ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 691, 2012-08-01 11:00

עינת וילף: צהרים טובים.

עינת וילף: אני פותחת ישיבה של ועדת החינוך, התרבות והספורט, ישיבה שהיא חלק מסדרת ישיבות שמתקיימת היום, השבוע הראשון של הפגרה, להכנה לתחילת שנת הלימודים תשע"ג.

עינת וילף: הבוקר קיימנו דיון על הגיל הרך ועכשיו מתחיל הדיון על השלטון המקומי לקראת שנת הלימודים תשע"ג, והכותרת:

עינת וילף: הגדלת הפערים או קידום החינוך?

עינת וילף: אגיד כמה מלים לפתיחה.

עינת וילף: אחד הדברים שהם מובהקים, שבשנים האחרונות מתרחש תהליך ברור שבו לשלטון המקומי יש תפקיד הולך וגדל בחינוך בישראל.

עינת וילף: ממי שתפקידו הרשמי בראשית הדרך היה להיות הבעלים של המבנים, לדאוג לתחזוקתם, היום רשויות מקומיות רבות אחראיות גם על העסקה, גם על תכנים וגם מזרימות במידה שהן יכולות חלק ניכר מתקציבן לחינוך, ורואות בהשקעה שלהן בחינוך דרך להתחרות עם עיריות אחרות.

עינת וילף: אחת השאלות שעולות מזה, מופיעים מדי פעם פרסומים, כתבות שאומרות – ילד בעיר מסוימת מקבל הרבה יותר מילד בעיר אחרת.

עינת וילף: הכתבות האלה בעצם לא מפרידות בין שני מנגנוני התקצוב היום בחינוך.

עינת וילף: אחד הוא מנגנון התקצוב של משרד החינוך, שלכל עניין ודבר הוא מנגנון שווה שבו כל תלמיד בישראל מקבל שווה לכל תלמיד אחר, כשתלמידים מסוימים אפילו מקבלים יותר - תלמידים עם צרכים, תלמידים מרקעים שיש דרישות רבות יותר - אבל הפער בעצם נפתח בכך שהעיריות נותנות את הכספים, ואז נפתח הפער.

עינת וילף: בדיון הקודם על הגיל הרך גם העליתי את זה שבעצם הפערים נפתחים כבר היום בכך שעיריות מסוימות מוסיפות סייעות בגני הילדים, ועיריות אחרות עובדות עם התקן של גננת וסייעת, שתי נשות צוות לגן.

עינת וילף: עכשיו נשאלת שאלה, ואני מודה שבהרבה נושאים פה יש לי עמדה, בנושא הזה אני מודה שהדילמה היא אמיתית, כי מצד אחד, אכן נפתח כאן פער.

עינת וילף: מצד שני, ניסיונות לצמצם את הפער – ומשרד האוצר גם יציג את עמדתו – על-ידי כך שתלמידים בעיריות שמזרימות יותר כספים יקבלו פחות, אפשר לחשוב על זה כסוג של עונש על עירייה שהיא עירייה מתפקדת ועירייה שהחליטה לשים את החינוך באופן חשוב אצלה בעירייה.

עינת וילף: לכן, אני חושבת שיש כאן דילמה אמיתית ואני גם אבקש שהיא תוצג היום.

עינת וילף: לפני השלטון המקומי אני דווקא אתחיל עם האוצר, שיציג את תפיסת עולמו בנושא הזה, ואז אעבור לשלטון המקומי.

עינת וילף: בבקשה, אורי, אם תוכל להציג לנו את תפיסת משרד האוצר ביחס ליחסים עם השלטון המקומי, התקצוב, בנושאי חינוך.

אורי שמרת: התקצוב היום בנושא חינוך, לגבי עובדי העזר במערכת החינוך, הוא תקצוב אחיד לכל הרשויות, כלומר שיעור התקצוב הוא זהה.

אורי שמרת: זה המצב שמתקיים היום, כלומר ילד בתל-אביב וברעננה – שיעור ההשתתפות של המדינה עבור הילד הזה הוא שיעור ההשתתפות כמו של ילד באופקים בגני הילדים ובכלל בכל ההשתתפות שלנו לגבי עובדי העזר.

עינת וילף: והתקצוב הוא פר תלמיד.

אורי שמרת: לא תמיד.

אורי שמרת: ביסודי ובחטיבת ביניים הוא פר כיתה.

אורי שמרת: בגני הילדים הוא פר תלמיד, גם בחטיבה העליונה הוא פר תלמיד.

אורי שמרת: זה נכון שתקצוב כזה יוצר פערים בין התשומות שילד מקבל ברשות חזקה לבין התשומות שילד מקבל ברשות חלשה כי לרשות חזקה יש את התקציבים שמקבלים ברובם מארנונה עסקית לתמוך בילדים האלה, בהתאם לסדרי העדיפויות של הרשות.

אורי שמרת: הפתרון שלנו לעניין זה הוא באמת לעשות תקצוב דיפרנציאלי.

אורי שמרת: רשות חזקה תקבל שיעור השתתפות נמוך יותר, ורשות חלשה תקבל שיעור השתתפות גבוה יותר, וכך למעשה הפערים יצטמצמו.

אורי שמרת: להבנתי, השלטון המקומי כיום מתנגד לפתרון הזה.

עינת וילף: אני רוצה לשאול האם אין בכך סוג מסוים של, נקרא לזה, הלאמת הארנונה?

אורי שמרת: לא, זה לא הלאמת הארנונה.

אורי שמרת: אין ספק, בסופו של דבר צריך לראות את התשומות שמקבל הילד.

אורי שמרת: תמיד אפשר להגיד – בואו נגדיל את התשומות לרשויות חלשות – מדובר על תוספת תקציב, זה גם בסופו של דבר יהיה תקציב דיפרנציאלי, כלומר בשני הפתרונות ילד חלש יקבל תקציב שונה מילד חזק.

אורי שמרת: השאלה היא איך את עושה את זה – עם תוספת תקציב, כמו שהשלטון המקומי מעוניין, ובשביל זה אפשר להחליט – כן, משקיעים יותר בחינוך בשכבות החלשות, הולכים לממשלה, עושים עוד קיצוץ, או להבדיל מעלים עוד מסים, וזה מה שהממשלה עושה, והממשלה זכותה להחליט שהיא עושה את זה, לקצץ במשרדים האחרים, לקצץ מבריאות, לקצץ מרווחה ולהעביר תשומות נוספות בתחום החינוך לרשויות חלשות.

