לכל בתי-הספר העל-יסודיים, איתרנו את קבוצות התלמידים, הם חולקו לקבוצות, הרבצנו בהם תורה, וכ-80% מהתלמידים שהשתתפו בתכנית הזאת עברו בגרויות.

ניר ברקת: עברנו מלהיות מתחת לממוצע למעל לממוצע הארצי בזכאות לבגרות, בתפיסה רוחבית ובראייה מערכתית שזהו פרויקט כלל עירוני.

ניר ברקת: אותו דבר לגבי "מחשב לכל מורה" – זה כבר שלוש שנים, התחלנו בבתי-ספר יסודיים וכיסינו כמעט כל בית-ספר שמעוניין בכך, יש לנו עוד קצת פערים אבל לא גדולים, מתוך ראייה מערכתית שהמורים במדינת ישראל חייבים להיות computer literate, להבין מחשוב, עם מקרן בכיתה.

ניר ברקת: וזהו שדרוג דרמטי של הפדגוגיה-טכנולוגיה בכלל מערכת החינוך בירושלים.

ניר ברקת: התחלנו להכניס פרויקט "עת הדעת" למסה קריטית של בתי-הספר.

ניר ברקת: מדובר על מחשוב מלא של בתי-הספר ואנחנו עוקבים אחר התהליך בבתי-הספר שמעוניינים בכך, ואנחנו מעודדים מאוד פיתוח ייחודיות, כפי שאמרתי קודם.

ניר ברקת: על ערכים דיברתי, ודבר נוסף שאני רוצה לדבר עליו הוא מיקוד במשפחות צעירות כחלק מהאסטרטגיה של העיר ירושלים להפוך אותה אטרקטיבית לצעירים.

ניר ברקת: בהצלחה הכנסנו ל-300 גני ילדים, בקיץ האחרון, חודש ה-11 בגני ילדים.

ניר ברקת: הדבר הזה משמעותי גם להורים עובדים, להורה שני עובד בבית, והדבר הזה מאפשר להם עוד חודש שלם של עבודה.

ניר ברקת: ובמירכאות כפולות, בקיץ, לאפשר גם לילדים ליהנות יותר ופחות להסתובב משועממים בבית.

ניר ברקת: קריטי לנו, ואני מניח שעל זה נדבר בישיבה הבאה – הארכת יום חינוך וצהרונים בירושלים הוא קריטי בירושלים.

ניר ברקת: אנחנו הרבה מתחת לממוצע הארצי בהיקפי התלמידים שנהנים וזכאים למשאב החינוכי האסטרטגי הזה, ולנו חשוב מאוד להרחיב אותו, מבחינתי, לכל הילדים בעיר ירושלים.

ניר ברקת: זה מאמץ אסטרטגי וגדול, ונדבר עליו בהמשך, אני מניח.

ניר ברקת: בשקף הבא – אנחנו רואים את התוצאה של פרויקט תה"ל - - -

קריאה: מהן ראשי התיבות של תה"ל?

קריאה: תכנית העצמה לבגרות.

ניר ברקת: יופי של תכנית, אני חייב לומר.

ניר ברקת: אנחנו רואים שבתש"ע היתה קפיצה של למעלה מ-4.5% בתוצאתיות, ואנחנו מעריכים ומאמינים שבתשע"א שעברה עלינו ישנה קפיצה נוספת של כ-4%.

ניר ברקת: וזה מההתייעלות והניסיון שאנחנו צוברים בכל התהליך הזה.

ניר ברקת: זו קפיצה בעיר ירושלים שאנחנו גאים בה מאוד.

ניר ברקת: זהו, יש עוד הרבה דברים לדבר עליהם.

ניר ברקת: אני רק אזכיר במילה אחת את הנושא הפיזי בעיר ירושלים, ושראוי לציין.

ניר ברקת: כשנכנסנו לתפקיד היתה תובנה והיה מושג כזה שהנהלות בתי-הספר, העמותות, הן שבונות בתי-ספר בעיר, והתפקיד של העירייה ושל משרד החינוך זה לשבת בצד ואולי לתת להן את המשאבים.

ניר ברקת: שינינו את התפיסה.

ניר ברקת: היום, כל בתי-הספר בעיר ירושלים נבנים על-ידי עיריית ירושלים בגיבוי מוחלט של משרד החינוך.

ניר ברקת: התהליך הזה חייב אותנו לעשות שינוי ארגוני בתוך המערכת העירונית, לקחת אחריות – קוראים לזה: accountability, ובו אנחנו יוזמים לאתר את השטחים.

ניר ברקת: במזרח העיר, אחד האתגרים הגדולים זה בכלל למצוא שטח שאפשר לקחת ולהפקיע, ולהפוך אותו לבתי-ספר.

