ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 690, 2012-08-01 09:00

עינת וילף: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עינת וילף: הדיון היום הוא החינוך בגיל הרך, לקראת שנת הלימודים תשע"ג – חינוך לכל דבר.

עינת וילף: ברשותכם, בטרם נתחיל בנושא עצמו ובישיבה, אני לא יכולה להתעלם מהעובדה שהיום 1 באוגוסט, פקע חוק טל.

עינת וילף: אנחנו קיימנו בימים האחרונים סידרת דיונים בהיבטים שונים של מערכת החינוך לקראת פתיחת שנת הלימודים.

עינת וילף: אתמול היה דיון בנושא החינוך החרדי שקצת התחיל להציף פנימה לגבי מה שקורה שם.

עינת וילף: אני רוצה להתייחס לעבודה שעשיתי בשבועות האחרונים שנוגעת לנושאים האלה.

עינת וילף: בשבועות האחרונים אני פעלתי לקדם ללא לאות את הרעיון שיש לוותר על הנסיון הנואל לחוקק חוק חלופי לחוק טל.

עינת וילף: הייתי חברה בדעת מיעוט בועדת פלסנר, שם הצגתי מתווה חלופי ששם דגש על ניתוק הקשר המשחית שבין הרישום בישיבה לבין השרות בצה"ל.

עינת וילף: לאחר שבועות של עבודה עם שר הביטחון, כולל הצגת המתווה בפני ראש הממשלה, אני מברכת על כך שהגענו ל-1 באוגוסט שחוק טל פקע ולא נחקק במקומו חוק חלופי.

עינת וילף: שר הביטחון הבהיר כי מה שהיה לא יהיה, בזכות כך שאין חוק חלופי לחוק טל, אנחנו עומדים היום בפני הזדמנות היסטורית להביא לשינוי משמעותי בכל מה שנוגע לחלוקה הוגנת יותר של כלל הנטל בחברה הישראלית.

עינת וילף: בשבועות האחרונים טענתי כי הדיונים השונים במציאת חלופה לחוק טל כשלו בכך שהם קיבלו את העיקרון שרישום בישיבה מהווה סיבה מספקת לדחות שרות צבאי, ואף לפטור ממנו לחלוטין, הסדר המוכר כתורתו אומנותו.

עינת וילף: החיבור בין רישום בישיבה כאמצעי לדחיית השרות בצה"ל עד לפטור בפועל הביא לניפוח מוגזם של מספר הרשומים בישיבות שהפכו למקלטי השתמטות המוניים.

עינת וילף: חיבור זה היה שורש הרע בכל הקשור לגיוס חרדים, הוא הסיבה להשתתפות הנמוכה בכוח העבודה ותורם לנטל הכבד על מעמד הביניים הישראלי.

עינת וילף: עכשיו משפקע חוק טל ובוטל הסדר תורתו אומנתו אפשר יהיה לפעול כדי לנתק לתמיד את הקשר בין רישום בישיבה לבין השרות הצבאי.

עינת וילף: שר הביטחון קיבל עמדה זו ואמר בדעתו כי יפעל לניתוק הקשר הלא תמיד ראוי בין רישום בישיבה שלפעמים לא משקף לימוד בישיבה לבין דחיית השרות שבסופו של דבר בהרבה מקרים מתגלגלת לאורך השנים עד פטור מעשי מהשרות, והבהיר כי הקשר הזה לא יוכל להימשך כפי שהוא היה בעבר.

עינת וילף: אני מאמינה שהצבא יוכל כעת לזמן בתהליך הדרגתי לבקו"ם את כל המועמדים לשרות ביטחון בגילאי 18-20.

עינת וילף: הצבא יוכל לפעול באופן נקודתי ואישי לגייס את מי ששרותם יהיה בעל ערך לצה"ל ומי שהצורך לשמר את אורח חייהם לא יהווה מעמסה ופגיעה על כלל המשרתים ובמיוחד המשרתות.

עינת וילף: אני מקווה כי הצבא לא יגייס את מי ששרותם יביא לפגיעה בקידום הנשים בצבא ומי ששירותם יהיה יותר מעמסה מאשר תרומה לשוויון בנטל.

עינת וילף: העיקר הוא שמי שלא יימצאו כמתאימים לשירות ומי שהצבא יעריך שגיוסם יהווה מעמסה ישוחררו באופן מלא לעולם העבודה היצרני ולא יידרשו להוכיח עוד רישום בישיבה.

עינת וילף: הודעת שר הביטחון מבהירה כי הסדר ״תורתו אומנותו״ לא ייחשב עוד סיבה לדחיית שירות ופטור משירות ורק צרכי הצבא וערכי הצבא ינחו את החלטות הגיוס.

עינת וילף: במקביל, הצבא צריך לנצל את ההזדמנות הנוכחית כדי לשחרר בהדרגה את עשרות האלפים מעל גיל 20 שנמצאו עד היום בהסדר ״תורתו אומנותו״ החל מן המבוגרים יותר בסדר יורד עד לבני ה- 20.

עינת וילף: הניסיון של העשור האחרון מוכיח שברוב המכריע של המקרים שירותם של מי שהם מעל גיל 20 הוא בדרך כלל נטל על הצבא בשל הצורך לשלם תשלומי משפחה יקרים ולספק תנאי שירות שיש בהם רמת מחויבות נמוכה יותר משל מתגייסים אחרים.

עינת וילף: כך ישוחררו לשוק העבודה היצרני עשרות אלפים ששירותם לא יתרום להגדלת השוויון בנטל, אבל שעבודתם ומסיהם יתרמו תרומה מכרעת לכלכלה ולחלוקה הוגנת יותר של הנטל הכלכלי בחברה בכלל.

עינת וילף: הודעת שר הביטחון מדגישה גם שמעתה יתחיל מהלך לתגמול כלל המשרתים בצה״ל כך שבתוך חמש שנים יקבלו המשרתים מענקי שחרור שישקפו תגמול השווה לשכר מינימום חודשי - כלומר כ 100-150 אלף שקלים לאחר שירות של שנתיים או שלוש.

עינת וילף: הדבר יבטיח שלמשרתים את המדינה יהיה יתרון משמעותי ביציאה ללימודים ועבודה.

עינת וילף: הגדלת הצמיחה ותקבולי המסים על רקע הצטרפות משמעותית של גברים חרדים לשוק העבודה תאפשר את מימון העלות הנוספת של תגמול המשרתים.

עינת וילף: בשבועות האחרונים בדקתי את המשמעות של הצעתי מבחינת עמידתה ׳במבחן׳ בג״צ.

עינת וילף: מתוך ההתייעצויות עלה כי כיוון שמדובר בשינוי גישה היסטורי שלא התקיים במשך כל שנות קיום המדינה, פסיקות קודמות המתייחסות להסדר ״תורתו אמנותו״ אינן בהכרח רלבנטיות למתווה זה.

עינת וילף: בנוסף, כל עד גיוס החרדים ושחרורם ייעשה באופן אישי לאחר שכל מועמד לשירות ביטחון יגיע לבקו״ם ועל פי צרכי הביטחון של צה״ל, וזאת תוך שימוש באותם מנגנונים המשמשים כבר היום לשחרור מועמדים לא חרדים על רקע אי-התאמה לשרות, כל עוד צה״ל יגייס חרדים רק באופן שלא יפגע בשירות הנשים ובקידומן ולא יציע מסלולי שירות שהם לא שוויוניים באופן רחב וכל עד צה״ל לא יגייס את מי ששירותו לא יתרום בפועל לשוויון בנטל וכל עוד המדיניות הזו תיבחן כל העת כדי להבטיח שצרכי הביטחון של המדינה נענים והעקרונות הללו יישמרו, יש סיבה טובה להניח שבג״צ לא יערער על מתווה זה.

עינת וילף: גישה זו הבוחנת באופן אמיתי את צרכי הגיוס של צה״ל, הנמנעת מפגיעה בשירות הנשים ובשוויון בתנאי השירות בין המשרתים, המשחררת לשוק העבודה היצרני את מי ששירותם הוא יותר מעמסה מתרומה לשוויון בנטל, והפועלת לתגמול כלל המשרתים היא היחידה שתבטיח את טובת המדינה לאורך זמן.

עינת וילף: מימוש גישה זו אפשרי לחלוטין תחת חוק שירות ביטחון הקיים ונמצא בסמכותו המלאה של שר הביטחון.

עינת וילף: אני מברכת את שר הביטחון על כך שהוא נוטל את ההזדמנות הזו בשתי ידיים ופועל לשינוי כיוון מהותי לטובת המדינה כולה.

עינת וילף: אנחנו עוברים לדיון.

עינת וילף: הדיון היום הוא חלק מסידרת דיונים שמתקיימת השבוע כהכנה לפתיחת שנת הלימודים תשע"ג, המתייחסת להיבטים שונים של ההיערכות ושל מערכת החינוך.

עינת וילף: היום אנחנו פותחים בדיון על החינוך בגיל הרך, וגם הכותרת שנתתי לדיון הוא – חינוך לכל דבר.

עינת וילף: רבות מכן כבר היו כאן בכמה דיונים על חינוך לגיל הרך.

עינת וילף: אתן יודעות שאנחנו מקדמים פה בוועדה את התפיסה שמשותפת לכולכן ומקובלת שחינוך לגיל הרך הוא לא בייביסיטינג, הוא חינוך לכל דבר.

עינת וילף: היום אנחנו יודעים שבהרבה מובנים הוא החינוך החשוב ואפילו אם צריך להגיד שיש תקציב מוגבל, עדיף יותר בחינוך בגיל הרך, ופחות בגילאים המבוגרים יותר, זה השלב המכריע.

עינת וילף: לכן נפתח בכמה מצגות שהמוזמנים ביקשו להציג.

עינת וילף: אני מזכירה, מי שמבקשת להגיד דבר מה, לשלוח לי פתק עם השם והתפקיד, כל מי שמבקש יקבל את זכות הדיבור.

עינת וילף: נפתח כמובן עם משרד החינוך, תציג את החינוך לגיל הרך, סימה חדד, מנהלת האגף לחינוך קדם יסודי.

עינת וילף: בבקשה.

מה יפית: בוקר טוב, ראשית, אני רוצה להודות על ההזדמנות הזו שבה את מדגישה כמה החינוך בגיל הרך הוא חשוב, גם אנחנו מאמינים, חושבים ופועלים למען העניין.

מה יפית: אנחנו יודעים שזה בעצם יוצר את התשתית לכל ופועלים בהתאם לזה גם במדיניות וביישום המדיניות שלנו בפועל.

מה יפית: אני אציג היום חלק קטן מאוד אבל את עיקרי הדברים שאני מבינה שאנחנו רוצים גם לדון בנושא.

מה יפית: אני מקווה שיהיו לנו הזדמנויות אחרות גם להרחיב וגם להוסיף על השיח החינוכי.

עינת וילף: פה בוועדה אנחנו מעסיקים אותך הרבה.

מה יפית: אני עושה את זה בשמחה.

מה יפית: ראשית, אני אומר שהאגף לחינוך קדם יסודי הוא חלק מהמינהל הפדגוגי שבו יש 3 אגפים שעוסקים בנושא חינוך ועובדים על הרצף החינוכי בתוכו הם אמורים ליישם את מדיניות החינוך.

מה יפית: כל אגף מתאים את מדיניות המשרד לגיל שאליו הוא אמון.

מה יפית: אנחנו בעצם אמונים לגילאים 3-6 בחינוך הרשמי וכך אנחנו עושים.

מה יפית: אנחנו מתרגמים ומתאימים את החלטות השר למדיניות שמותאמת לגני הילדים, יוצרים את האינטגרציה בין תחומי הדת, ומשלבים אותם בחיי היום ודרכי עבודה בגן, כי ידוע לכולם, העבודה בגן היא שונה מבתי הספר, היא הרבה יותר חווייתית, היא משחקית.

מה יפית: כפי שאמרת – ילד מהרגע שהוא נולד הוא בעצם לומד.

מה יפית: המחויבות שלנו היא בעצם לתת לו את מקסימום אפשרויות הלמידה למיצוי הפוטנציאל מוקדם יותר לטעמי, אבל אנחנו אמונים על הגיל הזה, אז אנחנו מתחילים כאן.

עינת וילף: שאלה, את הקפדת להגיד שהאחראית על החינוך הרשמי - אנחנו נחשפנו אתמול לגנים בחינוך החרדי, למשל, שנחשבים לא רשמיים קיימים גם במגזר הערבי - איפה האחריות על הגנים האלה?

מה יפית: אנחנו אחראים בודאי ברמת המדיניות.

מה יפית: ברמה הכוללת - כל מה שאני אומרת הוא משתייך גם – זאת הדרישה שלנו – כל גן שאנחנו מתקצבים או מפקחים עליו גם במסגרת הגנים הפרטיים, אלה הדרישות שלנו מהם.

מה יפית: בגדול, הפיקוח הכולל ויישום המדיניות הוא בכלל הגנים, כאשר להם בכל זאת, במוכר שאינו רשמי, החרדי זה פן אחר של עבודה עם הדגשים שהם ייחודיים למגזר, המוכר שאינו רשמי הוא בוודאי גם שלנו.

מה יפית: קצת נתונים על הגילאים שלנו, אנחנו מטפלים כפי שאמרתי קודם בגילאי 3-6, יש כאן חלוקה של כלל הגילאים.

מה יפית: בשנת הלימודים תשע"ב כ-400 אלף ילדים אני אומר, 60% מתוכם היו בגילאי 3-4, אחר כך נרחיב על גילאי 3-4.

עינת וילף: רק לפני גילאי 6, האם אלה שפשוט כאלה שנולדו מוקדם, או כאלה שההורים החליטו שהם מעדיפים שהם יישארו עוד שנה בגן.

מה יפית: זה לא המספר הזה של ההורים שהחליטו, אין קשר.

מה יפית: יש לנו נתונים על מספרי ילדים שנשארו, לא הבאנו אותם היום אבל זה גיל 6.

מה יפית: מבחינת גנים וגננות אנחנו מדברים על 8,800 ו-7 גנים, כ-12 אלף גננות, בכלל אני מסבירה את הפער בין מספר הגנים לגננות.

מה יפית: יש לנו מנהלות גנים, ויש לנו גננות משלימות, שהן גננות שמחליפות את הגננות ביום החופשי שלהן.

מה יפית: יש כאן חלוקה ליהודי, ערבי, דרוזי בדואי וממלכתי דתי כמובן.

מה יפית: רוב הגננות שלנו בדיוק מהטעם שדיברת עליו כמה הגיל הזה חשוב, משמעותי ומשפיע על העתיד, רוב הגננות שלנו הן אקדמאיות, בחלקן כבר יש להן תואר שני ושלישי, אנחנו גאים על זה וממשיכים, גם רפורמת אופק חדש מובילה את המהלך הזה של אקדמיה בתוך מערכת החינוך.

עינת וילף: האם היום תואר ראשון הוא תנאי סף לגננת או שזה פשוט תהליך?

מה יפית: הוא תהליך, הוא לא תנאי סף, אבל אני לא מכירה גננות בעשור האחרון שמסיימות, יש להן כבר בילד אין בתוך המסלול את האפשרות בשנה הרביעית לרכוש את התואר הראשון והן עושות את זה - הוא תנאי סף באופק חדש.

עינת וילף: כלומר, גם באופק חדש הגננת שלו חייבת להיות - - -

מה יפית: החדשות שמצטרפות, ואלה שלא, המשרד בשנים האחרונות מכשיר אותן ועוזר להן להשלים את התואר.

מה יפית: פיקוח והדרכה – למערכת הגנים שלנו יש מפקחות שבעצם מסתובבות בכל הארץ, בכל המגזרים – ממלכתי, ממלכתי דתי וערבי.