אורי שמרת: במידה שהממשלה מחליטה שהיא לא רוצה לעשות את זה, אפשר בתקציב הקיים ליצור אותו מנגנון, שהוא מנגנון זהה למעשה – גם בפתרון הראשון וגם בפתרון השני יהיה בסוף תקצוב דיפרנציאלי – שאלה אם תעשי זאת בתוספת משאבים או לא בתוספת משאבים.

אורי שמרת: צריך לזכור שהממשלה הנוכחית הוסיפה תשומות אדירות לתחום החינוך.

אורי שמרת: אם תסתכלי על התקציב הבא שאמור להיות מאושר לשנת 2013 לעומת התקציב שעל בסיסו שר החינוך נכנס לממשלה, שהוא תקציב 2008, תראי עלייה של כמעט 50% בתקציב משרד החינוך.

אורי שמרת: השאלה אם רוצים להמשיך להוסיף תשומות לתקציב החינוך על חשבון משרדים אחרים, או שרוצים באמת לעשות כאן שינוי שיכול להיות שינוי אמיתי בתקציב הקיים, שהוא תקציב גדול מאוד.

עינת וילף: אם תוכל לתת סדרי גודל.

עינת וילף: התקצוב פר ילד – אמרת פר ילד זה בגני הילדים ובחטיבה העליונה.

אורי שמרת: נכון.

עינת וילף: לצורך העניין, מה בערך התקצוב פר ילד בחטיבה העליונה?

אורי שמרת: אם אינני טועה, 15,000 שקלים.

עינת וילף: לחודש?

עינת וילף: לשנה?

אורי שמרת: לשנה.

עינת וילף: 15,000 שקלים לילד לשנה.

אורי שמרת: להערכתי.

אורי שמרת: בערך.

עינת וילף: כשמדובר על תקצוב דיפרנציאלי, איזה פערים אתם חושבים לפתוח?

עינת וילף: מה סדרי הגודל שאתם מציעים?

אורי שמרת: קודם כול, ה-15,000 שקלים זה שכר לימוד, וכבר בחטיבה העליונה יש מרכיב דיפרנציאלי שנקרא מוחזקות, בגובה של 200 מיליון שקלים לרשויות בהתאם למדד הטיפוח של המוסד.

קריאה: מדד הפריפריאליות.

אורי שמרת: מדד הפריפריאליות, יש שם מרכיב דיפרנציאלי כבר.

עינת וילף: כלומר, יש היום סכומי כסף שהולכים כחבילה לרשויות במדדי פריפריאליות נמוכים יותר.

אורי שמרת: נכון.

אורי שמרת: זה בחטיבה העליונה.

עינת וילף: אבל התקצוב פר תלמיד, איזה פער חושבים לפתוח?

אורי שמרת: צריך לעשות עבודה מעמיקה.

אורי שמרת: אני לא יכול לזרוק פה סכומים בלי לעשות מחקר מקיף ולראות בדיוק.

נחום חופרי: הוא לא יודע לתרגם את זה אבל עבודה כבר נעשתה, תאמיני לי.

עינת וילף: אוקיי.

נחום חופרי: אתה לא יודע לתרגם את זה כסף לתלמיד, אבל הסכומים הגדולים כבר מתגלגלים.

עינת וילף: נחום, בבקשה.

עינת וילף: אני מאוד מקפידה כאן על הסדר, אז בבקשה.

אורי שמרת: שוב, אני אחזור.

אורי שמרת: כדי להגיד סכומים מדויקים אני צריך לראות בדיוק את התשומות שרוצים שילד יקבל, צריך לעשות על זה עבודה מעמיקה, אני לא רוצה לזרוק פה סתם סכומים.

עינת וילף: אבל העבודה נעשתה או לא נעשתה?

עינת וילף: כלומר, האם יש לאוצר היום מספרים, תפיסה, תקצוב, אמירה לגבי איך הוא היה רוצה לראות את הדברים?

אורי שמרת: יש לו אמירה, אין לו מספרים.

עינת וילף: ולא נעשתה עבודה על המספרים עדיין?

אורי שמרת: לא הסתיימה העבודה.

עינת וילף: לא הסתיימה.

עינת וילף: היא בתהליכים.

עינת וילף: מתי משרד האוצר חושב להציע?

עינת וילף: כלומר, האם זו תוכנית שאתם מתכוונים להציע?

אורי שמרת: יש לתוכנית הזאת השלכות רבות וגם תוכנית כזאת צריכה לבוא בהידברות עם השלטון המקומי.

אורי שמרת: אנחנו לא נבוא ופתאום נטיל גזירה או שזה לא יהיה חוק הסדרים שנגיד – ממחר, זה מה שקורה.

אורי שמרת: תוכנית כזאת, במידה שהיא מבוצעת, צריכה להיות בהידברות עם השלטון המקומי וכמובן בהשתתפות משרד החינוך, בתמיכה של שר החינוך, זה לא משהו שהאוצר יקדם לבד.

עינת וילף: אבל המנגנון הזה הוא בעצם המנגנון נגיד כמו שיש היום בתשלומי רווחה?

עינת וילף: זה הרעיון?

אורי שמרת: אני לא מכיר את המנגנון של תשלומי רווחה, כך שקשה לי להגיד.

עינת וילף: שעיריות מסוימות אחראיות ל-75% מתשלומי הרווחה ועיריות מסוימות ל-5% מתשלומי הרווחה.

אורי שמרת: אם מה שאת אומרת זה למעשה תקצוב דיפרנציאלי בין רשויות חזקות לחלשות, לפי תפיסת עולמנו, זה הפתרון לצמצום הפערים בחברה הישראלית.

עינת וילף: האם יש עוד משהו שהיית רוצה להוסיף בכלל על הנושא של העבודה מול השלטון המקומי בחינוך מבחינה תקציבית, מבחינת האוצר?

אורי שמרת: כרגע לא.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אני פונה עכשיו למרכז השלטון המקומי.