ניר ברקת: והבשורה היא שאנחנו בתהליך של בנייה בשלבים שונים של 400 כיתות לימוד במזרח העיר.

ניר ברקת: זו סגירת פער אדיר.

ניר ברקת: אנחנו גם בצמצום פער אדיר במגזר החרדי, של למעלה מ-200 כיתות לימוד.

ניר ברקת: פער אדיר שצומצם, שמצומצם, והיום יש לנו, תודה לאל, שיתוף פעולה מוצלח מאוד עם משרד החינוך.

ניר ברקת: היו פערים בתוך העירייה, היו פערים בין העירייה למשרד החינוך.

ניר ברקת: למדנו לראות איך אנחנו מתמודדים, והיום, יש לנו מערכת שיודעת לתת מענה אסטרטגי לצמצום פערים במגזר הערבי ובמגזר החרדי.

ניר ברקת: אני חייב לומר שבסיורים שאני עושה אני רואה גידול משמעותי בביקוש לאיכות חינוכית במגזר הערבי.

ניר ברקת: אנחנו לא מחייבים, אנחנו מאפשרים.

ניר ברקת: ואנחנו רואים שההורים, ועדי ההורים ומנהלי בתי-הספר המצליחים במזרח העיר, שואבים הרבה מאוד תכניות חינוכיות לתוך בתי-הספר, ולשמחתי הרבה, אנחנו רואים גם שם שינויים בריאים ומכובדים מאוד.

ניר ברקת: אז ביום ירושלים הזה – עם הבשורה שהתחלתי גם על התוצאתיות בגידול כמות התלמידים, בכלי הניהול, במדידה וההערכה, ושיתוף הפעולה שיש לנו עם מנהלי בתי-הספר בוודאי, וגם עם משרד החינוך, עם צמצום הפערים הדרמטי שמתבצע בגיבוי מוחלט של משרד החינוך ושל משרד האוצר – לא נותר לי אלא להודות, אל"ף, לשר החינוך ולשר האוצר על התמיכה הגדולה שאנחנו מקבלים מהם, ועל שיתוף הפעולה הרחב שאנחנו זוכים לו גם בבתי-הספר וגם אצלכם בוועדה.

ניר ברקת: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה לך, אדוני ראש העיר.

אלכס מילר: תודה על המצגת ועל העדכון.

אלכס מילר: כמובן שחשוב לנו היה לשמוע על ההתקדמות שיש היום במערכת החינוך אצלך.

אלכס מילר: אני מקווה מאוד שנוכל גם לסייע לך בכל אותם המישורים שיש חשיבות להכניס אותם לירושלים, וכמו שאמרתי, גם יהיה בהמשך.

אלכס מילר: עכשיו, חבר הכנסת זבולון אורלב ביקש, ואז נעבור לדיון.

זבולון אורלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

זבולון אורלב: כתושב ירושלים ומשלם ארנונה, אני רוצה להודות לך על שוועדת החינוך בהנהגתך מקיימת את הדיון הזה לכבודה של ירושלים ולכבוד יום ירושלים.

זבולון אורלב: כולנו אומרים תמיד "נעלה את ירושלים על ראש שמחתנו" – בפועל, מתברר שהעשייה לא תמיד מדביקה את כל ההצהרות, ולכן הדיון הזה הוא חשוב מאוד ואני מודה לך מאוד על הדיון הזה.

זבולון אורלב: אני רוצה להודות גם לראש העיר.

זבולון אורלב: כידוע לך, היושב-ראש, אני גם יושב-ראש בחסותך, כיושב-ראש ועדת משנה של החינוך הציוני-דתי.

זבולון אורלב: אנחנו מרגישים שיש שינוי.

זבולון אורלב: יש שינוי לטובה.

זבולון אורלב: מה שאמר ראש העיר, שיש גידול באחוזים של החינוך הממלכתי-דתי, הוא מאוד משמעותי והוא גם פותח בתי-ספר חדשים.

זבולון אורלב: ולפתוח בית-ספר חדש בשכונה זה לא דבר פשוט.

זבולון אורלב: זה אחד המאבקים שאולי עוד יגיע לוועדה הזאת.

זבולון אורלב: זה לא פשוט, כי יש חזקות בירושלים וכל תזוזה פה מעוררת מיד גלים, וכל דבר כרוך במאבקים.

זבולון אורלב: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת להודות לראש העיר ולמנהל המחוז, מר שמעוני, על התמיכה הבלתי-מסויגת בפיתוח החינוך הממלכתי-דתי הציוני בירושלים.