עינת וילף: אבל לא חרדי.

מה יפית: גם חרדי זה פיקוח אחר, אבל יש גם לחרדי.

מיכל כהן: המוכר שאינו רשמי – כל המדיניות היא מדיניות שמותוות על ידי האגף.

מיכל כהן: מרגע שבעצם החלטנו להקים את האגף החרדי שמטפל ומייחד את תוכניות הלימודים ועושה את ההתאמות, אז סימה תמיד מתייחסת לזה בהפרדה, אבל האחריות היא אחריות כוללת, וכאשר אנחנו מדברים בכלל על פיקוח על המגזרים, למעט החרדים ששם יש עוד מפקחות שנכנסו עכשיו לעבודה.

מיכל כהן: אבל כאשר אנחנו מדברים אנחנו מדברים על מדיניות כוללת.

מה יפית: יש לנו מדריכות שמשתלבות לתוך המערכת ומדריכות את הגננות ודואגות להשבחת תהליכי ההוראה בתוך מסגרת הגנים.

מה יפית: השנה הדגשנו בעיקר את כל הנושא של סדר יום עבודה בקבוצה ושיח פרטני, וכן כל הנושא של אופק חדש שנתייחס אליו אחר כך בהמשך.

עינת וילף: האם יש היום לגננות מרכז הכשרה – יש היום את מרכזי פיסגה היום, הבנתי שלגיל הרך אין מרכז נפרד.

מה יפית: לא, הם חלק מתוך המערכת.

עינת וילף: זה חלק מכלל המערכת.

עינת וילף: האם יש מחשבה על הקמת מרכז נפרד להכשרה לגיל הרך?

מה יפית: בתוך מסגרת הפיסגה יש ברוב הפסגות מה שקראו בזמנו מדור לגיל הרך, יש שם מתווה מקצועי, והמתווה המקצועי בוודאי משתייך רק, אבל הפיסגה עצמה נותנת שירותים לכלל המערכת וביניהם הגננות.

מה יפית: מבחינת התפיסה החינוכית שלנו, אנחנו עוסקים בעיקר בתהליך חינוכי, אנחנו יודעים שזה תהליך מתמשך, בעיקר מתמקד באישיותו, ופיתוחו של הילד בתחומים הרגשיים חברתיים.

מה יפית: בעינינו זה חלק מאוד משמעותי וחשוב, הוא יוצר אחר כך תשתית להשיג את כל היעדים, ההישגים שאנחנו מבקשים להמשיך ולהטמיע.

מה יפית: גם לילדים שלנו נותן מענה גם לצרכים הרגשיים החברתיים כפי שאמרתי שזה אחד היעדים המרכזיים שלנו, אבל אנחנו לא מוותרים גם על החלקים האינטלקטואליים הקוגניטיביים שהם יבואו לידי ביטוי כשאני אספר על תוכניות הליב"ה שאנחנו עוסקים.

מה יפית: אחת המטרות המרכזיות שלנו זה באמת לאפשר את מיצוי הפוטנציאל, היצירתיות ולהרחיב את תחומי ההתעניינות שלו, אני אומר כיצד אנחנו עושים את זה במסגרת העבודה.

עינת וילף: אני רוצה שאלה טכנית של המבנה.

עינת וילף: הגננות בעיקרון הן מועסקות על ידי משרד החינוך, אבל הגנים הם בבעלות העיריות, ויש גם בעלויות פרטיות, או ששוב זה רק במגזר החרדי שיש את הבעלויות הפרטיות.

מה יפית: רק במגזר החרדי בעיקר.

מה יפית: יש לנו מספר קטן של גנים מוכרים שאינם רשמיים שהן בעלויות פרטית ייחודית.

מה יפית: יכול להיות גן אנתרופוסי ובשנת הלימודים הבאה בעקבות טרכטנברג יהיו לנו גנים פרטיים שייהפכו להיות תאגידים שהם בעלות בפני עצמם.

עינת וילף: במגזר הערבי יש גם עמותות.

עינת וילף: כלומר, יש בעלויות פרטיות, בעיקר החרדי, גם ערבי, ואת אומרת קצת יותר גם במגזר היהודי חילוני.

מה יפית: לא קצת, מעט מאוד.

מה יפית: במגזר הערבי הבעיה היא אחרת.

מה יפית: במגזר הערבי הרשויות לא מסוגלות, אלה שמעסיקות עמותות, פשוט לא מסוגלות לתחזק את גני הילדים, קל להם יותר להעביר את זה לעמותה שהיא שעושה את העבודה עבורן.

עינת וילף: האם תוכלי לשלוח לנו את החלוקה של הבעלויות, כלומר, של המבנה כמה זה רשויות, וכמה זה עמותות?

מה יפית: בכלל במערכת לא רק במגזר הערבי.

מה יפית: האגף לחינוך קדם יסודי קובע את היעדים שלו לפי היעדים שנקבעים מתוך התכנית האסטרטגית של המשרד, שהיא כוללת בתוכה 12 יעדים שאני מניחה שכולם מכירים אותם, בין השאר – חינוך לערכים, צמצום פערים, קידום הישגים, תכניות לימודים, חינוך לתיקשוב וכו'.

מה יפית: אנחנו גוזרים, מתוך – כפי שאמרתי בתחילה, מתאימים את המדיניות לגני הילדים, וזה בא לידי ביטוי בעצם בחלק הזה.

מה יפית: כל גננת מחויבת – אני יודעת שזה עושה הרבה רעש, אבל אני אומר את זה כי זאת האמונה שלי, היכרות מעמיקה עם כל אחד מן הילדים, גם כאשר בגן הילדים יש 35 ילדים – גננת, סייעת, אנחנו יודעים, מודעים שגננות עושות את זה עם כל הקושי כדי באמת להכיר אותם מנקודת הפתיחה שלהם בתחילת השנה ולהוביל אותם לדרך אחרת בסוף השנה.

מה יפית: אנחנו שמים דגש רב מאוד על נושא של אינטראקציה איכותית בין הגננת לילד, בין הצוות החינוכי – גננת, סייעת והילד.

מה יפית: השנה במיוחד חיזקנו את זה באמצעות עבודה בקבוצות, והשיח הפרטני שעלו במסגרת אופק חדש באופן מובנה ומעוגן.

מה יפית: אקלים חינוכי מיטבי שעליו בעצם בנויה כל מסגרת הגן והיא תשתית העבודה עליה אפשר במקום שבו בוודאי שיכולה להתרחש למידה משמעותית.

מה יפית: חינוך לערכים – בגני הילדים, אני חושבת שזאת ההזדמנות הטובה ביותר להתחיל בה.

מה יפית: אנחנו נתקלים – בוודאי זה גם יעלה היום – ילדים בעלי קשיים לא בהכרח צרכים ייחודיים אבל קשיים.

מה יפית: הם לא מוגדרים כצרכים מיוחדים, וגם כאן מחויבותה של הגננת להכיר, ללמוד ולבנות לה תכנית מותאמת.

מה יפית: בגיל הזה אנחנו יודעים שההורים הם חלק בלתי נפרד מהמערכת, נמצאים כל יום, הם מגיעים כל יום, והם שותפים פעילים בתהליך החינוכי.

מה יפית: גן הילדים הוא לא למידה פורמאלית, הוא לא כיתת לימוד, הוא למידה בדרכים מגוונות באופן חווייתי, כי ילדים לומדים כפי שאמרתי בתחילה רק בדרכים רק בדרכים אחרות מותאמות לגיל שלהם, לאופן ההתפתחות שלהם, ואנחנו עוסקים הרבה מאוד במקצועות הליב"ה ובתחומי הליב"ה הם מותאמים עם התכנים, הגננת בונה את תכנית העבודה שלה בהתאם לתכניות הליב"ה שיש לנו.

עינת וילף: כשאת מתייחסת לתכניות הלימודים, אם תוכלי להקדים – אני יודעת שמתנהל איזשהו ויכוח האם גני הילדים הפכו יותר מדי כמו בתי ספר, יש יותר מדי לימודים.

עינת וילף: אם תוכלו להתייחס לויכוחים האלה.

מה יפית: יכול להיות, כשתכניות הלימודים התחילו לצאת, הייתה תחושה שגני הילדים הופכים לבתי ספר.

מה יפית: תכנית הלימודים בעצם מביאה את ה"מה" ולא מביאה את ה"איך".

מה יפית: לכן בעקבות כל יציאת תכניות הלימודים, אנחנו הוצאנו מסמך אחר שאני תיכף אתייחס אליו שקשור לנושא של עשייה חינוכית בגיל הרך שמביאה את ה"איך" לתוך גן הילדים, דרכי עבודה מגוונות וכו' כדי לעשות את האיזון.

מה יפית: אנחנו בעד – כפי שאמרתי קודם – כן ללמד את הילדים אבל בדרכים המותאמות להם בהתאם להתפתחות שלהם.

מה יפית: אני מניחה שכל אחד שיש לו ילד בגיל הצעיר יודע כמה ילד קולט בגיל הזה, וככל שניתן ונציע, אני מניחה שנצליח, השאלה היא רק איך נעשה זאת.

מה יפית: תכניות הלימודים שלנו מתבססים על תכנית מסגרת אחת שהיא מתורגמת, חלק מהתכניות שלנו מתורגמות לערבית וחלק מותאמות, והיא תכנית מסגרת שבעצם כוללת בכללה את כל תכניות הליב"ה, מהם פיתחנו תכניות לימודים בצורה יותר מפורטת, יותר מאורגנת, עם יעדים מצופים, והתכנית הראשונה בעצם היא תשתית לקראת קריאה וכתיבה שהיא בעצם מבססת את ההכנה לקראת קריאה וכתיבה, היא לא מלמדת קריאה וכתיבה.

מה יפית: לכל אחת מן התכניות האלה יש לנו תכניות העשרה נוספות במסגרת הגן שגננות מכירות, יודעות, חשופות ומביאות את זה בפני הילדים.

מה יפית: לתשתית לקראת קריאה וכתיבה אני אתייחס, יש לנו תכניות תומכות כמו מצד הספרים או ספריית פיג'מה, כי המטרה בעיקרה לא ללמד קריאה וכתיבה, אבל לעודד אותם מחד לאהוב את הספר ולקרוא יותר ולהיחשף לכל הנושא של המילה הכתובה.

מה יפית: תכנית הלימודים במתמטיקה שיצאה לפני שנה בערך.

מה יפית: תכנית הלימודים מדע וטכנולוגיה – כן, ילדים מתעסקים במדע וטכנולוגיה גם בגני הילדים, חינוך גופני לגיל הרך שהוא מתורגם לערבית, ומקרא בחינוך הממלכתי דתי ותכנית הביניים לאומנות, יש לנו אותה אבל היא עוד לא יצאה כתכנית לימודים, היא תכנית טיוטה בינתיים.

עינת וילף: לגבי גני ילדים החרדיים זה תחום למשל שבו אין בעיה עם לימודי ליב"ה, כלומר לצורך העניין, גם זה מקובל.

מה יפית: אני רוצה לומר משהו על העניין הזה, בשנתיים או שלוש האחרונות, יש איזשהו תהליך בקרב החינוך החרדי שהם מבקשים.

מה יפית: כל נושא – למשל, תשתית לקראת קריאה וכתיבה זה חלק שמשתמשים בו ביומיום.

מה יפית: מתמטיקה, חינוך גופני, נושאים שהם לכאורה ברורים מאליו במערכת שלנו הם נחשפים, והצוות שלנו באגף לחינוך קדם יסודי מסייע בידם לעשות את התרגום.

מה יפית: זה גם נכון לגבי הנושא של עשייה חינוכית בגני הילדים כפי שאמרתי קודם.

מה יפית: תכניות הלימודים מדברות על ה"מה", עשייה חינוכית בגן הילדים מדברת על ה"איך".

מה יפית: גם כאן החינוך החרדי ביקש שנעשה את ההתאמות בהתאם לצרכים שלהם, בהתאם לתרבות שלהם, וכך נעשה וכרגע יוצאת חוברת.

עינת וילף: התכנית עצמה היא מקובלת, אז אולי משם יתחיל השינוי.

מה יפית: כפי שאמרתי קודם, זה מסמך שיצא בערך לפני שלוש שנים שמטרתו בעצם להביא בפני הגננות את ה"איך" לעשות בגן ילדים את הטוב ביותר עם תכניות הלימודים, בהתחשב בקבוצת הילדים, בהתחשב בגיל הילדים ובהתפתחותם.

מה יפית: כפי שאמרתי קודם, לכל אחת מתכניות הליב"ה יש תכניות העשרה, אני קוראת העשרה, אבל זו העשרה פנימית, אין לנו גורמים חיצוניים שעושים את זה.

מה יפית: כל התכניות הן תכניות של אגף לחינוך קדם יסודי, עם המדריכים של האגף ועם התקצוב של המשרד.

עינת וילף: כשאת אומרת מדריכים, מה זה מדריכים, מה הפרופיל של מדריכים?

מה יפית: בגננות, הן יכולות להיות גננות שהוכשרו בתחום ויכולות להיות גם גננות והן עושות עוד תפקיד אחד.

עינת וילף: כלומר, גם גננות, אבל גם הולכות לגנים אחרים להעביר תכניות, אבל זה לא מדריכים שהם לא עובדי הוראה, כלומר לא סטודנטים.

מיכל כהן: כל ההדרכה במשרד החינוך – כ-6,000 ימי הדרכה הם עובדי הוראה בפועל כאלה שהתמחו ועושים הדרכה בבתי הספר ובגני הילדים, והם כולם ללא יוצא מן הכלל עובדים בפועל גם במה שהם מדריכים, זאת אומרת, גם הגננת וגם המורה.

מה יפית: אני לא אעבור על כל התכניות, אני רק רוצה לתת תמונת מצב של מה אנחנו קוראים לתכניות העשרה - תומכות תכנית ליב"ה מרכזי אומנות, תכניות במוזיאונים, קונצרטים, מרכזי מדע שיש לנו.

מה יפית: יש לנו אפילו תכנית כאן בכנסת שנקראת גני הילדים וכנסת ישראל לחינוך לערכים.

מה יפית: בשנים האחרונות אנחנו מחזקים מאוד את כל הנושא של החינוך הסביבתי, גם באמצעות הגנים הירוקים שלנו.

מה יפית: השנה יצאנו בקמפיין ואנחנו ממשיכים גם בשנת הלימודים הבאה בכל הנושא של החזרת פרחי הבר, קראנו לו בשביל הפרחים, וכאן מובן כל הסוגיה של לחבק עץ יחד עם פקיד היערות ועוד הרבה נושאים אחרים, אלה העיקריים.

מה יפית: כפי שאמרתי קודם, הנושא של השפה אצלנו מתוגבר מאוד, הוא מרכזי.

מה יפית: אנחנו חושבים שהנושא של השפה בגיל הזה הוא חלק משמעותי, ואנחנו עוסקים בו גם באמצעות תכנית לקראת קריאה וכתיבה, אבל גם באמצעות תכניות אחרות, כמו מצעד הספרים וספריית פיג'מה.

מה יפית: אני רוצה להזכיר כאן את התכנית שהיא ייחודית מאוד - כ-120 אלף ילדים, כל הילדים באשכולות 6, 1 מקבלים 9 ספרים במשך השנה חינם.

מה יפית: הספרים האלה הם ספרים שמחולקים חינם, הם מיועדים לחיזוק הקשר גם עם ההורים, יש להם פעילויות בתוך הספר לעבודה עם הילדים בתוך הגן, ועם הגננת והילדים במסגרת עבודה עם הורים.