עינת וילף: נחום, אתה רוצה לפתוח?

נחום חופרי: אני אפתח, אחרי כן אתי תציג.

עינת וילף: בבקשה, נחום חופרי, ראש עיריית רעננה.

נחום חופרי: קודם כול, אנחנו כולנו שמחים על פתיחת שנת הלימודים, שאני מקווה שתיפתח ברגל טובה – כאן אסור להגיד ברגל ימין, נכון?

עינת וילף: אפשר להגיד כל מילה שרוצים.

עינת וילף: אין מלים אסורות פה.

נחום חופרי: אנחנו מקווים שהיא תיפתח באמת בצורה טובה.

נחום חופרי: מושקעים הרבה מאוד מאמצים כדי לקדם את הרפורמות שמשרד החינוך הכריז עליהן – החל בהארכת יום הלימודים, שזו רפורמה שהולכת בשלבים קטנים, עבוֹר לנושא הורדת הגיל בחינוך חינם לגיל שלוש, השאלת ספרים, ועוד ועוד.

נחום חופרי: כל רפורמה כזאת – ואחרי כן אנחנו נראה כמה דברים – מחייבת אותנו בהיערכות, ולא פעם גם בהשלמת תקציבים.

נחום חופרי: חלק מהדברים אנחנו מצליחים להשלים בדיוק בזמן, חלק לא.

נחום חופרי: יש לא מעט רעשים בנושא של חינוך חינם לגילאי שלוש-ארבע, רעשים כתוצאה מהעובדה שחלק ניכר מהרשויות לא מספיקות להתארגן בצורה מושלמת ל-27 באוגוסט – ועוד שבוע, עוד שבועיים, עוד שלושה זה ייקח כדי שבאמת כל הילדים שנרשמו ואושרה להם הקליטה, ייקלטו בגני הילדים.

נחום חופרי: אני רוצה להזכיר לגברתי משהו שאת אולי לא זוכרת – לא היית פה בישיבות של ועדת החינוך, אבל הובטח במהלך הכנת שנת הלימודים ואישור צו החינוך בשנה שעברה, שתהיה הידברות בין השלטון המקומי, משרד האוצר ומשרד החינוך לגבי צו החינוך.

עינת וילף: אגב, אנחנו עדיין מחכים.

עינת וילף: מתי זה אמור להגיע?

נחום חופרי: לא קיימת הידברות.

נחום חופרי: יש הרבה מאוד דיבורים בין השלטון המקומי ומשרד החינוך אבל לא קיימת הידברות יחד עם משרד האוצר, וזה מביא אותי באמת לנושא שאורי ציין.

עינת וילף: רק שיוסבר פה.

עינת וילף: צו הלימוד אליו אתה מחכה הוא צו שמסדיר מה?

נחום חופרי: צו החינוך זה הצו שמסדיר את האחריות המשותפת, ומה שאורי לא פירט – לא רק ברווחה קיים המצ'ינג שאת התכוונת אליו כאשר דיברת על רשויות חזקות שמוסיפות יותר להסעה או לטיפול בילדים בעלי צרכים מיוחדים, אז זה נכון גם בחינוך.

נחום חופרי: יש דיפרנציאציה בהשתתפות של הרשויות אל מול חלק לא מבוטל מהתקציבים שמועברים על-ידי משרד החינוך לנושאים שונים.

עינת וילף: כיוון שגם המטרה היא לפתוח את הדברים בפני הציבור הרחב, הדיונים גם משודרים, אם תוכל לפרט אילו מרכיבים הרשות המקומית, יש לה אחריות תקציבית כלפיהם?

נחום חופרי: יש אחריות משותפת.

עינת וילף: באיזה תחומים יש לה אחריות משותפת?

נחום חופרי: בעיקר בתחומי האדמיניסטרציה, בתחומי התחזוקה – תחזוקת המבנים, בתחומים שונים של הסעות, בעלי צרכים מיוחדים, סייעות וכאלה.

נחום חופרי: אני לא זוכר בדיוק את הרשימה, אבל מדובר כמעט בכל דבר שאיננו הוראה ישירה.

ג'מאל זחאלקה: ייעוץ פסיכולוגי.

נחום חופרי: ייעוץ פסיכולוגי זה חלק ניכר.

נחום חופרי: זה מביא אותי לנושא שהעלית, ודנת עליו עם נציג האוצר – נושא התקצוב הדיפרנציאלי.

נחום חופרי: אנחנו בשלטון המקומי חושבים – אנחנו גם פועלים בכיוון עם איזושהי הצעה שאנחנו בונים – שצריך להיקבע סל תלמיד.

נחום חופרי: מכיוון שהמדינה אחראית לחינוך ילד – לא חשוב אם הוא גר בקריית-שמונה או בתל-אביב – צריך להיות סל אחיד שאומר, זה מה שתלמיד במדינת ישראל צריך לקבל כדי שהוא יעמוד בבחינות הבגרות, וזה יהיה בסדר גמור גם אם משרד החינוך יחליט שבחינות הבגרות לא מורכבות מ-4,843 שאלונים אלא אולי מ-1,000 שאלונים – סתם אני נוקב במספר - אבל הריבוי המטורף הזה של השאלונים לבגרות, שמביא את כל המערכת, מלמטה, להרבה מאוד עיסוק בנושאים מגוונים ושונים, צריכה להיות החלטה מה באמת ילד שלנו שגדל במערכת צריך לקבל, והוא צריך לקבל את זה בקריית-שמונה ובתל-אביב.

נחום חופרי: בצד מנגד, כמובן שמשרד החינוך צריך יהיה להחליט שהוא מקצה תקציבים נוספים, ואגב, הוא עושה את זה היום.

נחום חופרי: לא פירטתם, אבל יש הרבה מאוד תוכניות שעוברות רק לאזורים שמוגדרים כפריפריה כזאת או אחרת.

נחום חופרי: זה לא מספיק, זה לא מצמצם את הפערים.