זבולון אורלב: כיום, הזוגות הצעירים לא רק שוכרים דירות בירושלים, אלא רוכשים דירות בירושלים.

זבולון אורלב: הן בשכונת גבעת מרדכי, והן בשכונת הגוננים ובשכונות אחרות, אתה רואה שהצעירים קושרים את גורלם עם ירושלים.

זבולון אורלב: ולכן, המשך המגמה הזאת חיוני מאוד לפיתוח.

זבולון אורלב: אני יודע גם מסביבתי שהדבר הזה נכון גם לגבי החינוך הממלכתי.

זבולון אורלב: אני מבין את ראש העיר שמשבח את הממשלה ואת שר החינוך, ובוודאי שגם אני רוצה להצטרף, אבל צריך לומר ביושר – הממשלה עדיין לא מיצתה את כל היכולות שלה לעזור למערכת החינוך בירושלים.

זבולון אורלב: היא עיר ענייה, וככזאת יש משמעות גדולה מאוד לסייע למערכת החינוך.

זבולון אורלב: אנחנו תמיד נאבקים שכל פרויקט שמתחיל במדינת ישראל לא ידלג על ירושלים.

זבולון אורלב: אז הצלחנו להרחיב את החוק של שנת לימודים חינם לסטודנטים מהמכללות, שלא יהיה רק בצפון ובדרום אלא גם בירושלים.

זבולון אורלב: אבל אינני יודע מה גורל התכנית הזאת של התקשוב במערכת החינוך של 200 בתי-הספר שהחילו בצפון ובדרום.

זבולון אורלב: הבטיח שר החינוך שבאיזשהו שלב הדבר ייכנס גם בירושלים, ואינני יודע אם הוא כבר נכנס או לא נכנס.

מאיר שמעוני: ייכנס.

זבולון אורלב: ייכנס.

זבולון אורלב: חשובה מאוד התודעה הציבורית והלאומית הזאת, שכל פרויקט שמתחיל במדינת ישראל צריך שהוא יתחיל בירושלים.

זבולון אורלב: ואסיים בדבר אחד קצר: היום זה גם יום הזהות היהודית ועוד נקיים דיון בעניין הזה, ואנחנו משלבים כאן את יום ירושלים עם יום הזהות היהודית.

זבולון אורלב: במושגים של המסורת היהודית יש קדושה ראשונה שקידשה רק לשעתה, וקדושה שנייה קידשה לדורות.

זבולון אורלב: כלומר, כיבוש יהושע בן-נון את הארץ קידש את ארץ ישראל רק לשעתה, כיוון שהכיבוש התחיל בכל רחבי ארץ ישראל ובסוף הגיעו לירושלים.

זבולון אורלב: ירושלים היתה אחרונה בתור.

זבולון אורלב: כיבוש שני, של כורש, התחיל בירושלים.

זבולון אורלב: כורש התיר לעלות ולבנות קודם כל את ירושלים, ומירושלים זה התפשט לכלל הארץ.

זבולון אורלב: הקדושה השנייה קידשה את ארץ-ישראל לדורות.

זבולון אורלב: כלומר, דבר שמתחיל בירושלים ומתפשט לארץ, יש לו משמעויות לדורות.

זבולון אורלב: ולכן אני מצפה מאוד ומברך שאכן נוכל להדביק את העשייה בסיפורי המעשייה שלנו, שנוכל להדביק בפעולות מעשיות את כל ההצהרות החשובות שלנו.

זבולון אורלב: אני מברך את ירושלים ליום חגה, את ראש העיר ואת כל העוסקים במלאכת החינוך שהיא מלאכת הקודש.

זבולון אורלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: אתי, בבקשה.

אתי בנימין: בוקר טוב לכולם.

אתי בנימין: כמי שהיתה עד לפני כחודשיים יושבת-ראש ארגון ההורים בירושלים, לסיום תפקידי החלטנו בארגון לעשות סקר שביעות רצון הורים ממערכת החינוך בעיר.

אתי בנימין: מטרת הסקר הזה לא היתה לנגח את עיריית ירושלים.

אתי בנימין: המטרה שלו היתה למפות את הבעיות שקיימות בעיר מבחינת ההורים – כיצד ההורים רואים את מערכת החינוך.

אתי בנימין: אני לא באה כאן לקלקל את החגיגה, כי זו לא המטרה שלי.

אתי בנימין: אף אחד לא יכול לחשוד בי שאני הולכת לקלקל את החגיגה, במיוחד לא בעיר כירושלים, וכמי ששייכת למשפחה של בוני ירושלים.

אתי בנימין: אבל חשוב לי לציין פה מספר נתונים שמסר לנו מכון גיאוקרטוגרפיה ושערך את הסקר: אחד מכל ארבעה הורים מדווח כי הוא מודע לכך שילדיו נתקלים באלימות מצד תלמידים אחרים במערכת החינוך בעיר.