עינת וילף: אם אפשר להתייחס כאן לשפה, יש שאלה שעולה מחיה מהמשמר החברתי לגבי שפה ערבית ועברית במגזר הערבי.

עינת וילף: כלומר, על מה בעצם הדגש, על כך שיידעו עברית או על כך שיידעו ערבית.

מה יפית: אנחנו מדברים על שפת אם.

מה יפית: במגזר הערבי, ערבית נחשבת לשפת אם ולהם יש תכניות מותאמות.

מה יפית: תכנית הלימודים בתשתית לקראת קריאה וכתיבה היא לא תכנית מתורגמת, היא תכנית מותאמת למגזר הערבי.

עינת וילף: אבל האם יש דגש ללימוד השפה העברית?

עינת וילף: כאן אפתח סוגריים - במיוחד לאור החשיבות של השפה בגיל הרך, וחוסר היכולת להשלים את זה, האם לא נכון להגדיר שבגני הילדים הערבים הדגש יהיה גם על השפה העברית, כי מה שקורה שמאוחר יותר, אתן בוודאי יודעות את זה, נתקלים באין ספור בעיות שאין ידיעת שפה, ויש איזשהו שלב שאתה צריך לשאול איפה זה נעצר – בבגרויות?

עינת וילף: בכניסה לאוניברסיטאות?

עינת וילף: ואם בגנים אין עברית, אז מתי זה יקרה?

מה יפית: בגנים אנחנו מטפלים בשפת האם כי גיל הרכישה של שפה זה בגילאים הללו.

מה יפית: גם כך במגזר הערבי יש בעיה בין השפה המדוברת לשפה הכתובה, ואנחנו מודעים לקשיים שבה.

מה יפית: יש בעיה נוספת במגזר הערבי - כל בעיות השיח, אוצר מלים שאנחנו מחוייבים קודם כל להדגיש אותו בגיל הרך בשפת האם, אני לא יודעת בבתי ספר באיזה גיל מתחילים ללמד עברית.

מיכל כהן: יש פה איזושהי הנחה שאומרת שילד רוחש שפה, קודם כל את השפה העיקרית שלו הוא יוכל לעשות העברה לשפה הנוספת, ולכן בשלב של יצירת תשתית חשוב מאוד לנטוע את אבני הדרך של רכישת השפה.

מיכל כהן: דבר נוסף, כמו שסימה אמרה, אנחנו מכירים במגזר הערבי את הסיפור של הדיגלוסיאס, סיפור שהפער בין השפה שהם מדברים בבית לבין השפה הכתובה שגם זה חלק מהיעדים של המשרד להתמודד, אנחנו רואים את זה אחר כך בנושא הלמידה שהם לא מספיק מתגברים.

מיכל כהן: בשלב המיידי שהם נכנסים לבית הספר, יש להם גם את הוראת השפה העברית, אבל בשלב ההקנייה הראשונית זה ביסוס שפת האם על מנת שיוכלו לייצר את הקודים של רכישת שפה נוספת.

מה יפית: אנחנו מדגישים את נושא השיח במיוחד במגזר הערבי, כי כל סוגית השיח בדרך כלל השפה היא הרבה יותר שימושית, אבל לא לצורך שיח פתוח - זה אחד הנושאים שאנחנו מדגישים בשנתיים האחרונות מאוד בשלבים האלה.

עינת וילף: לי יש סימני שאלה סביב זה, אני תוהה אם לא נכון מוקדם יותר, כלומר, זו לא התפיסה, וזה לא נמצא בדיון ובוויכוח אם להכניס עברית לגנים.

מה יפית: אנחנו פועלים לצמצום פערים, אנחנו פועלים בדרכים שונות.

מה יפית: אחת התכניות המרכזיות שלנו בתוך המערכת היא תוכניות מהגן שמטפלת בילדים כבר מגיל 3, בעיקר בגיל 3.

מה יפית: התכנית השנייה שאנחנו מעורבים בה ושותפים למהלכים בתוכה זה תכנית לאומית לילדים ונוער בסיכון.

מה יפית: לא ארחיב, אני חושבת שעל כל אחת מן התכניות אפשר לקיים דיון אחד שלם, ועיר ללא אלימות שחלק מהגנים זוכים לכניסה של התוכניות האלה לתוך המערכת שלהם.

מה יפית: רפורמת אופק חדש – רפורמת אופק חדש נמצאת כבר בגני הילדים זו השנה השלישית, כאשר בשנתיים הראשונות - - -

עינת וילף: בכל גני הילדים, וגם אלה שיהיו עכשיו מגיל שלוש.

עינת וילף: אני עוצרת אותך כאן.

עינת וילף: כפי שאת יודעת אצל מנהלת הוועדה מתקבלים אין ספור מכתבים סביב המשפט הראשון.

עינת וילף: בואו תתארו לי מה קורה, מה המדיניות, מה אתן למדות סביב כל הנושא הזה של הארכת יום הלימודים עד השעה שתיים.

מה יפית: התכוננתי גם לחלק הזה כי מין הסתם גם אני מוצפת מזה שנה שלמה בתלונות ומכתבים.

מה יפית: מדובר בקבוצה – רק מהמכתב האחרון נדמה לי שכתבו לי, אנחנו קבוצה.

מה יפית: אני רוצה להדגיש ולומר אנחנו קבוצה קטנה, כי אני גם מנהלת איזשהו רישום לגבי מי האנשים, ועל מה אנחנו מתנהלים.

מה יפית: בכללי, אני אומר שהארכת יום הלימודים היא לכאורה 40 דקות, אבל אני אתאר את כל התהליך.

מה יפית: בתשס"ט הייתה פעימה ראשונה בנושא של רפורמה – הגנים פעלו עד 1:20 קיבלו עוד 10 דקות, זה 1:30.

מה יפית: 4 שנים פעלו עד השעה אחת וחצי.

עינת וילף: בגלל שהנושא הזה מעורר הרבה רגשות, אני מבקשת לאפשר לדבר.

מה יפית: בתש"ע השתלבנו בתוך מסגרת רפורמת אופק חדש, ויום הלימודים הוארך עד השעה שתיים.

מה יפית: החצי שעה הזאת עשתה בשנים הראשונות, בשנתיים הראשונות – אני אומר תש"ע ותשע"א, לא שמענו, אבל יכול להיות שהיה לנו בערך 1,000 כיתות בתוך מסגרת הפיילוט.

מה יפית: בשנה האחרונה הכנסנו בהחלט מאסה גדולה של גנים – 6,604, בהחלט בשנה הזאת שמענו קולות, קולות שדיברו בשלושה נושאים.

מה יפית: האחד – היום הזה ארוך מדי לילדים הצעירים, אנחנו מבקשים גמישות בהוצאת הילדים.

מה יפית: השני, אם אתם משאירים את הילדים עד השעה שתיים אולי עם ארוחת צהריים, כי הילדים לא יכולים להיות בלי ארוחת צהריים, הדבר השלישי – ילדים עד השעה שתיים מחויבים במנוחת צהריים.

מה יפית: 3 הסוגיות האלה נבדקו במהלך השנה הזאת, אני רק אקדים ואני אומר, כל סוגית הארוחה נבדקה עוד לפני, גם בתהליכי החשיבה בתוך מסגרת הרפורמה, החשיבה הראשונית, דובר מה יקרה בשעה שתיים, האם ילדים יאכלו או לא.

מה יפית: הלכנו לבדוק את זה גם במשרד הבריאות שנתמך על ידי משרד הבריאות האמריקאי, ובדקנו את זה גם במדינות בעולם, לא חובה לאכול ארוחה חמה, חובה לאכול ארוחות במהלך היום, ארוחות קטנות, או ארוחות אחרות אבל לא ארוחה חמה.

מה יפית: הצענו בסוף השנה הקודמת חוזר לגננות והסברנו איזה אפשרויות יש בארוחות – אם אוכלים ארוחה מרוכזת, יש דגמים שונים לעבודה בתוך הגן, יש גננות שיושבות יחד עם כלל הילדים ואוכלות ארוחה משותפת.

עינת וילף: אבל הילדים מביאים מהבית.

מה יפית: יש גנים שיש קנייה מרוכזת של ארוחה, אבל זה על אותו עיקרון, לא המדינה מסבסדת את הארוחה ואלה הפתרונות.

מה יפית: שמענו שחלק מן הגננות הפכו את הארוחה הזאת אולי לארוחה שבנויה על ביסקוויט ופרי.

מה יפית: אנחנו לא התערבנו, אני יודעת גם הרבה מאוד פעמים – הטענות הראשונות בחודשים הראשונים שלנו היו מה פתאום את דורשת ממני להכין 3 כריכים.

מה יפית: אני לא ביקשתי להכין כריכים, אבל גם לא אמרתי להרעיב את הילדים.

מה יפית: אז יש הנחיות מפורשות איך מגישים את הארוחות בגן, אם תרצי אנחנו גם נעביר את זה.

מה יפית: במודל של ארוחה משותפת, הילדים מגיעים בבוקר.

מה יפית: בשעה שמונה וחצי הילדים יכולים לאכול איזושהי טעימת בוקר, ואחר כך מהשעה עשר עד אחת עשרה יש ארוחה משותפת, ואחר כך בשעה שתים עשרה וחצי, אחת – ארוחה משותפת חזרה.

מה יפית: המודל השני שאנחנו קוראים לו מזנון, כי באחת הועדות שאמרתי מזנון היה הרבה התרגשות, לא התכוונו למזנון, התכוונו שיש שולחן פתוח שבו הילדים יכולים לאכול על פי הצורך הפיזי שלהם.

מה יפית: זאת אומרת, הוא נפתח בשעה תשע ונסגר בשעה אחת עשרה.

מה יפית: יש ילדים שאוכלים ארוחה בבוקר בבית, ויכול להיות שיאכלו ברבע לאחת עשרה את הארוחה השנייה שלהם.

מה יפית: יש ילדים שלא אוכלים ויתחילו את הבוקר בשעה תשע ויאכלו את הארוחה, והמזנון הפתוח ייפתח שוב בשעה שתים עשרה וחצי, שוב על אותו עיקרון.

מה יפית: מה יאכלו הילדים, זו אחריות של ההורים, לא אחריות של הגננות, הן היו צריכות להעביר את החוזר גם להורים ואת ההנחייה.

מיכל כהן: אפילו ברמה של כמויות, מכיוון שאני לא באה מהתחום של הגיל הרך אז זה מאוד סיקרן אותי לראות מהן ההנחיות.

מיכל כהן: אז יש שם הנחיות אפילו ברמה של כמה מנות פרי - אני מדברת על חוזר המנכ"ל.

מיכל כהן: שוב, אחת הטענות שנשמעת נורא חזק זה לא לפי משרד הבריאות.

מיכל כהן: כל ההנחיות הן של משרד הבריאות, ולכן כתוב כמה מנות פרי, מה כדאי שהילד יצרוך במהלך היום, זאת אומרת, אם הורה בכל זאת מחליט שהוא שולח עם הילד שלו את הכריך עם השוקולד, אז אפשר לדבר עם ההורה על מה המשמעות וצריכה נכונה של מזון, אבל צריך להבין שהנושא הזה של התזונה שהפך להיות אישו מרכזי, ודרך אגב, הוא אישו מרכזי במערכת החינוך כי אנחנו מדברים על קידום הבריאות, אנחנו מאוד מקפידים בו.

מיכל כהן: הנושא של הארכה של חצי שעה תפס עוצמה אצל קומץ קטן של ההורים, אבל בסך הכול צריך לראות שמערכת החינוך של הקדם יסודי כמו שסימה הציגה כ-400 אלף ילדים, אנחנו יודעים על קומץ קטן.

מיכל כהן: סך הכול הילדים שמחים, ההורים מאושרים, יש כאלה שזה לא נוח להם, וגם לזה התגמשנו.

מה יפית: זאת הסוגיה לגבי הארוחה.

מה יפית: הסוגיה השנייה כפי שציינתי קודם זה הנושא של גמישות בשעות היציאה של הילדים מן הגנים.

מה יפית: במהלך השנה הזה קבוצת ההורים הזו הגישו בג"צ, בעקבות הבג"צ הזה, אני חושבת ששם אמרו בקול, הקבוצה הזו לא יכולה לייצג את כלל ההורים בארץ, יש הרבה מאוד ששמחים על הארכת יום הלימודים הזו.

מה יפית: יחד עם זאת, כדאי אולי לבחון איזושהי התגמשות אצל הילדים הצעירים שאנחנו מבינים, כלומר גילאי 3, וגם 4 במקומות שמגיעים מחדש למערכת, ילדים שהורגלו אולי במעונות או בגנים הפרטיים לישון ולאכול ארוחת צהריים באחת עשרה וחצי ולישון בשעה שתיים עשרה, יש סבירות שאנחנו מכירים את זה, אנחנו מודעים, גם שמענו את זה מגננות שבחודשים הראשונים הילדים האלה מאוד עייפים וזקוקים למנוחה, וההורים האלה שירצו בשנת הלימודים תשע"ג, יאכלו לקחת ילדים עד תחילת ינואר כי אנחנו חושבים שהם צריכים להיכנס לתוך המסגרת הזו של הלימודים בשעה אחת וחצי.

מיכל כהן: במהלך ארבע החודשים הראשונים, בעיקר ילדים שצופים שקשה להם להסתגל.

עינת וילף: בשנת הלימודים שמתחילה עכשיו, הורים לילדים בגילאי 3-4, עד תחילת ינואר, כלומר במשך 4 חודשים יכולים אם הם רוצים להוציא את הילדים באחת וחצי.

עינת וילף: כמו שאתם יודעים יש משפט שאומר שהפתרונות של היום זה הבעיות של המחר.

עינת וילף: עכשיו הגיעו תלונות על זה שמוציאים ילדים בשעה אחת וחצי, זה גורם לבלאגן.

מיכל כהן: בג"צ לא חייב, בג"צ קיבל את עמדת המשרד שהוא רואה בהבנייה של יום של 6 שעות, וכמו שפתחת ואמרת - לא בייבי סיטר, אלא יום עם תכנית לימודים, עם חשיבה פדגוגית מקצועית של טובי המומחים, בכל זאת, למרות שאנחנו מאמינים שילד צריך להיות עד השעה שתיים, ואחר כך חלקם או רובם הגדול גם ממשיך בצהרונים, אנחנו כן בחרנו לבוא לקראת עבור אותם ילדים שבאמת קשה להם.

מיכל כהן: המשימה היא לא לראות איך הם נמתחים, אלא המשימה היא באמת להסתגל לאט לאט בתהליך, ולכן אמרנו שעד ראשית ינואר, זאת אומרת, ארבעה חודשים רבעון שלם הם יוכלו להסתגל.

מיכל כהן: דבר שני, אנחנו בסך הכול כבר מפעילים את המערך הזה שלוש שנים.

מיכל כהן: אנחנו יכולים לספור על כף יד אחת במחוז כי אנחנו בודקים את זה כמה הורים בוחרים לעשות זאת.

מיכל כהן: צריך לזכור שמרבית ההורים הם הורים עובדים, אין להם את הפריבילגיה אולי של קומץ אחר שנמצא בבית ורוצה את הילד.

מיכל כהן: דבר שלישי, שזו הבעיה של מחר, איך תייצרי יום שלא יהפוך להיות תחנת רכבת עבור רובו המוחלט של רובם הגדול של הילדים שכן נשארים ורוצים לחוות את החוויה, ולכן נתנו גם לזה מענה, ואנחנו נבדק אותו במהלך תשע"ג.

עינת וילף: כלומר, זה המענה לתשע"ג, תבדקו אותו במהלך השנה, ומאוד ייתכן שבתשע"ד כבר לא יהיה לצורך העניין אם תגיעו למסקנה שהפתרון היה יותר בעייתי מהבעיה אבל זה דבר שהוא עוד ייבחן.