נחום חופרי: יכול להיות שאף פעם הפערים האלה לא יצומצמו מסיבות אחרות, מכיוון שבניגוד למה שנאמר פה, אין שני מנגנוני תקצוב במדינת ישראל, יש שלושה - מנגנון אחד הוא משרד החינוך, הוא המנגנון העיקרי; יש את הרשויות ויש את ההורים, ואלה אולי הפערים היותר גדולים בין הפריפריה או הרשויות החלשות יותר והרשויות החזקות יותר.

נחום חופרי: אני חושב שכן צריכה להיות איזושהי הידברות, איזושהי קביעה מהו סל התלמיד, וזאת האחריות של משרד החינוך ואותו הוא צריך לתקצב במלואו, וכך גם לגבי האחריות המשותפת, צו החינוך, כל הדברים האלה, ולאחר מכן צריך לבוא תקציב לאזורים בעלי עדיפויות.

נחום חופרי: הממשלה צריכה להחליט מה בעל עדיפות והיא צריכה לתקצב את אותם אזורים בעלי עדיפויות, על-פי הצרכים.

נחום חופרי: אני חושב שזה ויכוח שהוא לא לפתיחת שנת הלימודים, זה ויכוח שצריך להתקיים, זה דיון שצריך להתקיים והוא צריך לעלות על השולחן.

נחום חופרי: לדעתי, ההצעות שכרגע מתגלגלות באוויר באוצר הן הצעות שעלולות להביא למצב שבו הן יהפכו רשויות חזקות לרשויות חלשות.

נחום חופרי: מדובר על מנגנון שיוריד מתשלומי ההעברה של הממשלה משהו כמו 1.2 מיליארד שקלים בסופו של דבר, בעוד שלוש שנים.

נחום חופרי: זו ההצעה שמתגלגלת במסדרונות השונים.

עינת וילף: אם תוכל להסביר יותר בפירוט מה המשמעות.

עינת וילף: הממשלה תעביר לעיריות - - -

נחום חופרי: תקציבי ההעברה בעיקר ברווחה ובחינוך לרשויות החזקות יפחתו ב-1.2 מיליארד שקלים.

נחום חופרי: אותם תשלומים יעברו – כך מבהיר או מסביר האוצר – אל רשויות חלשות.

נחום חופרי: אנחנו יודעים שדברים כאלה לא קורים.

עינת וילף: כלומר, ממה שאתה מבין, עדיין ימשיכו להעביר מיליארד שקלים, רק לא יעבירו אותם יותר לרשויות החזקות.

נחום חופרי: הסך הכול לא ישתנה, כך אומר האוצר.

נחום חופרי: 1.2 מיליארד שקלים יופחתו מתקציבי רשויות חזקות, נטולות מענק, יעברו אל הרשויות החלשות.

נחום חופרי: אני חושב – ואני חושב שאנחנו כולנו חושבים היום, כל השלטון המקומי מאוחד בדעה – שיקרו שני דברים.

נחום חופרי: האחד, התקציבים האלה לא יעברו.

עינת וילף: אתה אומר – ייקחו אבל לא יתנו.

נחום חופרי: כן, אנחנו כבר למדנו את זה עם השנים.

ג'מאל זחאלקה: אבל זה רווחה, לא חינוך.

נחום חופרי: גם ברווחה וגם בחינוך.

נחום חופרי: הם לא עוברים.

נחום חופרי: בסופו של דבר הם לא עוברים, אנחנו ראינו את זה, יש לנו ניסיון.

נחום חופרי: הדבר השני שיקרה – זה יחליש רשויות.

נחום חופרי: יש לא מעט רשויות איתנות שבמציאות הנוכחית של מדינת ישראל בקושי בקושי גומרות את החודש וגומרות אותו מאוזן כי הן מתנהלות והן עשויות.

נחום חופרי: אני מכיר את הגרסה, והיא נכונה – יש להם אזורי תעשייה, יש להם עוד כל מיני דברים, אבל הן גומרות את החודש בקושי.

נחום חופרי: כאלה דברים יכולים להביא את הרשויות האלה למצב גירעוני, ובסופו של דבר אנחנו נקבל פחות רשויות איתנות במדינת ישראל.

עינת וילף: לשאלתך, הדיונים כאן הם גם וגם – גם פתיחת שנה וגם הנושא בכללו.

עינת וילף: כדי כן להבין את הנושא הזה – רשויות חזקות הן בדרך כלל רשויות שלא נשענות על התקציבים - -

אתי אלוני: לא מקבלות מענק.

עינת וילף: - - או שאתה מדבר על להוריד תקציבים – לא מענקי איזון אלא להוריד תקציבי חינוך.

נחום חופרי: תקציבי העברה זה נקרא.

נחום חופרי: אלה תקציבי חינוך ורווחה בעיקרם.

נחום חופרי: גם לפעמים השתתפות בפרויקטים תחבורתיים, זה לב התקצובים, אבל אני לא מדבר על מענקי איזון.

נחום חופרי: מענקי איזון, אני חושב שצריכים להינתן רק לרשויות שצריכות את מענקי האיזון.

אתי אלוני: את האיזון.

נחום חופרי: והפיתוח כמובן.

נחום חופרי: אבל אני חושב שזה יביא, כמו שאני אומר, גם לעובדה שזה לא יעבור לאף אחד – ככה קרה בשנים הקודמות, אנחנו יודעים זה, וזה עוד אמצעי לספיגת מסים, הפעם מסים עירוניים של רשויות חזקות.

נחום חופרי: הדבר השני שיקרה, זה יחליש רשויות, יביא אותן לצורך במענקי איזון.

נחום חופרי: אולי זה יכול להביא גם לדבר שלישי בסופו של דבר, להפרטת מערכת החינוך – כאלה מהלכים – כי אם עיריות לא תוכלנה לתת, ואנחנו יודעים שמדובר במקומות עם הורים חזקים ותובעניים, יכול להיות שזה יביא לעוד הפרטה, כי ההפרטה כבר מתחילה, זה לא דבר חדש.

עינת וילף: אני חושבת שההערכה הזו שלך היא נכונה.

עינת וילף: ככל שאתה דורש מאנשים לשלם יותר כסף, הם באופן טבעי גם דורשים שיהיה להם קול, שתהיה להם עמדה ואז היכולת להקפיד על חינוך ציבורי, על חינוך ממלכתי, יורדת דרמטית.