אתי בנימין: כל הורה עשירי מדווח כי הילדים שלו נתקלים באלימות של מורים בבית-הספר.

אתי בנימין: מעל לשליש מההורים סבורים כי בבית-הספר שבו לומדים ילדיהם יש מורים אשר ההשכלה שלהם אינה גבוהה מספיק.

אתי בנימין: ובנוסף לכך, מעל חמישית מההורים סבורים כי יש מורים אשר רמת הידע שלהם נמוכה אף מזו של התלמידים שאותם הם מלמדים.

אתי בנימין: קרוב למחצית מההורים סבורים כי בית-הספר בו לומד ילדם גובה תשלומים נלווים מעבר למה שמתיר החוק.

אתי בנימין: פה אני רוצה לומד דבר נוסף.

אתי בנימין: גם על-פי מחקר שנעשה על-ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת, ירושלים מובילה ב-88% חריגה בתשלומי ההורים בעיר.

אתי בנימין: אנחנו נחשבים העיר הכי ענייה במדינת ישראל – לא ברור לי איך אנחנו מובילים בחריגה בתשלומי ההורים.

אתי בנימין: אני רוצה להתייחס לעוד כמה נתונים: רק 38% מההורים לתלמידים בירושלים מכירים את ועדת החינוך העירונית.

אתי בנימין: ופחות ממחצית מהם מודעים לכך כי הציבור הרחב יכול להשתתף בדיוני הוועדה.

אתי בנימין: כל הזמן אנחנו שומעים שהוועדה פתוחה והדיונים פתוחים – גם אני הייתי חברה בוועדה, אבל מזה עשרה חודשים לא הגעתי לוועדה, כי הרגשתי שם כמו בובה, שלא נותנים לאף אחד להעלות שם את הנושאים על סדר-היום ושהכול מוכתב מלמעלה.

אתי בנימין: שביעות הרצון של ההורים מהפנייה למנח"י, מינהל חינוך ירושלים, היא בינונית עד נמוכה, ורק 33% היו מרוצים מהטיפול בפנייתם לעומת 43% שהביעו שביעות רצון נמוכה, ו-30% ציינו כי כלל לא היו מרוצים.

אתי בנימין: קרוב למחצית מההורים סבורים כי קיום שתי מערכות חינוך בעיר ירושלים מהווה בזבוז של כספי ציבור, וזאת לעומת 17% בלבד אשר סבורים כי הדבר מהווה חיזוק למערכת החינוך בעיר.

אתי בנימין: אני אומרת שוב, באתי לכאן על-מנת לשים את הדברים על השולחן.

אתי בנימין: חשוב שגם עיריית ירושלים, כל הגורמים שנמצאים פה וגם משרד החינוך, ייקחו את הנתונים האלה ויעשו בהם שימוש.

אתי בנימין: כי המצב של מערכת החינוך בעיר, עם כל המצגת היפה שהוצגה פה – וכן, יש דברים יפים שנעשו בעיר ואני לא מתכחשת לזה, כפי שאמר כאן חבר הכנסת אורלב, במגזר הממלכתי-דתי.

אתי בנימין: ואני תומכת גם בדבריו שתכניות של משרד החינוך צריכות להתחיל קודם כל בעיר ירושלים, בהחלט כן.

אתי בנימין: אבל ההורים חייבים להיות מרוצים ממערכת החינוך.

אתי בנימין: כי אם לא, ההורים בורחים מהעיר.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: מר אללו, בבקשה.

יוסף אללו: קודם כל, אני רוצה לברך שאתה מסמן כל שנה בוועדה את נושא ירושלים, אני חושב שזה חשוב מאוד.

יוסף אללו: אבל חבל ש-35% מהאוכלוסיה לא מיוצגת פה.

יוסף אללו: יש לנו את החינוך במזרח העיר, אני אדבר על זה לא בגלל שזה הדבר הכי חשוב - - - אבל חסר לנו החלק של מזרח העיר.

יוסף אללו: השבוע יצאו כל מיני מחקרים על המצב החברתי, וזה נובע מהמצב החינוכי, של מזרח העיר.

יוסף אללו: מדובר על 75% של אנשים וילדים שמתחת לקו העוני, מדובר על 40% אבטלת גברים, ו-78% אבטלת נשים.

יוסף אללו: וכל זה מתבטא, בוודאי, במערכת החינוך.

יוסף אללו: בעירייה עשינו סקר בנושא הנשירה, והופתענו ממש לגלות שבמערב העיר הנשירה היא בין 3% ל-5%, גם בחרדי וגם בממלכתי, ואילו במזרח העיר הנשירה היא 40%.