מיכל כהן: אנחנו נבדוק, אנחנו עושים דיאלוג סביב זה, והרעיון הוא באמת לבוא לקראת, אבל לקראת ברמה הזאת שתתן מענה אמיתי, כמו שאנחנו חושבים שצריך ולא רק התגמשות כי יש קבוצת לחץ זו או אחרת.

מה יפית: חשוב לומר, שאנחנו גם מגבים השנה את כל הטמעת אופק חדש במחקר של הרמ"א – זאת אומרת, אנחנו נמצאים כרגע בתהליכי סיום, אני מקווה שלקראת פתיחת שנת הלימודים ובהתאם לזה אנחנו עושים את הדברים.

מה יפית: הנושא של מנוחה.

מה יפית: גן הילדים לא ערוך לשנת צהריים, זה לא מעון.

מה יפית: גם אנחנו יודעים שוב מהטעם הזה שילדים שמגיעים מהמעונות בעצם ישנים צהריים.

מה יפית: לטובת הנושא הזה נתבקשו גם הרשויות בתחילת הטעמת אופק חדש, וגם הגננות לדאוג לילדים האלה שעייפים שזקוקים.

מה יפית: בואו לא נשכח, גם לא כלל הילדים צריכים את השינה, ולכן גננות מאפשרות להם בפינות המנוחה שנמצאות בגן.

מה יפית: גני הילדים לא ערוכים ולא תוכננו לשנת צהריים, הם לא מעונות יום.

מה יפית: הארכת יום הלימודים – אנחנו יודעים שייתכן – שוב אני אומרת, בגילאים הצעירים כי שמענו את זה גם מגננות, ילדים זקוקים למנוחה, להפוגה.

מה יפית: גם הגננות גם הרשויות הונחו להקצות פינות מנוחה שזה יכול להיות בספריה, בפינה שקטה אחרת.

מה יפית: אני מניחה שיש גננות או רוב הגננות מצאו את הפינות.

מה יפית: יש גננות שידעו לקחת את המהלך הזה למנף אותו ולהוביל אותו נכון, גם על זה יש לנו עדויות ואתן יודעות, ויש גננות שמתחילת המהלך התנגדו מסיבות כאלה ואחרות – אי אפשר להצליח בשום דבר אין מה לעשות.

מה יפית: אני מקווה שטובת הילד עומדת לנגד עיניכן באותה מידה.

עינת וילף: כולנו כאן, זה הדבר שמאחד את כולנו.

עינת וילף: מנהלת הועדה שאלה לגבי המספרים.

עינת וילף: כלל הגנים באופק חדש המספר שהצגת הוא 7,523, וסך הגנים הקיימים הם 8,807 גנים.

מה יפית: חסרים שם הגנים של יום חינוך ארוך.

מה יפית: ההסכם עדיין לא נסגר לגבי הסכם העבודה עם גננות, יוח"א הם לא הצטרפו לאופק חדש.

מיכל כהן: הם לא הצטרפו בשנה זו, אבל הם הצטרפו בתשע"ד אחרי שיהיה הסכם.

מה יפית: קידום יעדי האכלה – השנה המשרד לקח על עצמו לקדם את כל נושא האכלה, הוסיף יעד לתוך התכנית האסטרטגית שלו.

מה יפית: חשוב לומר, שיעד האכלה בגני ילדים - - -

עינת וילף: מה משמעות יעד האכלה?

מה יפית: יעד האכלה משמעותו – התייחסות לכל פרט בגן.

מה יפית: אני אחבר את זה גם לאופק חדש.

מיכל כהן: אני אגיד משהו על יעד האכלה ברמה של התכנית האסטרטגית.

מיכל כהן: יעד האכלה בעצם החזיר את השיח החינוכי, אני קוראת לזה כך, למערכת החינוך, כיצד צוותי ההוראה מגן הילדים ועד תום י"ב כיתות, יצליחו להרחיב את יכולת האכלה של המסגרת החינוכית לילדים.

מיכל כהן: מה זה אומר?

מיכל כהן: זה אומר שיותר ויותר ילדים משולבים במערכת, אם תרצי מחר זה אחד הנושאים - כיצד המערכת הכינה את עצמה לשילובם של הילדים.

מיכל כהן: ילדים שקשה להם אני אומרת, יש ילדים על הרצף מילדים עם לקויות למידה, ילדים מתקשים, וילדים עם מוגבלויות.

מיכל כהן: יעד האכלה בא ואומר איך המסגרת החינוכית תתאים טוב יותר את המענים בתוך המסגרת לטובת הילדים על מנת שפחות ילדים יילכו למסגרות חוץ ויישארו בתחום הקהילה, בתחום הגן ובתחום המוסד החינוכי.

מיכל כהן: גם יעד האכלה בגן הילדים נועד לתת מענה לאותם ילדים שקשה להם על הרצף עם כל הקשיים שמתמודדים, וכך סימה בנתה את נושא יעד האכלה.

מיכל כהן: מחר תשמעו על יעד האכלה ברמה של הכשרות המורים, צוותי ההוראה, צוותי הגננות, הסיוע וכל המעטפת שנתנו למערכת לשנת הלימודים הבאה.

עינת וילף: באחד הדיונים עלתה כאן שאלה לגבי סייעות רפואיות בגילאי 3-5.

מיכל כהן: נתייחס מחר לגבי כל העניין של החינוך המיוחד, הסייעות הרפואיות וסייעות בכלל.

מה יפית: אנחנו עוסקים בעצם בשני נתיבים, האחד – האכלה כוללת, אני אקרא לזה, מכיוון שהגננת שלנו נמצאת בגן שש שעות ביום, כמעט חמישה ימים בשבוע רובן.

מה יפית: הן נמצאות באמצעות העבודה, עבודה בקבוצה, עבודה פרטנית באקלים מיטבי זה לכלל הילדים, ובנינו מודל מחוזי שבעצם אמור לתת מענה למקרה קיצון.

מה יפית: אנחנו יודעים שיש מקרה קיצון של התנהגויות בעיקר קשות בתוך מסגרת הגנים.

מה יפית: בנינו איזשהו מודל שייתן מענה בגנים המסוימים האלה, שיפעל בהנחיית המחוז, במקומות שיש בהם צורך.

עינת וילף: אם אני שומעת האכלה – הרבה פעמים המלים המאוד יפות האלה מסתירות בסוף סיטואציות, כלומר, אני מבינה שזו לא הכוונה, אבל לפעמים זה מה שקורה, שמרוב שרוצים להאכיל אז משאירים את כל הילדים ולא מטפלים בבעיות, פוגעים בילדים שההתנהגויות שלהם הם לא בעייתיות.

עינת וילף: מה נעשה כדי שתחת הכותרת הזאת של האכלה יהיה ברור שהמטרה היא להבטיח שילדי הגן הם מוגנים ובטוחים, ולא בשם האכלה חשופים להתנהגויות שהן בעייתיות ואולי אפילו מסכנות אותם.

מה יפית: אנחנו מדברים על ילדים בחינוך הרגיל.

מה יפית: בגדול, לתת כלים לגננת גם באמצעות הייעוץ החינוכי והשרות הפסיכולוגי במקומות שקיים שם ולתת לה כלים להתמודד.

מה יפית: שוב אני חוזרת, אני מפרידה כאן בין בתי ספר וגני ילדים, היא לא מלמדת שעה אחת, היא נמצאת איתם מן הבוקר עד הצהריים, יודעת מה הצרכים שלהם, ולעתים אין לה את הכלים, וזה הצוות החינוכי יעזור לה לרכוש את הכלים וללוות את הילדים ואת המשפחות אם צריך.

מה יפית: לטובת הילדים, הגנת הילדים, בנינו את צוות צומ"ת, שהוא בעצם צוות מערך תמיכה לגננת לליווי במקרים הקיצוניים האלה.

מה יפית: במקרים הקיצוניים שבהם נצטרך לעזור לגננת בצורה אינטנסיבית, לעתים אני אומרת במקרים קשים מאוד אנחנו מוסיפים סייעת, אנחנו נותנים עזרה כזאת או אחרת, לעתים ההורים הם הבעיה וצריך ללוות את הגננת בתקשורת עם ההורים - זאת אחת המטרות המרכזיות.

מה יפית: עוד 2 משימות שדיברנו עליהן לא מעט, אני רק אומר בקצרה – יישום ועדת טרכטנברג בשנה הבאה, אנחנו נדאג לזכות בחינוך חינם 860 גנים חדשים, יש מצטרפים לתוך המהלך הזה עוד 400 גנים פרטיים שהפכו לתאגיד.

מה יפית: אין לנו בעיות של כוח אדם, אנחנו ערוכים ומוכנים לפתיחת השנה מבחינת חינוך חינם בגיל 3.

מה יפית: וכפי שאנחנו שותפים לדיון הזה של מסגרות העשרה, גם כאן אנחנו נמצאים בתהליכים.

עינת וילף: אני חייבת לומר לפרוטוקול - יש משהו שנשמע מאוד יפה כשאומרים שמתחילים אשכולות 1-3.

עינת וילף: אבל כאשר יצאה המחאה לרחובות, יצאה למען מעמד הביניים.

עינת וילף: בסוף, כאשר מיליארד שקלים הולכים בעצם לצהרונים במגזר הערבי והחרדי, ומעמד הביניים שהוא זה שיצא למחאה וקיווה לקבל את הצהרונים, הוא לא הולך לקבל אותם.

מיכל כהן: הולך בהחלט לקבל אותם.

מיכל כהן: אנחנו מדברים על מהלך 5 שנתי, שבשנה הראשונה 1-3, ואנחנו עדיין בדיון לגבי אשכול 4 בירושלים.

מיכל כהן: מתשע"ד אנחנו מיישמים ב-4, 5,6, - עד 10, זאת אומרת מחאה.

מיכל כהן: המחאה שהעלתה על נס את העניין של הנטל על ההורים מקבלת מענה, אבל הוא תמיד מענה שמתחיל מהחלש ביותר.

מיכל כהן: אני תמיד מזכירה לעצמנו בתוך המערכת החינוך, שאשכולות 1-3 הם ציבור של מערכת החינוך, אין לנו את היכולת להגיד אלה אנחנו פחות ואלה אנחנו יותר, ולכן גם שם המנוף הזה של הצהרון הוא מנוף לכך שאנחנו נצליח לקדם אוכלוסיות שהן חלשות מאוד, אני מקווה שיעלו על העגלה.

מיכל כהן: בשנת תשע"ד, אנחנו נתחיל באשכולות 4,5,6, ואילך, ויהיה מודל מדורג, וכל המדינה תזכה.

מיכל כהן: הרי את לא תאמרי גם שבסוף המהלך יזכו גם אשכולות 10 שהם המבוססים ביותר.

עינת וילף: לשם שינוי יהיה נחמד להתחיל עם 4-6.

מיכל כהן: יכול להיות, אבל זאת הייתה החלטתה הממשלה, ולכן אנחנו מיישמים.

מה יפית: יש 2 אתרים שאתם מוזמנים להיכנס.

מה יפית: אתר מקצועי לגננות, מוזמנים להיכנס.

עינת וילף: תודה רבה על המצגת וגם כמובן על העבודה עצמה.

עינת וילף: ארגון גננות מחנכות ביקשו להציג.

עינת וילף: בבקשה.

סמי עטר: הייתי רוצה לקחת את זכות הדיבור אחרי התמ"ת אם יש פה נציגות של התמ"ת בנושא של התייחסות לאחריות לגיל הרך מלידה, איך החלוקה הזאת נעשית היום.

עינת וילף: אני חושבת שאין פה נציג של התמ"ת.

סמי עטר: אנחנו הגשנו דף עמדה מטעם האיגוד לנושא הזה שבו הצענו להחיל את האחריות מגיל לידה למשרד החינוך, שבעצם היום הוחל ב-3 משרדים גם התמ"ת גם משרד החינוך וגם משרד הבריאות, הגשנו גם את ההמלצות מדוע אנחנו חושבים שצריך לעשות כך.

עינת וילף: נשמח לקבל את זה פה בוועדה.

עינת וילף: בסך הכול בהחלט כאן יש תמיכה והסכמה שלטווח ארוך כלל החינוך מאפס ואילך צריך להיות באחריות משרד החינוך, זה תהליך שצריך לקרות.

עינת וילף: במובן מסוים, העובדה שגילאי 3 במשרד החינוך מתחיל את התהליך הזה, אבל נכון שהכיוון - - -

סמי עטר: הייתי שותף בדיון בוועדות הקודמות ולא ראיתי שהרבה התקדם, חוץ מזה שהעלינו את כל הנושא מבחינת העמדה, וכאן צרפנו גם את החוקים, גם את התקנות, גם את האחריות של כל משרד, ואנחנו רואים ברשויות איך באמת ההבדלים קיימים, ורק בתמצית העניין אנחנו רואים ילדים שמגיעים אלינו, אם זה לבעיות ייחודיות ואנחנו לא מכירים אותם כשהם מטופלים במסגרת אחרת פרטית.

סמי עטר: לצורך העניין, אני אגיש את נייר העמדה, אז נוכל לערוך דיון יותר ממצה.

עינת וילף: בסדר גמור.

עינת וילף: בהחלט נקיים על כך דיון ועל בסיס המידע.

עינת וילף: בבקשה, ארגון גננות מחנכות.

דורית חזן: ראשית, אני מברכת על כך שהגענו לדיון הזה, כי לא קרה לפני כן כאלה דברים, אני חושבת שזה משהו שהגיל הרך עולה סוף סוף לכותרות.

דורית חזן: אני יושבת ראש ארגון גננות מחנכות שהוקם בינואר השנה, ורשום כעמותה, וכאיגוד מקצועי ברשם העמותות.

דורית חזן: 2 מטרות עיקריות יש לנו לארגון.

דורית חזן: האחד – לענות לתשובה של הנשים היקרות כאן שהציגו את המצגת, זה שיפור איכות החינוך ודאגה למען הילד במדינת ישראל.

דורית חזן: השני - שיפור מעמדה של הגננת והעצמתה, אנחנו רואות את זה כמשהו כמו כלים שלובים, אי אפשר שאחד התגשם והשני לא התגשם.

דורית חזן: כולנו מכירים את הממצאים והמחקרים שנעשו בעולם בכלל, ובעיקר המחקר העיקרי של פרופ' פנינה קליין וד"ר יבלון, שלצערנו אופק חדש אם היה מתעמק במחקר הזה, היה רואה שאופק חדש היה יכול להיות תכנית נפלאה אולי, אבל כאשר יש כמות של 35 ילדים, לא בכדי יושבות כאן סייעות, אמהות, גננות, שמתנגדות לתכנית הן מבחינת ההסכם הקיבוצי, והן מבחינת הרפורמה של אופק חדש.

דורית חזן: אילו היו רואים את טובת הילד לנגד עינינו, ולא היו מתחילים להחיל את התכנית עד השעה שתיים בלי לבדוק למה זה לא יכול לקרות, הלא לא סתם קומץ הורים הגיעו, אותם האחרים שלא מגיעים הרבה מתוך אילוצים של יום יום של העבודה, חלק מהם הם אותם הורים שלא כל כך יודעים מה נעשה בגנים.

דורית חזן: לצערנו, אנחנו לא רואים – גם קומץ גננות אולי הגיעו, אולי גם קומץ סייעות הגיעו כדי להגיד את דעת הכלל.