עינת וילף: חבר הכנסת זחאלקה, אתה רוצה לדבר לפני המצגת של השלטון המקומי או אחרי?

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לראות את המצגת.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שמן הדין היה להזמין מישהו מהעיריות החלשות, לא מהחזקות.

עינת וילף: כולם הוזמנו.

ג'מאל זחאלקה: לא, הוא דיבר בשם העיריות החזקות.

קריאה: יושב-ראש ועדת חינוך של השלטון המקומי.

ג'מאל זחאלקה: סליחה.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר את דעתי, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: אני אהיה נציג החלשים, אתה תראה עוד מעט.

עינת וילף: בסדר גמור.

עינת וילף: נתחיל עם המצגת.

אתי אלוני: תודה.

אתי אלוני: צהרים טובים לכולם.

אתי אלוני: זאת הזדמנות להציג את ראש העיר רעננה, חופרי, שהוא גם יושב-ראש ועדת החינוך של מרכז השלטון המקומי ולכן הוא מייצג מבחינתנו את כל 267 הרשויות.

ג'מאל זחאלקה: לא במה שהוא אמר.

אתי אלוני: אני שמחה לברך גם את שותפיי – יושב-ראש איגוד מנהלי מחלקות החינוך, וכידוע, תפקיד מנהל מחלקת החינוך ברשות המקומית הוא תפקיד מרכזי מקצועי לניהול ולהובלת המערכת המקצועית לצידו של ראש העיר.

אתי אלוני: צללנו ישר לכסף ולאוצר, ואני כן רוצה להתחיל באתגרים שאת הצבת לנו ולומר מה תפקידו של השלטון המקומי לאור מה שאת ציינת, ואני רוצה להתחיל ביסודות, בתפיסות שאנחנו רואים אותן.

אתי אלוני: אני חושבת שיסכימו איתי כולם שהחינוך הוא עוגן היסוד המרכזי בעבודתה ובהתנהלותה של כל רשות מקומית.

אתי אלוני: אני חושבת שהלב הפועם של הרשות, מלבד ארנונה בעסקים ומלבד דברים אחרים, זה היכולת לקיים מסגרת חינוך איכותית לילדים מהגיל הרך ועד 18, ויש האומרים, עד 35.

אתי אלוני: וצריך לומר שהעשייה החינוכית לא נעשית באיזה כוכב אחר, במוסדות אחרים נסתרים של משרד כזה או אחר.

אתי אלוני: המעשה החינוכי והעשייה החינוכית, הזירה המרכזית היא הרשות המקומית, על כל מה שזה אומר בה – גם פיזית וגם במרחב הכולל.

עינת וילף: מבחינה חוקית, הרי להבנתי לא השתנה החוק שמסדיר את היחסים.

אתי אלוני: נכון.

עינת וילף: אלא פשוט היתה איזו כניסה לוואקום?

עינת וילף: אם תוכלי להגיד מילה על כך.

עינת וילף: כלומר, התפקיד ההולך וגדל של רשויות מקומיות בתחום החינוך הוא לא משהו שהוסדר באף שלב, להבנתי.

אתי אלוני: נכון.

אתי אלוני: החוק שמדבר על הסדרת מה שאנחנו קוראים "יקיימו במשותף", הוא נשאר במעורפל הזה של יקיימו במשותף, ובעיקר הוא מדבר על "חלוקת הנכסים", בעיקר התפקידים הפיננסיים של מי מממן את זה, וכולי, ואני כן רוצה לדבר – ולא בכדי התחלתי בזה – על תפקיד הליבה בתפיסה של הרשות המקומית.

אתי אלוני: אני חושבת שיסכימו איתי – וזאת לא סקירה היסטורית, אבל צריך לומר שאם תמיד המדינה או המשרד או הממשלה נתפסה בתפקידה כרגולטור, כמכתיב, עם השנים ההבנה מהו חינוך, יותר ויותר הובן שמי שמכיר את הצרכים קודם כול זה ההורים כי הם מגדלים את הילדים שלהם, אבל יותר ויותר מה שקורה בתוך המרחב המוניציפלי – קרי, ראש הרשות והצוות שלו – עם הכרה של הפילוחים הדמוגרפים, עם הכרת השכונות, עם הכרת המצוקות, אני חושבת שגם ירושלים עם הזמן יותר ויותר הבינו שלא רק מציון תצא תורה, תרתי משמע, אלא ההבנה שחייבים שה"יקיימו במשותף" זה יקיימו במשותף תרתי משמע ולא רק לצד הזה שדיברנו עליו.

אתי אלוני: אני רוצה לומר כאן, ואני לפחות חווה את זה בשנתיים האחרונות – אני חושבת שיש פה תהליך מובנה, אני קוראת לזה "שותף, משתף ומשתתף", אי-אפשר לקיים את החינוך בלי השלטון המקומי.

אתי אלוני: עכשיו השאלה באיזה צד או איזו פוזיציה אתה רוצה גם כמשרד או כממשלה או כרגולטור, לראות את זה, וגם אנחנו כשלטון מקומי, איזו פוזיציה נוח לנו לתפוס.

אתי אלוני: אני חושבת שאני לא אטעה ואומר גם בשמו של יושב-ראש השלטון המקומי ושותפיי וראשי הרשויות שאותם אני מייצגת כאן, שאנחנו בהחלט רואים תפקיד מרכזי – אני חושבת שאין ראש רשות שבמסע הבחירות שלו ובטיקט המשרדי שלו ובטיקט המקומי שלו, לא רואה את החינוך בראש מעייניו.

אתי אלוני: והוא רוצה לראות את זה לא רק כחותם על הצ'קים ולא רק כמי שאומרים לו – עכשיו תעביר, עכשיו תשלח, הנה תפתח עוד גן – אלא כמי ששותף לחשיבה, כמי שיוזם, כמי שיוצר וכמי שגם יכול להגיד את דעתו, ואפילו דעתו יכולה להתקבל, ואני אומרת את זה גם בפני הממונים, והם יושבים כאן לפניי.