יהודית גידלי: באיזה גילאים?

יוסף אללו: 40% מהילדים שנכנסים לכיתה א' לא גומרים את כיתה י"ב.

אלכס מילר: אתה מדבר על מערכת החינוך - - -

קריאה: הפלסטינית.

אלכס מילר: טוב נו, גם אם אני הייתי לומד לפי תכנית הלימודים הפלסטינית הייתי נושר, אני חושב.

יוסף אללו: לא, לא.

יוסף אללו: הנשירה זה לא הסיבה.

יוסף אללו: דרך אגב, הייתי רוצה שפעם אחת נהיה רציניים ונעשה מחקר.

יוסף אללו: דיברתי עם פרופסורים שאומרים שיש מקומות בהם התכנית הפלסטינית יותר חזקה מהתכנית הישראלית.

יוסף אללו: בואו לא נדבר רק מהמותן.

אלכס מילר: אז אולי אנחנו צריכים לעבור למערכת החינוך שלהם.

יוסף אללו: יכול להיות.

יוסף אללו: אני מדבר על עובדות.

יוסף אללו: אני לא הייתי רוצה שיהיה לנו 40%.

יוסף אללו: זה 40% ילדים שלא יכולים להגיע ללימודים אקדמיים או לימודים טכניים אחר-כך, ואנחנו יודעים מהי התוצאה של זה.

יוסף אללו: זה לא רק זה.

יוסף אללו: פה אנחנו מתגאים בנושא של בניית כיתות.

יוסף אללו: גם אני מתגאה בחצי הכוס המלאה.

יוסף אללו: אבל חצי הכוס הריקה – אני אומר לך שאם עושים נתונים סטטיסטיים, בעוד שלוש או ארבע שנים אנחנו עדיין נהיה חסרים כיתות.

יוסף אללו: יכול להיות שלא 800 או 1,000 כפי שאומרים היום, אבל נהיה במצב שחסרים לנו יותר מ-500 כיתות, וזה לא מקור של גאווה.

יוסף אללו: כבר מדובר על כיתות - - - או חוסר כיתות.

יהודית גידלי: רק במזרח העיר?

יוסף אללו: רק במזרח העיר.

יוסף אללו: עם העירייה יש לי חשבון ובשביל זה יש לי בית, ואנחנו מתבדחים, ויש לי חילוקי דעות עם ראש העיר, ולראש העיר אתי – אני רוצה לדבר פה על הממשלה.

יוסף אללו: אני חושב שהממשלה שכחה את מזרח העיר.

יוסף אללו: לפני חמש שנים עשתה הממשלה תכנית חומש של 120 מיליון שקל, אם אני לא טועה, למשך שלוש שנים, על-מנת להרים את החינוך במזרח העיר.

יוסף אללו: ולא רק את החינוך, גם את המצב החברתי, ואת היחד וכל זה.

יוסף אללו: התכנית היתה מוצלחת מאוד במשך שלוש שנים, ואחרי שלוש שנים נגמרה התכנית ולא חודשה.

יוסף אללו: אני חושב שהתכנית הזאת חייבת להתחדש.

יוסף אללו: עיריית ירושלים לבד לא יכולה להתמודד עם מערכת החינוך של מזרח העיר.

יוסף אללו: זה גדול עליה וזה בלתי אפשרי.

יוסף אללו: מספיק אנחנו עושים עם הפערים וחוסר בדירות שאנחנו צריכים להשלים בסיוד, וכל זה.

יוסף אללו: כפי שאתה יודע וכולם יודעים, חלק מהחינוך זה תכניות חינוכיות.

יוסף אללו: תכניות חינוכיות בדרך כלל מבוססות על תרומות או גופים ממשלתיים שלא קיימים כמעט במזרח העיר.

יוסף אללו: הפער ענק, ואני חושב שלממשלה יש תפקיד למלא אותו.

יוסף אללו: כי אם לא, לא יהיה.

יוסף אללו: עיריית ירושלים לא יכולה עד כדי כך, ותרומות לא נכנסות.

יוסף אללו: המצב קשה מאוד, ולנו כיהודים, כישראלים, חשוב מאוד שתהיה השכלה במזרח העיר ושתעלה, שיוכלו להיכנס לשוק העבודה ולחיים התקינים.

יוסף אללו: אסור לנו להזניח, לא בגלל אינטרס של הפלסטינים או הערבים, אלא בגלל האינטרסים שלנו.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: פז, בבקשה.

פז כהן: שלום.

פז כהן: קודם כל, תודה רבה.