דורית חזן: אני בקשר יום יומי מתחילת הדרך שלנו וצברנו היום שותפות לתוך המאבק כ-7,000 גננות, שמדברות בשיח היומיומי, ואומרות, וגם כשהתחילה אופק חדש משנת 2008, זה התפזר בפרברי הארץ, באילת ובקצוות רחוקים שלא יכלו לדבר על זה, ומי שדיבר על זה, דיבר על זה בפורומים השונים, וגינה את האופק טען את אותן טענות שטוענים היום - הילד לא ישן, הזנה לא נכונה, הצרכים לא נענים.

דורית חזן: ומה שקורה, שאני כגננת, ואני גננת ונמצאת בגן, והאמיני לי, אני לא גננת רדודה, אני לא גננת שאפשר להעיד עליה – אני יודעת שסימה חדד חתמה על גן ירוק מתמיד.

דורית חזן: אני גננת מובילה, אני עונה על כל הצרכים של הילדים.

דורית חזן: אבל לאור הדברים שהם אמרו, אני מרגישה שאני צריכה להיות קוסמת כדי לענות על הצרכים של הילדים.

דורית חזן: כל הזמן לנסות לאתר את כל הדברים.

דורית חזן: אופק חדש לא רק גרם לעימותים אל מול ההורים ולמצב שאנחנו עומדים בחזית כל הזמן.

דורית חזן: אנחנו עומדות מול הגננות שלנו, העמיתות שלנו, כי אחת כן פותחת את הגן אם לעשות מסיבה, או לא לעשות מסיבה, והשנייה לא פותחת, הדבר השני - הסייעות שלנו עומדות והן עושות עבודה נפלאה.

עינת וילף: אני רק אעצור כדי להבין, העיצומים בגנים, מה שמכונה אותם עיצומים שקטים, לא נפגשים עם הורים, מי מוביל את העיצומים האלה - ההסתדרות - על איזה רקע?

דורית חזן: על הנושא של 36 שעות נוספות לגננות, הם מבקשים 36 שעות נוספות לגננות, זה עכשיו נידון בבית המשפט.

דורית חזן: אני מקווה שעד ראשית השנה תהיה הסדרה – כרגע יש חופשה בגנים.

עינת וילף: בינתיים בעצם אותם עיצומים שקטים לא מתקיימים ימי הורים, לא מתקיימות הכנות.

מיכל כהן: התקיימו.

מיכל כהן: הסתדרות המורים יש לה מחלוקת על ההסכם על פרשנות ההסכם, ולכן היא יצרה עיצומים שקטים שבעצם הינחו את הגננות לא לעשות יותר ממה שנדרש מהם, טרום אופק חדש, ולכן זה נידון בבית המשפט.

מיכל כהן: אני מקווה שעד ראשית תשע"ג אנחנו נגיע להסכמות.

עינת וילף: כלומר, כרגע, אם אני סוקרת את כל הדיונים שהיו לנו עד עכשיו, מבחינת עננים באופק פתיחת שנת הלימודים, זה הדבר המרכזי, כלומר, אלה העיצומים שהם בעצם - אין היום שום איומי שביתה אחרים, זה הדבר היחיד שקיים.

מיכל כהן: גם זה יוסדר, גם זה בדיון מתקדם.

דורית חזן: אני רוצה להתייחס לנקודה הזאת של הטענה של הסתדרות המורים על 36 שעות, בשעה שהסכמי האופק הוא יותר לבתי הספר, ובשעה שהמורות כן קיבלו את ה-36 שעות, נשארו להן 5 שעות שהייה, לנו היו 3 שעות שהייה שהם בעצם אינם יותר, ולא רק שהם אינם, גם נוספו לנו עוד 3 שעות ו-40 דקות שבועיות לגננת פרונטליים מול הילד.

דורית חזן: אני וחברותיי הגננות לא מצליחות לקיים את תפקיד הניהול שלנו בגן, וכל גננת היא מנהלת מיני ארגון, אם נרצה, או לא נרצה, כי היא עומדת כמו מנהלת בית הספר אבל לבד - מול הרשות, מול המנקים, מול ההורים, מול הצוות המקצועי, מול המנהלים שלנו והמפקחות שלנו אנחנו עושות את כל העבודה, ואותנו איכשהו שמו בצד, ואמרו תתנהלו ותעשו את הכול.

דורית חזן: יש לנו זמן אוויר – בשעה שאנחנו נמצאות בחצר, יש זמן אוויר.

דורית חזן: אני בחצר המשחקים יושבת עם הילדים אל מול כל מיני נמלים או חרקים ולומדים, בחצר יש עשייה, וטיפול ועוד הרבה דברים אחרים שנעשה.

דורית חזן: יש לנו כל כך הרבה עשייה בגן ולמידה.

דורית חזן: ונכון, בגיל הרך, השנה כאשר סיימתי את שנת הלימודים אמרתי להורים אבוי לכם אם לא תזמינו אותי לקבל פרס הנובל שהילד שלכם קיבל, כי אני יודעת שאותם ילדים יקבלו ויגיעו גם לזה – יש לנו ילדים חכמים ואני כן רוצה שיתנו את היחס מהגן, ולא יצניחו את התוכניות במקום לבנות אותם מתוך הגן ולא מבית הספר.

דורית חזן: חוסר התכנון פוגע ישירות בילדים והראייה לכך זה היישום של אופק חדש.

דורית חזן: אני רואה כאן בכל זאת התעקשות של המערכת, להתמיד בתכנית, להלל ולשבח אותה.

דורית חזן: ועל אף כל הנזקים והעוולות וההתנגדויות שמושמעות חדשות לבקרים, הדוגמה הטובה ביותר, ואני פונה אליך סימה זה תחנות היציאה.

דורית חזן: אילו את היית הלכה למעשה נמצאת בגן, היית מבינה שבעצם האמירה תחנות יציאה, את גורמת לתחנת רכבת.

דורית חזן: מאותו רגע אני כגננת והסייעת נעמוד בשערי הגן, אותו ילד שלא באו לקחת אותו, כי אמא שלו לא יכולה לקחת אותו, מה שיקרה הוא יבכה, הוא יתחיל לפתח פחדי חרדה, מדוע לא באו לקחת אותי, חרדות נטישה, ומה שיקרה, זה יביא לנו שוב עוול אל מול אותם הורים.

דורית חזן: בבקשה, תבואו אלינו - את אומרת שאת מבקרת בגנים, אני יודעת שאת מבקרת בגנים.

דורית חזן: היתה עדות השנה שביום שהגעת לבקר בגן, תכננו והביאו עציצים, ויום למחרת העבירו את זה לגן אחר שביקרת.

דורית חזן: אנחנו לא יכולים לעמוד בכאלה תכניות.

דורית חזן: לא יכול להיות שזה יקרה.

מיכל כהן: יש פיקוח.

דורית חזן: ב-27 לחודש אתם מבקרים בבית שמש.

מה יפית: נכון.

עינת וילף: אני יודעת שהביקור שלי בבית שמש הוא מסדר המפקד, ואני לא מתכוונת ללמוד מזה שום דבר.

עינת וילף: אני רוצה להתייחס, זה ידוע, כולנו יודעות את זה.

עינת וילף: הביקורים הרשמיים בבתי הספר בגנים הם מסדר המפקד, מהבחינה הזאת הם די מיותרים.

עינת וילף: הביקור שלנו בבית שמש בתחילת השנה הוא טקסי, אני רואה אותו כטקסי, לרגע לא חושבת ששם נראה משהו שילמד אותי.

עינת וילף: לכן, אחרי הביקור בבית שמש, אני מתכוונת להתחיל לבקר בלי להודיע.

מיכל כהן: רק צריך להזכיר, שהביקור השוטף בגן הוא של המפקחת, כמו שאת אומרת - אנחנו באים ממקום אחר ועושים לכבודנו.

עינת וילף: גם אותי זו שאלה שמטרידה, הנושא של הילדים הלא גמולים שנכנסים לגנים בגיל 3.

עינת וילף: קיימנו על זה גם דיון עם היועצת המשפטית, מה עושים בנושא הזה.

עינת וילף: באמת, זו בעיה אמיתית, זה לא סתם איזושהי אמירה, ואיך מתמודדים עם זה הן מבחינת התנאים, מה המחשבות בתחום הזה.

מה יפית: מה שנאמר בוועדה הקודמת, אני חוזרת ואומרת גם אחרי דיון בייעוץ המשפטי.

מה יפית: אנחנו מחויבים לחוק חינוך חובה.

מה יפית: אנחנו לא מתנים כניסה של ילדים - - -

עינת וילף: גיל 3 הוא לא חובה הוא חינם.

מה יפית: סליחה.

מה יפית: יש לנו כמעט 48% ילדים שנמצאים בחוק חינוך חובה במסגרת הצו.

מה יפית: הדבר השני, בדקנו את זה גם בייעוץ המשפטי.

מה יפית: גם כאשר המדינה מציעה חינוך חינם, היא לא יכולה להתנות את הכניסה בהתפתחות כזו או אחרת.

מה יפית: אנחנו לא מתנים אם ילד מדבר או לא, אנחנו לא מתנים ילד אם הוא מרכיב משקפיים או לא, ואנחנו לא יכולים להתנות.

מה יפית: אכן זאת שגיאה מורכבת, קשה.

מה יפית: אין לנו תנאים ברוב הגנים.

עופרה כהן: יש לנו פתרונות לדברים האלה.

מה יפית: יש לכן פתרונות לכול.

מה יפית: גם אנחנו מוכנים לקבל פתרונות, אני יכולה לומר שבגנים החדשים שנבנים עכשיו במסגרת טרכטנברג, כן יש מסגרת, יש איזושהי פינה לשטיפה ולהיגיינה, מה שלא קורה בפועל.

מה יפית: כאשר יצא חוזר המנכ"ל לפני למעלה מעשור, גם שם היה איזשהו ציון ופניה לרשויות לבנות אגניות כדי לסייע, שוב ממקום שבו אנחנו לא יכולים להתנות עם הקליטה של הילדים הצעירים, אבל גם זה לא קרה.

עינת וילף: אתם בטוחים לגבי הנושא של חינם שאי אפשר להתנות?

עינת וילף: לצורך העניין בגנים לא חדשים, מה יעשו?

מה יפית: אני יכולה לומר מה עושים.

מה יפית: במקרה הקיצוני מרימים טלפון להורים.

מה יפית: בעיקר המטלה הזאת מוטלת על הסייעות גם בהגדרת התפקיד.

עינת וילף: אני רוצה לברר את הנושא הזה.

עינת וילף: הנושא של להתקשר להורים, האם משפטית אפשר להתייחס לזה כמו ילד שיש לו חום, או ילד שהוא חולה, ומתקשרים ואומרים להורים בואו קחו אותו.

מה יפית: זה קורה במקרים קיצוניים מאוד.

עינת וילף: השאלה שלי היא משפטית נטו.

עינת וילף: האם אפשר להתייחס לזה כאל חום, מחלה, שאז מתקשרים להורים לקחת את הילד.

עינת וילף: בשנה שעברה הייתה גננת שעשתה את זה, והיא קיבלה על הראש מההורים ומהמפקחת.

עינת וילף: לכן אני מנסה לברר את זה ברמה המערכתית ולא ברמה האישית.

לירן שפיגל: אנחנו לא בטוחים שהעניין של ילד לא גמול זו עילה לבוא ולהזמין את ההורים שלו לבוא ולקחת אותו מהגן, זה לא שקול לילד חולה.

לירן שפיגל: ילד חולה יש עילה שלוקחים אותו מהגן, הוא עלול להדביק את הילדים האחרים, הוא מרגיש לא טוב.

לירן שפיגל: ילד שהוא לא גמול צריך לטפל בו במסגרת הגן.

עינת וילף: אבל אם בגן אין התנאים לכך?

לירן שפיגל: זה כמו להתנות את הקבלה של ילד גן.

לירן שפיגל: בעצם העבודה שטוענים או שוקלים להזמין את ההורים לקחת את הילד שהוא לא גמול, זה כמו להתנות את הקבלה שלו לגן.

לירן שפיגל: אנחנו אומרים שקבלה לגן לא תלויה בזה שילד גמול או לא גמול.

עינת וילף: אבל למה זה נתפס כהתנייה?

עינת וילף: כלומר, צורך העניין אפשר לטעון טענה שהיא גם בריאותית, אם אין תנאים סניטריים בגן, אם זה לא מתאפשר – אפשר לטעון שהדבר הזה הוא קרוב לזה שהילד חולה לצורך העניין.

לירן שפיגל: גן אמור לספק שירותים שונים לילד כשהוא מגיע לגן.

לירן שפיגל: בין היתר צריכים להינתן גם פתרונות להיבט הזה.

עינת וילף: למה?

עינת וילף: בכיתה אל"ף אתה לא מצפה שיתנו לזה פתרונות.

לירן שפיגל: זה לא רלבנטי לכיתה אל, השאלה מתייחס לגילאי 3.

לירן שפיגל: אנחנו מדברים בעיקר ב-3, אני לא אתייחס לגילאי 4 ו-5, אני מניח שאלה מקרים שהם חריגים וצריך להתייחס אליהן בדיוק לפי הנסיבות שלהן.

לירן שפיגל: לפי מה שאני מבין, התופעה העיקרית היא גילאי 3.

לירן שפיגל: גילאי 3 נמצאים בחוק לימוד חובה.

עינת וילף: אני כרגע מפרידה את לימוד חובה.

עינת וילף: אני מדברת על אלה שהם חינם לא חובה.

לירן שפיגל: חלק ניכר מגני הילדים לגילאי 3, חל עליהם חוק לימוד חובה, וילדים חייבים לבקר בגן.

לירן שפיגל: לפי החלטת ממשלה, מחילים גם חינוך חינם לכל מדינת ישראל, גם לילדים בגיל 3.

לירן שפיגל: השיקול הוא לאפשר לילדים להגיע לגן כבר בגיל הזה.

לירן שפיגל: אם יתחילו להתנות את היותו של ילד גמול או לא גמול, למעשה מונעים מהורים את ההזדמנות לשלוח את הילד בגיל 3 לגן.

לירן שפיגל: לא מצפים הרי שילד יתחיל - - -

עינת וילף: שאלה לצורך העניין, האם נשקל הרעיון של גן ללא גמולים?

עינת וילף: אני סתם כרגע מעלה רעיונות ביזאריים – כלומר, לבוא ולהגיד או.

עינת וילף: קיי.

עינת וילף: תסתדרו, זה לא פתרון.

עינת וילף: מה אתם אומרים?

עינת וילף: מצד אחד אין תנאים, מצד שני, אפילו דבר בסיסי כמו להגיד להורים תיקחו את הילד גם לא מאפשרים - מה הפתרון?

מה יפית: אני יכולה לומר מה אנחנו עושים בתקופת הרישום.

מה יפית: בתקופת הרישום בתחנות הרישום בשיתוף עם הרשויות אנחנו גם מסבירים להורים איזה קושי יש בקליטת ילד בלתי גמול למערכת.

מה יפית: מתחילים איזשהו הליך כבר בתחנות טיפות החלב בשיתוף עם משרד הבריאות, ובתקופת הרישום מבקשים מההורים גם לקרוא את המאמר, ונותנים זמן.

מה יפית: נדמה לי שאנחנו מקצים חודשיים מפתיחת שנת הלימודים עד אחרי החגים כדי לשלב את תהליך הגמילה, ומבקשים גם במקום הזה לשתף פעולה לצוותים החינוכיים עם ההורים.

מה יפית: זה מה שאנחנו יכולים לעשות, יש מקרים שהבעיות הן יותר אידיאולוגיות של ההורים.

עינת וילף: אף אחד לא מדבר על מצבים בריאותיים.

עופרה כהן: באמת, על הנייר הרפורמה נראית נהדרת, ויש בה חלקים שאנחנו מאוד מתחברות אליהן ומאמינות בהן, אבל הבעיה היחידה היא שאין תנאים ליישם אותה את הרפורמה.