אתי אלוני: אני חושבת שאנחנו – גם כאיגוד מנהלי מחלקות חינוך, שהוא באמת זרוע הביצוע המרכזית והחשובה, עם ראשי הרשויות המקומיות – אנחנו מבינים שזאת הנוסחה הנכונה, היכולת לחבר בין הגוף הרגולטיבי, הגוף שמגבש את המדיניות, אבל אנחנו שותפים בגיבוש המדיניות וכך אנחנו רואים את עצמנו – הראיה זה טרכטנברג והראיה זה דברים אחרים שהובילו כאן או שמובלים כאן ונציג אותם – כך אנחנו רואים את תפיסתנו לגבי מקומנו בהובלת החינוך.

אתי אלוני: הנקודה השנייה שאני רוצה לציין היא שאנחנו יותר ויותר, כמדיניות, ברשויות המקומיות פועלים לחיזוק מערכת החינוך הציבורית.

אתי אלוני: כן, אנחנו אומרים – החינוך הוא שירות ממלכתי שצריך להינתן על-פי חוק לכל ילד בישראל, וככזה, לא יכול להיות שהוא יינתן על-פי שיקול דעת של איתנותה של רשות כזו או אחרת, וזה לא שאלה לגבי התקצוב הדיפרנציאלי – ענה לך גם חופרי – אנחנו בהחלט חושבים שקודם כול זאת אחריות של המדינה, זה מוגדר.

אתי אלוני: ולכן, ככזה, אנחנו, כראשי רשויות מקומיות גם מהווים את האכסניה המוניציפלית אבל אני מזכירה, אנחנו לא רק אכסניה שנותנת את השירותים העירוניים והמקומיים, אנחנו אכסניה תפיסתית.

אתי אלוני: יש לנו מה לומר, יש לנו מה להוביל, ואי-אפשר לעשות את זה בלעדינו.

אתי אלוני: אני רוצה לומר בעניין הזה שאנחנו עושים הכול כראשי רשויות לחזק את המערכת הזאת, להבין אותה, כשהולכים על רפורמה – לפרק את המשמעויות של אותה רפורמה, וגם לומר למדינה – כשאתם באים לרפורמה בואו נבין את המשמעויות שלה לא רק בהיבטים הפדגוגיים, יש לה גם היבטים רבים שקשורים לפילוחים פיננסיים, שקשורים להעסקות, שקשורים לדברים אחרים שמשליכים על אופן יישום הרפורמה באותה רשות.

אתי אלוני: האחריות ליישום המדיניות – ואם אמרתי שאני לא לוקחת את האחריות הזאת במלואה אלא היא אחריות של הריבון – האחריות ליישום המדיניות היא במשותף, היא ברובה ביישום על השלטון המקומי, אבל היא מותנית בהקצאת הכלים והמשאבים, וגם על זה ניתנה תשובה.

אתי אלוני: לא יכול להיות שאם אנחנו הגוף המיישם, אז אתם תעשו רפורמות, כלומר ירושלים תעשה את הרפורמות והן יתגלגלו במורדות לפתחן של הרשויות המקומיות, ויסתדרו.

אתי אלוני: לצערי, לא מעט רפורמות אולי התנהלו באופן הזה.

אתי אלוני: אני חושבת שעם הזמן נלמדה הנוסחה – אולי לא עד הסוף, לא הגענו לכל הגשרים הסגורים – אבל יש פה עוד מקום, וצו החינוך שיוצג לך גם היום אחר הצהרים הוא אחד הנושאים.

עינת וילף: אחר הצהרים?

אתי אלוני: היום ב-17:30.

יהודית גידלי: קודם כול, זה אמור להיות מחר.

עינת וילף: משמח לדעת.

עינת וילף: יש פגישה היום אחר הצהרים.

אתי אלוני: כדי שנסיים את הפתיח בעניין הזה, אני אומר – אמר חופרי - ואנחנו דורשים בעניין הזה להגדיר סל תלמיד, וסל תלמיד אחיד.

אתי אלוני: אני אסיים את הפתיח בכך שאני אחזק ואומר שאנחנו מצפים שחלק מהפתרונות יהיו בהגדרה מדינתית, ממלכתית, של סל שיגיד מה זה אותו שירות ממלכתי שהמדינה מתקצבת ונותנת, וממנו – אחרי שיינתן הבסיס – יוכלו להיות חלוקות דיפרנציאליות, ולא להיפך, והיום יש הרבה חלוקות דיפרנציאליות אבל הן תוספתיות, הן לא משהו שהוא בבסיס התקציב.

אתי אלוני: עד כאן מבחינת ראייתנו את מקומנו כשלטון מקומי בהובלת החינוך.

אתי אלוני: ברשותכם, במצגת אנחנו החלטנו לסרוק – מאחר שמדובר גם על ההיערכות שלנו לשנת הלימודים, ואני אומרת, ההיערכות היא היערכות משותפת, אני מדגישה את זה – כך שאנחנו נסרוק כמה מהלכים שנעשו ומה ההשלכות שלהם על הרשויות המקומיות.

אתי אלוני: אנחנו כאמור נפתח את שנת הלימודים ב-27 באוגוסט עם כשני מיליון תלמידים.

אתי אלוני: שני מיליון תלמידים ייכנסו למערכת החינוך ב-27 באוגוסט.

עינת וילף: זהו?

עינת וילף: עברנו את סף השני מיליון?

אתי אלוני: עוד לא, 1,928,345.

אתי אלוני: אבל, צריך לומר שקודם כול זה לראשונה עובד לפי לוח החופשות או לפי מחזור הימים החדש בלוח השנה – לראשונה בקיץ הזה – ושנית צריך לומר, תבינו מה זה מערכת של שני מיליון תלמידים, בוודאי משרד החינוך מבין אותה, אבל מערכת של שני מיליון תלמידים שהרשויות המקומיות צריכות להפעיל – מגני שלוש-ארבע ועד י"ב.

אתי אלוני: מספר רפורמות חשובות – היסטוריות, צריך לומר – הוביל ומוביל המשרד.

אתי אלוני: אני אתייחס בהתאם לזה בסקירה.

אתי אלוני: "עוז לתמורה" – אותה רפורמה שמדברת על מורי התיכונים, והתוספת המרכזית שניתנה למורי התיכונים תוך הגדלת שעות הלימוד, לצורך העניין למשרה של 40 שעות – אני לא אחלק כרגע, זה לא העניין כרגע.