פז כהן: אני חייב להתחיל בזה שאני מכיר חלק גדול מהאנשים פה, והם עושים ימים כלילות כדי לקדם את מערכת החינוך בעיר, ורואים שזה נעשה.

פז כהן: ובגלל שאנחנו פה בדיון ברמה הלאומית, לי חשוב מאוד להעלות נקודה מסוימת מאוד.

פז כהן: אנחנו חוגגים את יום ירושלים היום, ו-76% מהתלמידים בירושלים כנראה לא חוגגים את זה אתנו לגמרי.

פז כהן: זאת אומרת, 39% מתלמידי העיר שייכים לזרם החרדי, 37% שייכים לזרם הערבי, או איך שתקראו לזה, ו-24% לזרם הממלכתי והממלכתי-דתי.

פז כהן: כל העושים פה במלאכה מתמודדים עם אתגרים אדירים.

פז כהן: ואפשר להגיד המון דברים, אבל זה אתגר אדיר וזה אתגר שצריך לקחת אותו ברמה הלאומית, כי העיר הזאת היא הלב של הארץ, ורק 24% מהתלמידים מיוצגים פה בשולחן.

פז כהן: תראו מי נמצא פה בשולחן הזה, במשחק הדמוקרטי הזה.

פז כהן: בעיני זה משהו שאנחנו צריכים להעלות אותו למעלה ולהיכנס.

פז כהן: לא יכול להיות שאותו ציבור ידאג גם לציבורים האחרים.

פז כהן: כואב לי מאוד, כאחד שעלה לעיר הזאת, על המשפחות שהיגרו לפה, לראות את הדבר הזה נגמר.

פז כהן: אני ממש חוזר ומדגיש את ההערכה למי שעושה במלאכה, כי מחזיקים פה עם אצבע על הסכר.

אלכס מילר: לא הבנתי אותך.

אלכס מילר: מי לא מיוצג כאן?

פז כהן: הזרם החרדי לא מיוצג כאן.

פז כהן: הזרם של מזרח העיר לא מיוצג כאן.

אלכס מילר: בישיבה הזאת ספציפית?

קריאה: אני חושב שבכל הארץ, לא רק ירושלים.

אלכס מילר: רבותי, זה לא קשור.

אלכס מילר: כל הנושא של מזרח ירושלים – נמצא כאן סגן ראש העיר שמתעסק בדבר הזה.

אלכס מילר: דבר שני, כמו שאתה יודע, אנחנו לא מגבילים ולא עושים פה סינון אנשים כאלה או אחרים שמוזמנים לוועדה.

אלכס מילר: ותאמין לי שאנחנו מתעסקים גם בזרם החרדי ובכל מה שקשור במיעוטים, לא פחות ממה שאנחנו מתעסקים בממלכתי ובממלכתי-דתי.

אלכס מילר: בשבוע הבא תתקיים פה ישיבה עם המנכ"לית על תכנית החומש במגזר הערבי.

אלכס מילר: כולם מיוצגים כאן.

אלכס מילר: אני מציע שכל הסוגיות של ייצוג, מי יגיע ומי לא יגיע – זה הדבר האחרון שמתעסקת בו ועדת כנסת בכנסת ישראל.

אלכס מילר: כולם מוזמנים.

אלכס מילר: הבחירה של אדם, של בעל תפקיד, של מי שחשוב לו נושא כזה או אחר, להגיע או להגיע, היא בחירה של אותו אדם.

אלכס מילר: אנחנו מזמינים את כולם.

פז כהן: אני רוצה להבהיר: לא באתי להתלונן, חלילה, על ועדת החינוך שהיא לא מזמינה.

פז כהן: אני רק אומר שבסוף – אני אגיד במילה קצת קשה, אולי – אנחנו קצת מאבדים את ירושלים.

אלכס מילר: אני לא חושב שהמערכת החרדית סובלת בירושלים.

פז כהן: טוב.

אלכס מילר: אני לא חושב שהיא סובלת.

פז כהן: זהו, תודה רבה על הדיון הזה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: משרד החינוך, אני אשמח לשמוע מכם את ההתייחסות לסוגיה.

אלכס מילר: אנחנו דיברנו פה על כמה וכמה נושאים, והישיבה הבאה שלנו תעסוק בנושא הצהרונים.

אלכס מילר: אבל הסוגיות של הפרויקטים והפיילוטים – אני לא יודע, ירושלים נמצאת בחוק חינוך חובה עד י"ב, או שלא?

אלכס מילר: כי כל הסיפור הזה של נשירה קצת מוזר לי.

אלכס מילר: הם בתוך הצו או לא בתוך הצו?

מאיר שמעוני: רשמית הם לא בצו.