עופרה כהן: גם בגלל התנאים הפיזיים הקיימים בגן, וגם בגלל שאנחנו עובדות – 2 נשות צוות מול 35 ילדים, שאני צריכה גם לאתר את הילדים, להאכיל אותם, לבנות להם תכניות למידה פרטניות, לעקוב שנתיים ורק אז אני אוכל להגיש אותם לועדת השמה, זה מאוד מורכב אבל אלה הילדים של מחר.

עופרה כהן: אני משאירה את זה רגע בצד ואני רוצה דווקא להתייחס לגננת.

עופרה כהן: דיברנו קודם על העיצומים השקטים שהסתדרות המורים נקטה וחלק מהגננות באמת קיבלו אותם, אבל אני מדברת על הרבה לפני.

עופרה כהן: בהמרה שנעשתה בין מורים לאופק חדש יש פער בין התנאים שניתנו למורים לבין התנאים שניתנו לגננות, והפער מאוד משמעותי, כי מקדם ההמרה הוא הנמוך ביותר, הוא אחיד ללא הבדלי סטאטוס, והתשובה שקיבלנו בדיון הקודם מהסתדרות המורים היא שזה מגולם לכם הרי בשכר.

עופרה כהן: גם למורים זה גולם בשכר, והם עדיין מקבלים 5 שעות שהייה שמאיתנו הם ניטלו, אני לא אגיד נגזלו כי קודם התרעמו עליי.

עופרה כהן: אני רוצה להגיע לחלק של הפתרונות שאנחנו ממליצות עליהן.

עופרה כהן: אני שמחה לשמוע שהולכים בד בבד עם העניין, ואני מקווה שחוזר מנכ"ל החדש שייצא אכן יעגן את כל הנושא של ההזנה, טעימות וכו'.

עינת וילף: בבקשה, אני מבקשת שתציגי את הפתרונות, זו לא שיחה אישית.

עופרה כהן: אני לא קיבלתי תשובה לגבי מי מממן את המזנון הפתוח בעיקר לא באזור - - - הם בקושי מגיעים עם כריך אחד ליום, ואני אומרת את זה מנסיון.

עינת וילף: אמרתם בצורה ברורה – שום דבר לא ממומן, הכול זה ההורים.

עופרה כהן: יפה.

עופרה כהן: אין להורים תקציבים כאלה, אבל בואו נמשיך.

עופרה כהן: אני רוצה להציע קונספט שנותן פתרונות לכל הבעיות, גם המנוחה גם ההזנה וגם לגבי תחנות היציאה.

עופרה כהן: מאחר והולכים לכיוון של צהרונים שיתחילו לפעול בשעה שתיים, הארגון שלנו מציע שכל ילדי הגנים יוכלו, יאפשרו להם לצאת בשעה אחת, מאחר וכמו ששמענו מרביתם יישארו למסגרת הצהרון.

עופרה כהן: צוות הצהרון ייכנס לגן בשעה אחת, ואז תהיה חפיפה, ולחפיפה הזו יש משמעות.

עופרה כהן: החצי שעה הראשונה של החפיפה תהיה העברת מידע בין צוות הצהריים לצוות הבוקר, וסנכרון.

עופרה כהן: ילדים שהולכים הביתה, נוכל להתייחס להורים בכמה דקות האלה ולספר מה קרה, העבודה שלנו היא גם אל מול ההורים בצורה יומיומית, זה שונה מבית הספר.

עופרה כהן: אחרי זה יש לנו את ארוחת הצהריים שתוגש בזמן, ארוחה חמה בשעה אחת ורבע גג, ומהשעה אחת וחצי עד שתיים הגננת תוכל לפגוש הורים בצורה פרטנית, כי היום אנחנו לא מצליחות לעשות את זה.

עופרה כהן: נפגשים עם פסיכולוגים, בעצם כל המטלות שמוטלות עלינו, ואין לנו כבר את שעות השהיה לבצע אותן, אנחנו נקיים בחצי השעה הזו.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: רחל גבאי מבת ים.

רחל גבאי: אתם מדברים על הגננות שהם מאופק חדש באוכל, אתם נותנים את ההוראה שילד לא גמול, שילד עשה את צרכיו בגן, שהם נותנים את ההוראה לסייעת לטפל בילד.

רחל גבאי: אנחנו לא עובדים של משרד החינוך, קבלו אותנו כעובדי משרד החינוך.

רחל גבאי: תנו לנו את השכר כמו שמקבלות הגננות, אנחנו בשמחה נעשה את כל מה שמוטל עלינו.

רחל גבאי: אנחנו נטפל בילדים גם באוכל, גם כאשר יש פסיכולוגית בגן, אז אנחנו עם 35 ילדים.

רחל גבאי: גם כאשר באים ביקור מבחוץ, באה האמא לבקר, אז צריכים להכין את הגן, אז אנחנו עובדות עבודה כפולה ומכופלת להכין את הגן ולייפות אותו, כי הגננת עסוקה בלהכין מצגות וכל דבר, ואנחנו נמצאות עם 35 ילדים כל היום עם הילדים בגן.

רחל גבאי: תנו לנו את התנאים, קבלו אותנו כעובדי משרד החינוך, אנחנו נשמח לקבל כל דרישה כפי שצריך.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אסנת רווח סייעת גני ילדים מעיריית אשקלון.

אוסנת רווח: אני מברכת את כל אלה שבכלל הגענו למעמד הזה של כל הסייעות.

אוסנת רווח: אני אסנת רווח מאשקלון, עובדת 30 שנה, מאוד חשוב לי שאנחנו בתור סייעות לא יודעות להגדיר את העבודה שלנו.

אוסנת רווח: אני לא הייתי בכנס הקודם, אני רק מנסה להבהיר דברים.

אוסנת רווח: עצוב לנו שכל הזמן הן מדברות הגננות, המפקחות, איפה הסייעות בתמונה?

אוסנת רווח: איפה אנחנו?

אוסנת רווח: אצלנו באשקלון מהשעה שבע וחצי, אנחנו מגישים אוכל לצהרונים, צלחות חד-פעמיות עם כפות, מרימים את המפות, מדיחים את הכלים, שוטפות, אנחנו עובדות נון-סטופ והתקציב מאוד זעיר.

אוסנת רווח: מאוד חשוב לנו שתיקחו את זה לתשומת ליבכם.

אוסנת רווח: יש פה הרבה הורים שהם מגיעים, מביאים את הדבר היקר להם ביותר אלינו לגן, הן יודעות איך אנחנו מרגישות, איך אנחנו שחוקות.

אוסנת רווח: אני במקרה ועד פנימי של סייעות בעיריית אשקלון, מאוד חשוב לי לציין את חוק 99.

אוסנת רווח: הן עובדות מאוד קשה עד השעה ארבע.

אוסנת רווח: אני גרה באזור הדרום ואשקלון, שמי כמוכם יודעים, יש קאסמים, עזה מאוד קרובה אלינו.

אוסנת רווח: הן עושות את כל הסריקה והן לא מקבלות מענה.

אוסנת רווח: הן עובדות, הילדים הולכים בשתיים, הן נשארות עד השעה ארבע לבד בגן.

אוסנת רווח: סליחה, שמישהו ירים את הכפפה, ידאג לסייעות האלה פעם אחת ולתמיד.

עינת וילף: תודה רבה לך.

אריאלה לוי: הנציגות של משרד החינוך באמת משתדלות, מביאים נושאים ופרויקטים, מחבקים עצים, ספרים – אנחנו צריכות לחבק ילדים.

אריאלה לוי: הכול טוב ויפה תיאורטית.

אריאלה לוי: בתיאוריה הכול מקסים, רק שהן שוכחות שיש שתי עובדי צוות על 35 ילדים.

אריאלה לוי: למנף, זו מילה מאוד יפה, אבל איך אפשר למצוא ל-35 ילדים פינה שקטה?

אריאלה לוי: בקושי בבית אתה יכול למצוא פינה שקטה לשני ילדים, באמת, עם כל הכבוד, 35 ילד, אי אפשר למצוא להם פינה שקטה.

אריאלה לוי: אנחנו מאוד מעריכות אתכן, לכן אנחנו מאוד רוצות לעבור למשרד החינוך.

אריאלה לוי: באמת, הסייעות רוצות שהתייחסו אלינו כעובדות הוראה.

אריאלה לוי: לכל עובד במשק יש הפסקה מובנית, לסייעת אין דבר כזה, גם לגננת.

אריאלה לוי: אנחנו מאוד מעריכות את הגננות המקסימות האלה.

אריאלה לוי: החוק אומר העסקה מובנית, לסייעת אין העסקה מובנית אם היא רוצה או לא רוצה, גם בחצר עובדים כמו שהיא אמרה, אין זמן.

אריאלה לוי: אני לא רוצה להגיד לאן אנחנו הולכות, כשהמלך הולך לבדו, גם לשם אני לא יכולה ללכת לבדי – זאת אומרת, עד השעה ארבע אנחנו גם מתאפקות.

עינת וילף: תודה רבה לך אריאלה.

עינת וילף: רות מלחי סייעת מאשדוד.

עינת וילף: בבקשה.

רות מלחי: אני רות מלחי מאשדוד, 22 שנה במקצוע.

רות מלחי: אני רציתי להתייחס לשני נושאים.

רות מלחי: דבר ראשון לפעימות, שלדעתי, זה עסק שנפל, משום שקורה הרבה מצבים שיש ילדים שמביאים פרות, ויש ילדים שלא מביאים פרות, אז נוצר מצב כזה שאנחנו צריכים לתת לילדים שלא מביאים פרות מהפרות של הילדים האחרים, ואז זה כבר לא פעימה, וזה לא מזין.

רות מלחי: אפשר להבין גם את ההורים, הפרות יקרים, אז יש הורים שלא מביאים כי אין להם יכולת.

רות מלחי: הדבר השני שאני רוצה לדבר זה על השכבה בגן.

רות מלחי: אנחנו מוצאים ילדים בשעה אחת וחצי במפגש יושבים על הכיסא במפגש כשהראש רכון בצורה שמאד מסכנת גם את בריאותם, או על שולחן שאנחנו מזיזים לתמיכה, או על המשענת של הכיסא.

רות מלחי: כל הזמן עיני הגננת לילד הזה שלא ינקע משהו בצווארו, זה במקרה הגרוע.

רות מלחי: במקרה הטוב, כשיש לנו מספר ילדים כאלה, אנחנו צריכים לאלתר להם מקומות השכבה.

רות מלחי: ומה זה אומר לאלתר להם מקומות השכבה?

רות מלחי: זה או להשכיב אותם על המיטה של הבובה, או להשכיב אותם על השטיח המזוהם שבפינת הבובה או בפינת הספר.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: בתיה עזרן מאשקלון.

עינת וילף: בבקשה.

עינת וילף: ועד סייעות פנימי בעיריית אשקלון.

בתיה עזרן: אני עובדת בעיריית אשקלון 37 שנה, רציתי לומר שהסייעות מגיעות לגני הילדים בשעה שבע וחצי, הגננת מגיעה בשעה שמונה, כאשר במקרה הטוב נמצאים בגן כמחצית מהילדים.

בתיה עזרן: בסוף היום הגננת הולכת בשעה שתיים, אני מדברת על אופק חדש שדיברו פה החברות, גם אז נשארים ילדים בגן.

בתיה עזרן: אם חלילה קורה משהו לסייעת או לילד, כגון, נפילה פגיעה או כל דבר אחר, מי נותן את הדין והאחריות על כך?

בתיה עזרן: אנו לא נוכל לתת מענה לכל ילדי הגן היקרים שמופקדים בידינו.

עינת וילף: תודה רבה.

רותי תורגמן: אני נציגת הסייעות מאשדוד, אני אומרת שאת הסייעות הם לא הכינו לרפורמת אופק חדש.

רותי תורגמן: היום לדעתי אופק חדש נופל על הגב של הסייעות, כיוון שהגננות הפכו להיות פקידות - ולמה פקידות?

רותי תורגמן: אם ילד נפל צריך למלא דוח.

רותי תורגמן: אם ילד צריך להשתחרר מוקדם, צריך למלא טופס, לא משנה אם הילד מתקדם, אם הילד נתקע בלימודים או לא מתקדם, צריך למלא דוחות.

רותי תורגמן: כל מה שצריך לשבת בקבוצות, הכל נופל על הסייעת.

רותי תורגמן: להכין הזנה, הכול נופל על הסייעת.

רותי תורגמן: לא משנה מה שקורה, בכל מהלך האופק החדש, ילדים נרדמים גם במפגש האחרון, אין להם סבלנות, גם לתת להם אוכל, גם ליצור, גם לשבת בקבוצות, גם נקיון, גם לטפל, גם להחליף לילדים, לדעתי זה כבר יותר מדי.

עינת וילף: תודה רבה.

גילי אלון: אני חברת ועד בעיריית באר שבע ונציגת הסייעות.

גילי אלון: רציתי להתייחס בהקשר לדבריה של סימה חדד שאמרה על מענה רגשי חברתי, ומן הסתם גם הפיזי.

גילי אלון: קודם כול חברותיי אמרו פה על הקטע הזה של שבע וחצי בבוקר, ואמרתי את זה גם בפעם הקודמת, היום אמהות רובן עובדות, אנחנו מתמודדות לבד.

גילי אלון: אני חושבת שזה לא מן הראוי שזה האחריות הבלעדית של הסייעת.

גילי אלון: הגננות מקבלות ניהול גן, כי זה תפקיד אחראי, ואני חושבת שפה צריך לתת את הדין שזה בלתי אפשרי להשאיר צוות חלקי.

גילי אלון: הנושא של אופק חדש, אני חושבת שזה זמן מבוזבז, כי באמת המחצית או הארבעים דקות האלה שהתווספו, בסופו של דבר אנחנו לא מנצלים אותם, אנחנו משקיעים בזה את הארוחה הנוספת.

גילי אלון: תתנו את הדעת על זה, אני רואה את זה, אני עובדת עם גילאי 3-4, לצערי הרב בסוף היום הילדים עצבניים, עייפים ובזבזנו זמן על עוד ארוחה במקום על הקנייה של דברים נוספים.

גילי אלון: זה עניין של מיצוי הזמן הנכון, עם מה שרצינו, אני חושבת שזה בזבוז.

גילי אלון: דבר נוסף, אני באופן אישי לא יכולה לראות ילד שברח לו הצרכים.

גילי אלון: אני בעצמי אמא לארבעה ילדים.

גילי אלון: אני משתדלת למצוא איזושהי פינה עם הילדים בריכוז, אני הולכת לצד השני, ומשתדלת להיות קוסם.

גילי אלון: זה יוצר מצב גם לא נעים לילד, וגם אם זה באמצע פעילות של משהו אחר, זה אומר שהגננת נשארת באמת לבדה כי אני צריכה להיות עם הילד הזה.

עינת וילף: תודה רבה.

פנינה סאלם: אני רוצה לדבר על יום לימודים של יוח"א.

פנינה סאלם: אני שואלת מה תרומתו של יום הלימודים מיוח"א – שהוא מסתיים בשעה שלוש וארבעים, והילדים מקבלים ארוחה חמה.

פנינה סאלם: הצוות עסוק בלמעלה משעה בהגשה של הארוחה החמה, בפינוי, שטיפת כלים, בנקיון הגז כדי שיהיה אפשר להמשיך את מה שנותר בסוף היום.

פנינה סאלם: מה גם שבעקבות יוח"א הגננת נמצאת בגן יומיים ארוכים ויומיים קצרים.