נחום חופרי: שעות ההוראה.

נחום חופרי: לא הלימוד.

אתי אלוני: שעות ההוראה, אבל אני אומרת – המשרה שלהם היא 40.

נחום חופרי: אני לא סתם מתעקש.

אתי אלוני: ה-40 מתחלק בצורה כזאת שזה לא רק הוראה.

אתי אלוני: הרפורמה הזאת החלה בשנה שעברה ואנחנו יודעים לדבר עליה בשני מימדים.

אתי אלוני: אחד, שהיא הולכת בקצב יחסית סביר - אם שליש בתשע"ג יהיו כבר בתוך הרפורמה הזאת, אנחנו שמחים על הקצב.

אתי אלוני: אנחנו יודעים שגם יש מגבלות של פינות העבודה.

אתי אלוני: ככלל, אני רוצה להעיר הערה שהיא רלוונטית גם ל"אופק חדש", ואתמול דיברנו על כך – שאנחנו מברכים מאוד את המהלך האיכותי שמאפשר זמן איכות מורה-תלמיד.

אתי אלוני: בחלקו זה קורה ב"עוז" ובחלקו זה קורה ב"אופק", כשזאת בעצם המטרה.

אתי אלוני: ואם אנחנו מדברים על לימוד איכותני ועל התקדמות, אנחנו בהחלט חושבים – אנחנו מבינים את זה גם מהשטח – שהעובדה שיש יותר זמן למורה לגעת בתלמיד, לראות אותו ברמה הפרטנית, קודם כול זה מבורך לכשעצמו, אנחנו רואים בזה ברכה.

אתי אלוני: לגבי היישום - אני לא נכנסת כרגע לתקציבים - אני רוצה להגיד שני דברים.

אתי אלוני: אחד, אנחנו יודעים שהיישום בתוך בתי-הספר היה מותנה או מתקדם בחלקו איטי בגלל פינות העבודה, אבל צריך לומר שזה נעשה תוך כדי הלימודים ואנחנו יודעים שיש קפיצה והאצה בבינוי הזה כי חיכו גם לסוף השנה.

עינת וילף: שזה באחריותכם.

אתי אלוני: אמת, לכן אני מציינת את זה, שלא תחשבו שהכול ורוד.

אתי אלוני: ואני אומרת – זה בהחלט חלקנו, אנחנו מודעים לעניין הזה אבל גם המשרד יודע לגלות וגם מבדיקות שלנו אנחנו יודעים שיש גרף עולה באופן מהותי לגבי ההאצה בבנייה ואנחנו מקווים שזה יבוא לידי ביטוי בקיץ הקרוב.

אתי אלוני: גם ראשי הרשויות אמרו – אנחנו יודעים שמשאירים את זה לקיץ כי יותר קל לשפץ בקיץ מאשר לעשות את זה במהלך שנת לימודים.

אתי אלוני: נושא נוסף קשור למה שנקרא מעגל המעטפת.

אתי אלוני: כשעושים רפורמה, יש לה השלכות לא רק לגבי האובייקט המרכזי ברפורמה, במקרה הזה מורי התיכונים, אלא יש לכך השלכות, וחלק מההשלכות מדברות על כך שהוארכו שעות השהייה של המורים בבית-הספר, מורים שוהים עד 16:00 בבית-הספר.

אתי אלוני: זה אומר עוד מזכירות, עוד שרתים, עוד שירות כזה או אחר, עוד חשמל, עוד אינטרנט, עוד הרבה דברים אחרים שקשורים לעלויות כדי שאותם מורים – ואני אומרת את זה בהערכה רבה – יעשו את עבודתם.

אתי אלוני: כרגע בהסכם שנחתם, ההסכם מדבר רק על תוספת למורים כמובן, והוא אינו לוקח בחשבון את התוספות האחרות, וזה עורר מהומות לא קטנות בתוך בתי-הספר, בעיקר לגבי עובדי המעטפת.

אתי אלוני: לא נפתח את זה כרגע אבל אני רוצה לומר שקיימת בעיה בעניין הזה, זה במגעים עם ההסתדרות – בין האוצר להסתדרות.

אתי אלוני: אני רוצה שנסמן את זה ונדע שיש רעשים – אני אגיד את זה בעדינות.

עינת וילף: כשאת אומרת לסמן ויש רעשים, דווקא בגלל שאנחנו עוסקים בפתיחת שנת הלימודים תשע"ג, האם את מרימה כאן דגל אדום, שחור, לגבי האפשרות של פתיחת שנת הלימודים?

אתי אלוני: לא, לא.

אתי אלוני: אני לא מרימה דגל, אני רק אומרת – אני מסמנת את זה כסוגיה שהיא סוגיה שנמצאת במגעים כאלה ואחרים.

אתי אלוני: אני מציינת, אתם יודעים – אני לפחות מתנהלת בשקיפות.

נחום חופרי: הסיבה שההסתדרות נכנסה לזה היא שכנראה המורים יצטרכו להיות אלה שיסגרו את בית-ספר וינקו אותו בסוף.

קריאה: אני לא מאמין שתהיה השבתה.

אתי אלוני: אף אחד לא מדבר על זה.

עינת וילף: אני מבינה את הנושא.

עינת וילף: זה לא מדובר, זה לא על סדר-היום.

אתי אלוני: לא, לא.

אתי אלוני: לא מדובר על זה, אבל אמרתי – רעשים במובן זה שיש - - -

עינת וילף: חשוב להבין את עוצמת הרעש.

אתי אלוני: היו רעשים במהלך השנה - אנחנו יודעים אותם, אנחנו מכירים אותם, זה עלה ממקומות ואני מקווה שזה יטופל.

קריאה: יש סכסוכי עבודה בתוך הרשויות המקומיות עצמן עם ועדי העובדים, אבל זה לא יגיע לידי מיצוי כזה או אחר לקראת ה-27 באוגוסט.

אתי אלוני: תודה.

אתי אלוני: "אופק חדש" – רפורמה שיחסית היא ותיקה לרפורמות שאנחנו מדברים עליהן.

אתי אלוני: זה דובר בדיון הקודם אבל אני כן רוצה לומר אמירה מחוזית שאומרת שככלל, יש שביעות-רצון, צריך לומר את זה.