מאיר שמעוני: אבל פורמלית, בשטח, אנחנו דואגים לכך שזה יקרה.

אלכס מילר: לא, זה לא עובד ככה.

מאיר שמעוני: אז פורמלית לא.

אלכס מילר: פורמלית לא, אז מהשנה הבאה הם כן, אחרת לא יהיה צו.

אלכס מילר: כל עוד זה תלוי בי.

לורן פוריס: לורן פוריס, אני הסגנית של פז.

לורן פוריס: הסקירה היתה מעניינת מאוד, ורציתי לנצל את ההזדמנות ולשאול שתי שאלות.

לורן פוריס: לגבי תכנית תה"ל שנשמעת כמו תכנית מצוינת, והנושא של התגבור לבגרויות – הייתי רוצה לדעת כיצד נבחרים בתי-הספר.

ניר ברקת: כל בית-ספר ממלכתי או ממלכתי-דתי, או כל בית-ספר שלומד בגרויות, שמעוניין בכך, ויש לו מסה קריטית מספקת בשביל שתהיה שם עבודה.

ניר ברקת: התשובה היא: זה רוחבי, לכל מקום שאנחנו מוצאים שיש בו צורך.

לורן פוריס: מה זה "מסה קריטית"?

לורן פוריס: כמה תלמידים?

לורן פוריס: כי יש בתי-ספר קטנים יותר.

חוה בר טור: חוה בר טור, אני הממונה על החינוך העל-יסודי בירושלים.

חוה בר טור: ואני רוצה לתקן את ראש העיר ולומר, גם בתי-ספר קטנים שיש בהם כיתה וחצי בשכבת י"ב ויש צורך בקבוצות תמיכה, מקבלים תמיכה.

חוה בר טור: גם לקבוצות קטנות מאוד.

לורן פוריס: ושאלה שנייה, לגבי תכנית "עט הדעת", שהיא תכנית מצוינת בנושא המחשוב.

לורן פוריס: אני מכירה כמה בתי-ספר בירושלים ששואפים מאוד להיכנס לתכנית כבר לא מעט זמן, וזה עוד לא הסתייע.

לורן פוריס: מה לוח הזמנים?

ניר ברקת: התחלנו עם פיילוט של שמונה בתי-ספר לפני שנה וחצי, ובשנה האחרונה הרחבנו את הפיילוט הזה, עוד לפני שיש לנו את התוצאות, לעוד 16 בתי-ספר.

ניר ברקת: העירייה משתתפת קצת, אבל רוב מוחלט של הכסף הוא מהיכולת שלנו לגייס תרומות.

ניר ברקת: אנחנו פועלים ימים כלילות בשביל להרחיב את בסיס התרומות.

ניר ברקת: הכיסוי הוא כיסוי הדרגתי, ככל שאנחנו יכולים.

ניר ברקת: זה private public partnership – תלוי בהיקפי התמיכה והסיוע שעיריית ירושלים יכולה לגייס לפרויקט הזה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: רבותי, אנחנו נעשה סיכום לפני שנפתח את הישיבה הבאה וניתן כמה דקות הפסקה.

דוד דהאן: לי רק שאלה.

אלכס מילר: כן, שאלה קטנה.

דוד דהאן: שלום לכולם.

דוד דהאן: אדוני ראש העיר, לנושא האלימות – מה אתם עושים, בפועל, כדי להפחית את האלימות בבתי-הספר?

ניר ברקת: מכלול רחב מאוד של נושאים.

ניר ברקת: דבר ראשון, אנחנו מודדים את זה.

ניר ברקת: אנחנו יודעים למדוד בסקר הורים וכלים אחרים, ולדעת באיזה בתי-ספר יש אתגר ברמת בית-הספר.

ניר ברקת: חלק גדול מהאלימות הוא לאו דווקא בתוך שטח בית-הספר.

ניר ברקת: אבל לפי סקר ההורים, יש לנו יכולת להעריך היכן יש אתגרים, בפעם הראשונה.

ניר ברקת: לא היה את הכלי הזה בעבר, באמצעות סקר הורים.

ניר ברקת: זה 50% מהפתרון, לדעת איפה הבעיה.

ניר ברקת: דבר שני, במקומות בהם יש בעיה, יש גם כּלֵי התערבות ברמת העירייה וגם ברמת משרד החינוך, והכול דרך המנהלים.

ניר ברקת: המנהלים יודעים היום ומקבלים כלים, גם במסגרת "עיר ללא אלימות", גם במסגרת משרד החינוך, גם במסגרת העירייה.

ניר ברקת: סליחה, אתה רוצה להרחיב על זה, יוסי?