פנינה סאלם: יומיים קצרים זה יום שלישי עד השעה אחת ועשרה, יום שישי עד השעה שתיים עשרה, בעקבות כך הגננת המשלימה נמצאת בגן יומיים ארוכים.

פנינה סאלם: אני לא רוצה לפתוח את הקטע הזה של גננת משלימה שהילדים בגיל גן חובה משתובבים, והרבה מן השנים שאני עובדת ביוח"א הימים עם הגננת המשלימה לא קלים, והנטל נופל המון על הסייעת בגן, אין רצף של לימודים, והרבה דברים נופלים בעקבות הנושא הזה.

עינת וילף: תודה רבה.

שרון רוגוזינסקי: אני אומר שב-13 ליולי התקיימו דיונים של הוועדה בנושא היערכות פדגוגית ופיזית לקראת שנת הלימודים, ואנחנו דורשות שכבר בדיונים האלה יגיעו נציגי המשרד עם פתרונות מעשיים לכשלים שהועלו במצגת.

שרון רוגוזינסקי: זאת אומרת, שבשנת הלימודים הבאה שנוכל באמת להתחיל באיזשהו יישום של חלק מהדברים שהועלו, במידה ולא ייפתרו כל הבעיות, אנחנו באמת לא נהסס לנקוט בכל האמצעים החוקיים העומדים לרשותנו.

עינת וילף: תודה רבה.

סי מלר: אני רוצה להדגיש את העניין הזה של הארכת יום לימודים בשעה שתיים, כי באמת לפי הנסיון שלנו בשטח, ושיחות עם כל הגננות שאני מכירה, החצי שעה הזאת לא מניבה שום פרי פדגוגי, הילדים עייפים והם לא פתוחים ללמידה.

סי מלר: אני מוצאת את עצמי משחקת משחקים, אנחנו אמורים להוסיף להם משהו מבחינה פדגוגית בחצי השעה הזאת.

סי מלר: אנשים בהיי-טק יוצאים בשעה שתים עשרה וחצי אחת לאכול בשעה זאת.

סי מלר: ילדים שהם קטנים בני שלוש בטח, קשה להם להחזיק עם איזשהו בסקוויט או איזושהי טעימה שאנחנו נותנים להם.

סי מלר: לפי מחקרים היא אומרת שהדבר הראשון שאם אנחנו רוצים לעשות רפורמה שתצליח באמת להשפיע על הילדים, זה באמת להוריד את מספר הילדים בכיתות, לא להוסיף לנו עוד כיתות כמו איזה גל בים, אבל להוריד את מספר הילדים, זה המקצוע של הצוות, גם של הסייעות, אם זה בתור הכשרה לפני שהן מתקבלות לעבודה, ואם זה במהלך שנת הלימודים, אני ממש מעריצה את משרד החינוך על מה שהוא עושה עם גננות, אז באמת לעשות את זה גם עם סייעות, לשלב את הסייעות במערך ההכשרה של הגננות בזמן העבודה, בזמן שנת הלימודים.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: חנה כנרתי גננת מנהלת גן בגימלאות.

חנה כנרתי: אני רוצה להתייחס לעניין של הצורך לאחריות המדינה על החינוך ואיכותו.

חנה כנרתי: בהקשר זה אני רוצה להתייחס לא רק למה שנאמר פה.

חנה כנרתי: למזלי, אני יצאתי לגמלאות לפני שהתחיל אופק חדש במקום עבודתי.

חנה כנרתי: אני רוצה להתייחס לתת נושא בהעצמת הגננת.

חנה כנרתי: אני חושבת שיש צורך לבדוק את סף הקבלה למכללות ולמי נותנים את תעודת הסיום מבחינת רמה, ולא פחות מכך איכות והתאמה לתפקיד.

חנה כנרתי: לבדוק את התכנים, ואת אופני החינוך המתחנכים.

חנה כנרתי: אלה שמתחנכים להיות מחנכים, בעיקר בגיל הרך, מכיוון שבעקבות הרבה ישיבות שלי עם ארגוני המחאה החברתית, וגם עם מדריכות פדגוגיות במכללות, בגלל האקדמיזציה הופר האיזון בין למודי על ולימודי עת.

חנה כנרתי: לומדים יותר כמו באוניברסיטאות על נפגעו לימודי הפדגוגיה והדידקטיקה, גננות שיוצאות לשטח - אני מכירה המון גננות מכל רחבי הארץ, לא יודעות מה לעשות.

חנה כנרתי: דבר נוסף, יש לי הצעה קטנה חוק קטנה כן שקשורה למה שנאמר פה, אני חושבת שהצעת חוק קטנה יכולה לסדר את זה.

חנה כנרתי: להכליל סיוע נוסף לגנים במסגרת של עבודה מועדפת של משוחררים מצה"ל, לאו דווקא תחנות דלק, אלא להכליל ולהתחיל עם גילאי 3 כסיוע נוסף.

חנה כנרתי: אני מקווה מאוד, מכיוון שהבעיות מרובות, ולא הגענו לדברים מאוד משמעותיים לדעתי, אני לא מבטלת את מה שנאמר פה, כי הכול קשור למקשה אחת, אני מקווה שיהיו דיונים נוספים.

חנה כנרתי: אני מאוד מסכימה עם המון דברים שסימה אמרה, אבל יש פער מבחינת ביצוע.

חנה כנרתי: אני יודעת שסימה מאוד חשוב לה הצד הרגשי והחברתי.

חנה כנרתי: פרשנויות שמפקחות רבות ברחבי המדינה לגבי האיך, לגבי מפקחות שתסלחו לי לא קראו עד הסוף את התכנית של התשתית לקראת קריאה, ומתמקדות - הסעיף של הישגים מדידים הוא זה שגרם להפיכת הרבה גנים לבתי ספר קטנים.

חנה כנרתי: אני מאוד מבקשת ממך סימה, אולי להיכנס ולהגיב למה שקורה בפורום הגננות הגדול לגבי כל כך הרבה גננות שמלמדות את מה שאת מדברת על התשתית, הן חושבות שעליהן ללמד קריאה בעקבות הנחיה של מפקחות שלא לפי דברי המשורר.

עינת וילף: חשוב מאוד.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: עו"ד נטע לוי מעמותת "איתך".

נטע לוי: אנחנו מלוות סייעות גם חינוך החרדי וגם סייעות עירוניות בהתארגנות ארצית מזה שנה, בין השאר במאבק על הכרה מקצועית ושיפור תנאי העסקה.

נטע לוי: בהקשר הזה אני רוצה להתייחס לכותרת של הדיון הזה, חינוך לגיל הרך, חינוך לכל דבר, אני חושבת שפועל יוצא מזה, שהכרה בסייעות כעובדות חינוך לכל דבר, ועל כל המשתמע מכך, רביזיה בהגדרת התפקיד של הסייעת, אחריות של משרד החינוך על הסייעת.

נטע לוי: וחובה לשתף ולהתייעץ בסייעות עצמן כפונקציה מהותית, מרכזית, חינוכית בגני הילדים, ולא לקחת אותם ככלי טכני מובן מאליו בצמתים מרכזיים של רפורמות, כמו שדיברנו לפני שבועיים בנושא של הצהרונים.

נטע לוי: לקראת המכרז התורניים המסובסדים, בעצם הסייעות או שמאלצים אותם באופן ישיר, או שמאלצים אותם באופן עקיף להישאר עד השעה ארבע בתוספת שכר שולית.

נטע לוי: לוקחים אותם ככלי טכני מובן מאליו, ולא כפונקציה חינוכית מהותית.

נטע לוי: אני רוצה להתייחס בנייר העמדה שחלקנו כאן, ציטטנו מתוך מחקר שמצוטט בתוך אתר של משרד החינוך.

נטע לוי: זה מחקר של ד"ר חוה תובל ועינת ממכללת דוד ילין, הן מדברות כאן על הצורך בהכרה בפרופסיה ולהפוך את הסייעת ליותר ויותר פרופסיונאלית.

נטע לוי: לכן אני כאן חולקת על עמדתה בנוגע לרעיון של יוצאי צבא ומשוחררים מצה"ל שילכו בלי הכשרה, וכשהכשרה לא מסתיימת רק בקורס, אלא גם ממשיכים בהשתלמויות, השתלמויות משותפות לגננות ולסייעות – סיוע נוסף זה דבר מאוד הכרחי וחיוני ממה שאנחנו שומעות מהשטח, ובאמת, ליווי פרופסיונאלי של משרד החינוך.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: ד"ר תמר ארז, האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך.

תמר ארז: אני מאוד נרגשת על ההזדמנות הזאת.

תמר ארז: אנחנו אגודה ישראלית למען הילד בגיל הרך, לא ברשימת המוזמנים, הגעתי בעקיפין מהחברות של המועצה הציבורית.

תמר ארז: אסיים בהמלצה שאני חושבת שתהיה קצת אינטגרציה של דברים שנאמרו כאן.

תמר ארז: מאוד אהבתי את המצגת שהגישה וייצגה סימה של משרד החינוך, למעט פרט אחד קטן ששיתוף ההורים נמצא במספר 6 ביעדים, בהתאם לדוח האקדמיה בנושא הזה, כדאי להעלות אותו גבוה יותר, יחד עם ההיכרות המעמיקה של הילדים, צריך להערכתי לצרף את משפחתם, בעיקר בגיל המאוד צעיר.

תמר ארז: אני מאוד אוהבת את הגישה שהוצגה, שמדברת על מענה לצרכים גופניים, רגשיים, חברתיים ואינטלקטואליים.

תמר ארז: כל הצרכים זה תואם את הגישה של אונסק"ו לדבר על הנושא בגיל הרך, לא להפריד בין צדדים אינטלקטואליים וצדדים אחרים.

תמר ארז: באמת, אני סברתי כשראיתי חינוך לכל דבר בגיל הרך, שמדובר כאן, ואני מקווה שנגלה אותו בסייפא, על חינוך מלידה לפחות מבחינת הבנייה המקצועית, כי דורית אמרה דבר שהוא מאוד נכון, אנחנו עוסקים תמיד בהורדה של דברים בהתאמה מהחינוך הגבוה יותר לצעיר יותר.

תמר ארז: אני חושבת שהגיעה השעה שאנחנו נמליץ על הקמה של צוות של כל שותפי התפקיד, כדי להתייחס לבניית מערך חינוך טיפול הולם לגיל הרך, החל מגיל הרך אם היישום יהיה בטווח ארוך יותר, אבל שהקונספציה תתחיל מראשית ותצמח לתוך בית הספר וייעשה מה שנעשה ולא יושם בחוק לצערי, אבל משרד התמ"ת כשהוא לקח על עצמו את נושא הגיל הרך, מינה ועדה מכובדת לבדיקת סטנדרטים.

תמר ארז: הגיע העת לבדוק את הסטנדרטים ביישום חינוך לגילאים צעירים בכל הנוגע למספר הילדים לכיתות הגיל הרך, הוא לא יכול לעבור אוטומטית ללא חשיבה מהגילאים הגבוהים יותר.

תמר ארז: אותו דבר לגבי מקום ההורים, כל הכשרת הצוותים השונים שצריכים לעבוד מתואם, ולא הוזכר כאן באופן ראוי להערכתי דיו נושא המערך המסייע.

תמר ארז: דובר על החלה והרחבת הייעוץ, לא שמעתי על השרות הפסיכולוגי הייעוצי בדומה למה שקיים בגילאי החובה, כל עוד זה לא נעשה - - -

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: שולמית ביסמנובסקי, ארגון גני הילדים הפרטיים.

עינת וילף: בבקשה.

שולמית ביסמנובסקי: אני נציגת גילאי לידה עד שלוש.

שולמית ביסמנובסקי: עד עכשיו דנתם בשלוש עד שש, חבל מאוד שמשרד החינוך חושב שילדים נולדים בגיל 3.

שולמית ביסמנובסקי: אני מבקשת ממשרד החינוך לקחת את כל גילאי לידה עד שלוש תחת חסותו.

שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שהגיל הרך צריך לעבור מלידה עד סוף י"ב, צריך להיות רצף חינוכי.

שולמית ביסמנובסקי: כל הילדים צריכים להיות תחת קורת גג אחת, והמשרד צריך לדעת מה קורה כבר מגיל לידה.

שולמית ביסמנובסקי: אנחנו כבר מאבחנים ילדים עם פי.

שולמית ביסמנובסקי: די.

שולמית ביסמנובסקי: די.

שולמית ביסמנובסקי: ואוטיזם, וכל מיני דברים בגיל הרך שאתם מפספסים עוד שנה, שנתיים של איבחונים על דברים שאנחנו כבר יודעים אותם.

שולמית ביסמנובסקי: אתם פשוט מפסידים מידע מאוד חיוני הילדים מפסידים והגננות מפסידות.

שולמית ביסמנובסקי: שתי הערות על המצגת המדהימה של סימה, ואני מאחלת לכם הצלחה ביישום, כי אני רואה פערים מאוד גדולים בין התכנון לביצוע וחבל, זה מאוד עצוב.

שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שזה קצת עצוב שהמדינה הולכת אחורה במקום קדימה למרות התכניות היפות.

שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שזה קצת שהמדינה הולכת אחורה במקום קדימה למרות התכניות היפות.

שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שצריך להחזיר את הילדים לגנים הפרטיים לאחד על שש, אחד על שבע, על כל אדם יש 6, 7 ילדים, ולא 17.5 ילדים על מבוגר, במיוחד לגילאי שנתיים עד שלוש.

שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שבתיקון קטן של החוק ניתן יהיה לפתור את כל הבעיה של הגמולים, במקום לקבל מגיל שנתיים ותשעה חודשים את הילדים לגנים העירוניים, קודם כל לקחת רבעון חזרה אחורה ולקבל אותם רק מגיל 3.

שולמית ביסמנובסקי: מי שיהיה בגיל 3 בספטמבר, קחו אותו לגן העירוני ותפתרו לכם את הסייעות ואת הבעיות ותקבלו רק מגיל 3, כי רוב הבעיות תיפתרנה בתיקון קטן לחוק, והם לא הצטרכו להתמודד עם כל מה שהן מתמודדות כאן.

שולמית ביסמנובסקי: בסך הכול 3 חודשים מאוד קשים שהילדים צריכים להיות באחד על שש, באחד על שבע, בטיפול פרטני לא קוראים להורים באמצע היום, נותנים להם את זמן העבודה שלהם.

שולמית ביסמנובסקי: לא צריכים לעשות מהפכה, עשו פה מהפכה מיותרת על לא כלום, מהומה על לא מהומה.

שולמית ביסמנובסקי: תחזירו שלושה חודשים אחורה ואתם פותרים פה בעיה ענקית לכל המדינה, כולל הרבה מאוד כספים שאני לא יודעת אם תמחרתם, כמה זה סייעת נוספת, וכמה עלויות של אובדן ימי עבודה של הורים, זה מטורף – אז להחזיר חזרה את שלושה החודשים האלה זה יפתור את הבעיה.

שולמית ביסמנובסקי: לגבי הנתון שסימה נתנה, 400 גנים פרטיים נכנסו לתכנית, הנתון הזה הוא לא מהמגזר החילוני, אני רוצה להדגיש – זה הרוב חרדים.

שולמית ביסמנובסקי: הגנים החילוניים לא נכנסו לתכנית, נכנס אחוז אחד מהגנים הפרטיים לתכנית הזאת, רק אחוז אחד יתוקצב, כל היתר לא נכנסים למערכת התיקצוב, הם כן עשו רשיונות, אבל הם יקבלו ילדים במחיר מלא, שאנשי המחאה הפסידו פעם נוספת.