יוסי היימן: יש אגף שלם שהועבר לפני שנתיים, נדמה לי, למנח"י, מינהל חינוך ירושלים, מתוך רצון לראות את השלם ואת הרצף של היחידה לקידום נוער.

יוסי היימן: ואנחנו יודעים, נושא האלימות, לצערנו, חותך ופושה בכל המגזרים, כולל במגזר הדתי-לאומי, במגזר החרדי ובמגזר הערבי.

יוסי היימן: והיחידה לקידום נוער עוסקת בצורה אינטנסיבית מאוד בנושא של נוער מנותק, שבהרבה מהפעמים זה הנוער שעוסק באלימות, ומנסה להפנות אותו לאפיקים חיוביים בעזרת תכניות חינוכיות, תכניות העסקה, תעסוקה וכדומה, אחר-הצהריים ובערב.

אלכס מילר: תודה.

דוד דהאן: יש מישהו שהוא - -

אלכס מילר: לא, לא, לא.

אלכס מילר: שאלה אחת.

אלכס מילר: לא להתחיל עכשיו דו שיח.

ניר ברקת: אם תרצה, אחרי זה נרחיב ונספר לך.

אלכס מילר: קודם כל, יהודית, את פרק הברכות שלי ושל זבולון אורלב לירושלים, לעיריית ירושלים, לכל מי שהגיע, וכמובן לראש העיר, ולמשרד החינוך על ההשקעה וההפעלה, נכניס בצורה רחבה.

אלכס מילר: ועדת החינוך מבקשת ממשרד החינוך להכליל את ירושלים בצו חינוך עד י"ב.

אלכס מילר: זה קצת יותר מבקשה, כי אני חושב שדווקא ירושלים היתה צריכה להיות בין הראשונות.

אלכס מילר: זאת השנה השלישית שאנחנו מאשרים את הצו.

אלכס מילר: רוב הערים כבר נכנסו לשם, ואני לא מאמין שתהיה בעיה.

אלכס מילר: בנוסף לכך, נקיים כאן ישיבה נפרדת בכל מה שנוגע למזרח ירושלים.

אלכס מילר: הנתון שהבאת לנו, אדוני, על כ-40% נושרים הוא נתון מדאיג מאוד, ואין ספק שיש צורך לפעול בשיתוף פעולה של כל הגורמים הרלוונטיים.

אלכס מילר: אני מקווה מאוד שאתה גם מבין שללא שיתוף פעולה של כל אותם גורמים שמצהירים על עצמם כמנהיגים הנמצאים במזרח העיר, נראה, בסופו של דבר, שזאת פעולה חד סטרית.

אלכס מילר: גם אם העירייה רוצה, גם אם ראש העיר רוצה, גם אם הסגן רוצה, גם אם משרד החינוך רוצה – בסופו של דבר אנחנו רואים מצב של "לדפוק את הראש בקיר".

אלכס מילר: אם יהיה שיתוף פעולה ניתן לפתור הרבה מאוד בעיות, ממערכת החינוך ועד סוגיות התעסוקה.

אלכס מילר: אבל אם המאבק הוא על הדברים שהם אידיאולוגיים ופוליטיים, בחיים לא נוכל לפתור בעיות של חינוך ותעסוקה.

קריאה: לא, לא.

קריאה: יש אפשרות.

אלכס מילר: בסדר גמור.

אלכס מילר: אז אני מציע שלישיבה הספציפית הזאת נעשה הכנה מיוחדת, כשתהיו מוכנים עם הנתונים.

ניר ברקת: אנחנו נשמח, זה ראוי ונכון.

אלכס מילר: ונציגי תושבי מזרח ירושלים יוכלו לבוא ולתת לנו פרישה ורעיונות, וכל הסוגיות שקשורות לעניין זה.

אלכס מילר: לגבי כל הפיילוטים שמשרד החינוך "מריץ" היום – אין שום ספק שברגע שאתם מחליטים על התחילה של פיילוטים שאתם עושים ברחבי הארץ, כדאי שהם יתחילו גם בירושלים.

אלכס מילר: כי אם אתם עושים מפה ועושים פיילוטים, אחד מהמקומות הטובים ביותר לבדיקה של כל דבר ועניין שמכניסים לתוך מערכת החינוך, הוא ירושלים, כי יש בה שילוב של כל האוכלוסיות.

אלכס מילר: ובסופו של דבר, כשאתה בודק פיילוט כזה או אחר, אתה יכול לקבל תמונה רחבה עד כמה פיילוט כזה יכול להיות ארצי.

אלכס מילר: אז זו ההמלצה שלנו, ובעוד שלוש-ארבע דקות נפתח את הישיבה בנושא הצהרונים בירושלים.

אלכס מילר: תודה רבה.