שולמית ביסמנובסקי: מי שקיבל חינם זה החרדים, אנשי המחאה ממשיכים לשלם 3,000 שקלים לגן פרטי, למרות שהילד כבר בחוק חינוך חינם.

שולמית ביסמנובסקי: אני מצטערת מאוד שאנשי המחאה מפסידים פעמיים.

שולמית ביסמנובסקי: יותר מזה, אלה שקיבלו משלמים 700 שקל, אבל הם משלמים כפול עכשיו במע"מ ובעליות המחירים.

שולמית ביסמנובסקי: הכסף לא יישאר להם בכיס, אבל את החינוך הם הפסידו.

שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שנעשה פה עוול גדול, וכל המטרות של משרד החינוך, הצרכים הרגשיים והחברתיים, עם גננת אחת 35 ילדים, אני חושבת שזה עוול, ואנחנו הולכים 20 שנה אחורה, זה התשתית של מדינת ישראל, 3 השנים הראשונות האלה, בואו נדאג לאתגר הזה לילדים האלה, ואם לא יישארו לנו ילדים כבר לא תהיה מדינה בעוד 20 שנה.

שולמית ביסמנובסקי: בואו נדאג להם כי אנחנו מגיעים עכשיו להפרעות קשב ולבעיות אלימות.

שולמית ביסמנובסקי: ואם הגננות מתעסקות עם הסייעות ויועצים ומנחים שנכנסים לגן, הסייעות מנהלות את הגן, אני חושבת שהגענו לעברי פי פחת.

עינת וילף: תודה רבה לך על הדברים החשובים.

עינת וילף: בבקשה, אתי אלוני, ראש מינהל חינוך.

אתי אלוני: אני לא אאריך, כי יש לי גם את החלק שלי בחלק הבא.

אתי אלוני: אני אומר בשם רשויות המקומיות, שאנחנו מברכים על המהלך הזה של הגיל הרך, כי אנחנו רואים בו את המסד, בעצם יסוד היסודות לחינוך להקניה לטיפול, לאיתור ומניעה.

אתי אלוני: אנחנו חושבים שהנושא הזה של ראיית רצף חינוכי וחינוך כרשות מקומית הוא נכס מאוד חשוב, גם בהשקעות של רשות, גם ביכולת לייצר סביבה רציפה ונכונה ואקלים מקומי מותאם.

אתי אלוני: אני כן מבקשת לציין, אני חושבת שאני לא מחדשת פה, ואני כן קוראת לך יושבת ראש הוועדה, וזה גם עלה אצלנו, ויושב פה יושב ראש ועדת החינוך של השלטון המקומי - נושא תקן כוח האדם הוא כנראה נושא שצריך לפתוח בו את הנוסחה ולהגיד זה לא מתאים לגיל הרך, זה לא מתאים.

אתי אלוני: אם זה לא מתאים ואנחנו לא רוצים לחזור על טעויות אחרי שעשינו כזה מהלך, זה דורש לפתוח ולהגיד בגנים כנראה עם ילדים רכים יותר, התקן יהיה מורחב יותר, וצריך להעמיד לזה תקציב, וזה נידון גם, וזה עלה לשר, ואני יודעת שהמשרד לכשעצמו אין לו התנגדות אידיאולוגית לעניין.

אתי אלוני: אנחנו מבקשים מהרגע שהרפורמה הזאת יצאה, או החלטת הממשלה יצאה, אנחנו יצאנו בקריאה הזאת, וזה עלה מכל ראשי הרשויות.

אתי אלוני: אני רוצה לומר שיש ראשי רשויות שאמרו, אנחנו מממנים סייעת נוספת, והנה, מפה מתחיל חוסר השוויון, כי ברשות שיש לראש הרשות, אז הוא אומר אני מממן, ואני יודעת לספור את הרשויות האלה, ואני יודעת להביא את הדוגמאות האלה, וזה לא תקין.

אתי אלוני: אז אומר ראש הרשות, אני נותן כדי שיהיה, וגם יהיה לי שקט מההורים, אבל אני מכיר בצורך, ואני מבין את זה, וברשויות שאין, אז נחנקים.

אתי אלוני: הדבר הנוסף שאני מבקשת להעיר עליו, זה הנושא של ההתייחסות לתקן המסייע, כמו הפסיכולוגי שיש חוסר בתקנים, אתם תראו במצגת שלנו, אבל כשמרימים כזה פרוייקט צריך גם לחשוב על זה שזה דורש עוד שעות פסיכולוג, גם זה ממומן בחלקו מהרשות, ואם לא הגדילו את התקן אז אין.

אתי אלוני: ועוד סייעות רפואיות לגיל הזה ל-3-4, שגם הוא כרגע בדיון מול האוצר, וכרגע הוא לא מאושר, וגם על זה אנחנו יודעים על מספר תלת ספרתי של ילדים שלא יכולים להנות מהשרות הזה כבר בקיץ הקרוב.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: הדיון הבא יעסוק בהקשרים עם השלטון המקומי בתחום החינוך ותציגו גם שם.

עינת וילף: משרד החינוך, אני חוזרת אליכם להתייחסות לדברים ששמעתם כאן.

עינת וילף: אני רוצה גם שתתייחסו לחלק מהרעיונות שעלו כאן ביחס לילדים הלא גמולים, לתקן כוח האדם, למיקצוע הסייעות, להכשרות בשטח, למפקחות.

עינת וילף: לנושא של גני ילדים שמקבלים עכשיו כסף מהמדינה, ומה שמתברר שהמחיר לא יורד.

עינת וילף: פשוט משאירים את המחיר, רק לוקחים את הכסף מהמדינה, האם יש פיקוח על זה.

עינת וילף: ודבר שהוא קריטי, האם אתם מורידים את ההנחייה שאפשר לתת להורה להחליף את הסייעת בגן.

עינת וילף: אני חושבת שצריך להוציא את ההנחייה הזאת מחוזר מנכ"ל משרד החינוך.

מיכל כהן: אגיד מספר דברים כלליים ואעביר לסימה רק להיבטים היותר מקצועיים.

מיכל כהן: אנחנו כן מברכים על העניין של תפקיד הסייעת ושצריך למקצוע אותו, אנחנו לא מתנגדים לזה, אנחנו חושבים שזה נכון.

מיכל כהן: אנחנו רואים בסייעת חלק מהצוות החינוכי בגן, כתבנו על זה חוזר מנכ"ל, התייחסנו לתפקידים.

מיכל כהן: יש פה סוגיות של היבטי שכר ותנאי העסקה שנדמה לי שזה לא המקום.

מיכל כהן: אנחנו יחד עם השלטון המקומי באיזושהי הידברות.

מיכל כהן: אנחנו בהחלט רואים בתפקיד המתפתח של הסייעת תפקיד מרכזי בגן.

מיכל כהן: גם פתוחים לעניין של המיקצוע וההשתלמויות, וחושבים על האפשרות של השתלמויות משותפות.

מיכל כהן: גם היום יש השתלמויות משותפות.

קריאות: זה היה וזה היה בעבר.

מיכל כהן: אל תפריעו לי בבקשה, אני לא הפרעתי לכן.

מיכל כהן: בהחלט, אנחנו רואים בזה, זה אינטרס משותף שלנו ושל השלטון המקומי ואנחנו מתייחסים לזה, זה בתהליך.

מיכל כהן: לגבי איך אנחנו מתייחסים לאופק חדש, אני רוצה לומר משהו.

מיכל כהן: המדינה יושבת עם הארגון היציג הוא הסתדרות המורים, כל ההיבטים, כולל הקשיים, אתם יודעים, בין המילה הכתובה לבין היישום בשטח, מה לעשות, ברפורמה בחיים בכלל, יש לעתים פערים, או במהלך היישום רואים דברים שאולי אנחנו חושבים שצריך לתקן, אנחנו לא אומרים שלא - זה שלם זה לא משולם, אבל אנחנו כל הזמן בעניין של מה כן, ולא מה לא.

מיכל כהן: לשבת בשולחן ולהגיד מה לא, חכמה קטנה.

מיכל כהן: אנחנו מסתכלים על מה אנחנו כן יכולים ואילו פתרונות.

מיכל כהן: הפתרונות שנתנו גם בהיבט של המנוחה, הזנה, תכנית הלימודים, גננת שלא עושה את זה עדיין היא בתהליך.

מיכל כהן: אני לא רוצה להאשים, זו שנה ראשונה ליישום מלא של אופק חדש, ולכן גם הגננות צריכות להסתגל וזה לא פשוט – שינוי הוא לא פשוט.

מיכל כהן: הנושא של לראות את היום כ-6 שעות ולא תוספת של חצי שעה לסתם משהו כזה, אנחנו עומדים על זה.

מיכל כהן: יש דרך, יש לנו גנים מדהימים, באמת, יש לנו עבודה מדהימה בגנים.

מיכל כהן: סך הכול הגנים במדינת ישראל נחשבים לגנים טובים, אין ספק שצריך להעמיק שם את ההיבטים הפדגוגים בתוספת חצי השעה, והיבטים פדגוגיים נוספים.

מיכל כהן: לגבי הפער בין הצהרה לבין השטח, כמו שאמרתי, חינוך זה תהליך וכולנו יודעים.

מיכל כהן: יש לנו פיקוח, תמיד הפיקוח הוא לא מספיק.

מיכל כהן: אנחנו לא פה להגיד מה לא, בפיקוח של המפקחות, סימה שמבקרת דיברנו על זה, זה ייצוגי, זה מכבד וזה כמו אורחים, שמים את העציצים, משם אנחנו לא שואבים את המידע.

מיכל כהן: המידע שאנחנו שואבים זה מזה שנתנו פעם ראשונה בשנת הלימודים הקודמת, מערך של הדרכה על כל 20 גנים מדריכה פדגוגית שנותנת מענה, זה לא היה במדינת ישראל לפני כן, אז אפשר עוד פעם לומר זה לא מספיק, תמיד גננות וגננות מן השטח.

מיכל כהן: גננות מן השטח שאי אפשר להאשים אותן, שהן לא יודעות מה קורה בשטח כי הן גננות בעבודה שלהן.

מיכל כהן: לכן אנחנו פועלים לצמצום של הפער, המדריכות והמפקחות עובדות במשותף על מנת לראות מה קורה בשטח ואיפה צריך להעמיק, ואולי גם לשנות.

מיכל כהן: אנחנו לא במקום של להגיד הכול, לגבי אחוז כמות התלמידים בגנים, ומספר התלמידים בגנים, ומספר התלמידים בכיתות - כן, כולנו רוצים שיהיה יותר - אז מה?

מיכל כהן: אבל אנחנו כרגע במקום שיהיה יותר כסף, יותר תקציב כדי שיהיה מענה עם צוות יותר גדול.

מיכל כהן: אנחנו נמצאים שם, כולנו שותפים לבקשה הזו, יחד עם זאת, כרגע, על פי ההתנהלות של משרד החינוך לפחות בשנים האחרונות, עם 100 אלף הילדים שנמצאים בצו, עד השנה הזאת כולם התדפקו על דלת משרד החינוך להיכנס לחינוך בגילאי 3, להיכנס ליישובי הצו על מנת שיקבלו שם את ההקלה, אני חושבת שזו בשורה גדולה, עם הקשיים אני מקווה שאנחנו נצליח במהלך כן לשפר את התנאים.

מיכל כהן: לגבי רף הקבלה - רף הקבלה לעובדי ההוראה בכלל המכללות עלה, אנחנו רואים עדויות ראשונות לביקוש אחר גבוה יותר.

מיכל כהן: אנחנו רואים עדויות למורים וגננות עם סף כניסה גבוה יותר.

מיכל כהן: שוב, זה תהליך אבל גם לשם אנחנו מכוונים.

מיכל כהן: את ההיבטים היותר פרקטיים, בבקשה, סימה.

מה יפית: אני רוצה להתייחס לסוגיית הסייעות ולחזור ולהדגיש.

מה יפית: מבחינתנו, הסייעת היא צוות חינוכי בגן, היא אדם חשוב ומשמעותי.

מה יפית: אנחנו חשבנו קודם, אנחנו חושבים גם עכשיו, יחד עם זאת, הסייעות הן עובדות הרשויות המקומיות ואנחנו כבר קבענו עם הצוות מפגשים משותפים יחד עם השלטון המקומי כדי לחשוב ולדון איפה כן ניתן לעשות.

מה יפית: אנחנו לא יכולים כרגע לבוא ולקלוט את כל הסייעות, אבל מה לא אנחנו יודעים, אנחנו ננסה למצוא את הדרכים איפה כן.

עינת וילף: לגבי ההורה המחליף, אנחנו כמובן נעקוב אחר התהליך.

מה יפית: להורה המחליף אנחנו כרגע דנים בכל נהלי שביתה והשבתה בגני ילדים, ובכלל במערכת החינוך.

עינת וילף: אני חוזרת על קריאתי שהנוהל הזה ייצא לחלוטין.

עופרה כהן: אפשר לקבל את הפיילוט?

מה יפית: אנחנו מאמינים ברפורמה, ברפורמת אופק חדש, אני מאמינה גדולה בגננות.

מה יפית: אני חושבת שהשנה לא היה לי אף ביקור רשמי בשל המטלות שהיו בשנה הזו.

מה יפית: יחד עם זאת, אני פגשתי גננות בקבוצות גדולות בערים שלמות ושמעתי, ואני שומעת.

מה יפית: אני שומעת גם את הקשיים, אני שומעת גם הצלחות ואת הסיפוק שיש.

מה יפית: אני יודעת שיש קשיים, אבל אני מאמינה ובטוחה שבכוחות משותפים אנחנו כן נצליח.

מה יפית: גם עד לפני הרפורמה עשיתם עבודה מצוינת.

מה יפית: אם יש מקומות או נקודות חולשה כאלה או אחרת, אנחנו כאן כדי לסייע ולעזור.

מה יפית: כמובן שלאורך כל הדרך יהיו פערים כאלו ואחרים, והתפקיד שלנו זה לנסות ולצמצם.

עינת וילף: יש את הרעיון שהם התקבלו רק בגיל 3, אני חושבת שזה גם קצת להעניש הורים לילדים גמולים על המעט שהם לא גמולים.

מה יפית: סליחה הרעיון כרוך בשינוי חוק, אני לא חושבת שזה המנדט שלי כרגע לדבר עליו.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אני מסכמת את הדיון.

עינת וילף: ראשית, אני רוצה להודות לכן על המצגת ועל העבודה שנעשית.

עינת וילף: אתן נמצאות בתקופה של רפורמות דרמטיות בגיל הרך.

עינת וילף: אני בעיקר מברכת על כך שברור היום שאכן החינוך לגיל הרך הוא חינוך לכל דבר.

עינת וילף: כאן יש תמיכה מלאה בהעברת החינוך וגם אצלכן ודאי גם מגיל אפס למשרד החינוך, זה חד משמעית אמירה פה, זה תהליך, אבל כאן יש לזה כמובן תמיכה מלאה.

עינת וילף: לקראת דיוני היערכות ב-13 באוגוסט, אני ארצה לקבל התייחסות ספציפית לדברים להגדלת התקן כפי שנאמר בגני הילדים, למחשבות על מיקצוע הסייעות וגם נמשיך לעקוב אחרי זה.

עינת וילף: אם יש רעיונות, מחשבות, פתרונות, רעיונות יצירתיים על כל הנושא של הילדים הבלתי גמולים, והנושא של ההורה המחליף – איך להוציא את זה, אני חושבת שכאן צריכה להיות אמירה חד-משמעית.

עינת וילף: אנחנו כמובן ממשיכים לעקוב.

עינת וילף: אתן תמשיכו להיות כאן.

עינת וילף: אני רוצה להודות לכל המשתתפות.

עינת וילף: תודה רבה לכן.