אתי אלוני: ככלל, מההתרשמות שלנו – גם מתוך מערכות החינוך, גם מראשי הרשויות – יש בהחלט שביעות-רצון מיישום הרפורמה.

אתי אלוני: העובדה שמורים אומרים שפתאום הם רואים יותר תלמידים, יותר זמן לראות דברים שהם לא ראו, יותר הורים מרגישים את זה, זה מגיע לראשי הרשויות, מברכים על כך, צריך לומר גם את זה ואנחנו חושבים שזה מבורך.

אתי אלוני: אנחנו יודעים שהשנה זה ייכנס יותר ויותר לחטיבות הביניים.

אתי אלוני: יש לזה השלכה למשל בנושא אבטחה אבל נדבר על זה אחר כך בסוגיות.

אתי אלוני: אנחנו רוצים לומר שלגבי "אופק חדש", הסייעות בגנים קיבלו תוספת לשכר בגין "אופק חדש".

קריאה: לא קיבלנו כלום.

קריאה: שקל ליום.

קריאה: בדיוק שקל.

אתי אלוני: הסייעות בגנים קיבלו תוספת של 5% לשכר "אופק חדש", ובכולל, צריך לומר שבנוסף לתוספת הציבורית שניתנה, סך הכול הסייעות קיבלו תוספת של 22.7%.

קריאות: - - -

אתי אלוני: באוקטובר, אוקיי.

קריאה: זה עובר דרך השלטון המקומי.

עינת וילף: אני מבקשת לאפשר למצגת להמשיך.

עינת וילף: סייעות יקרות, בבקשה.

אתי אלוני: סליחה, באוקטובר אתן מקבלות את ההשלמה ל-22.7%, וצריך לומר את זה ביושר.

אתי אלוני: חבר'ה, בואו נסתכל בעיניים.

אתי אלוני: הרשויות המקומיות הבינו את החשיבות של העבודה שלכן ואתן מגזר שזכה בתוספת למה שהמגזר הציבורי זכה – ואני לא הממונה על הסכמי השכר – אז בואו גם נדע להגיד את הדברים האלה בצורה הגונה.

אתי אלוני: "ניהול עצמי" – גם היא רפורמה שהחלה השנה בבתי-הספר.

אתי אלוני: מדובר על בתי-הספר היסודיים, ההחלה היתה במחוז תל-אביב ובמחוז חיפה ב-166 בתי-ספר יסודיים ב-17 רשויות מקומיות, ובתשע"ג תתרחב לירושלים ולצפון לעוד כ-50 רשויות נוספות, ובסך הכול הצפי בתשע"ג מדבר על 500 בתי-ספר שייכנסו למסגרת הזאת של "ניהול עצמי".

עינת וילף: מה המשמעות של ניהול עצמי, ספציפית?

עינת וילף: אם תוכלי להסביר מה זה, כלומר מה ניתן.

אתי אלוני: המשמעות של ניהול עצמי, ברציונל שלו, היא העברת יכולת גמישות של ניהול תפעולי ופדגוגי של המערך הפנים-בית-ספרי – יותר שיקול דעת, גם פדגוגי וגם ניהולי למנהל בית-הספר באמצעות ניהול משאבים מושכל, כשהוא יודע את מקורות התקציב שלו מראש והוא מתכנן תוכנית עבודה בית-ספרית מותנית תקציב.

אתי אלוני: ישנה ועדה שהיא ועדה מלווה.

קריאה: אני רק אומרת שאני מתמוגגת כי אתי מספרת על הרפורמה.

קריאה: כשתרצי, אם תרצי, אנחנו נשמח לפרט בהמשך אחרי אתי.

עינת וילף: בסדר, אני מאוד אשמח.

קריאה: זה אומר שיש שיתוף פעולה יפה.

קריאה: נכון.

אתי אלוני: בגדול, אני לא אחזור על הדברים.

אתי אלוני: אנחנו היינו מלכתחילה – גם חופרי, גם אבי וגם אני – שותפים בוועדת ההיגוי בהובלה של העניין הזה.

אתי אלוני: אני רוצה לומר מה זה עשה ברשויות המקומיות, כי אני מסתכלת מהכובע הזה – לפחות כשאני יושבת כרגע פה.

אתי אלוני: אני רוצה לומר שהעניין הזה הרחיב ויצר שיח משמעותי יותר בין הרשות המקומית לצוות המורים והנהלת בית-הספר, ולמפקח.

אתי אלוני: כלומר,יש משולש כזה, פתאום אנחנו יכולים גם לדבר לא רק על הנוסחה במתמטיקה, לדבר על דברים שקשורים לניהול הערכי, שקשורים לדגשי ראש הרשות שהוא רוצה להחיל ולחבר אותם לבית-הספר שנמצא בגזרתו, וזה בסדר, ואיך עושים את שיתופי הפעולה.

אתי אלוני: אני חושבת שבזה אני מתמצתת את עיקר העניין.

אתי אלוני: היכולת לייצר את השיח הזה בצורה פתוחה יותר, בצורה שקופה יותר, עם פתיחה ליוזמות שבית-הספר, המורים, יוצרים, כי הוא מקבל על זה תקציב, זה חלק מהעניין של ניהול עצמי שמורי בית-הספר יכולים ליזום ויש לו גם תקציב לתת, זה מעודד גם את המורים לחשוב, ומצד שני שחלק מהיוזמות יתבצעו בקהילה, קרי ברשות, אנחנו חושבים שזה נכון.

אתי אלוני: זה בית-ספר שחי, הוא לא חי בבועה – בית-ספר שחי ונושם בתוך מרחב קהילתי, שראש רשות מוביל אותו, ואני חושבת שזה נכון, וצריך לזכור שהורי התלמידים והתלמידים הם תושבי הרשות.

אתי אלוני: הם תושבי אותה רשות ואני חושבת שצריכה להיות הלימה, קשר שוטף של העניין הזה.

אתי אלוני: הדבר הנוסף שזה יצר – לפחות ממה שאנחנו לומדים, וצריך לומר שהמחקר אמור להתפרסם, תקנו אותי אם אני טועה, אבל זה לווה על-ידי מחקר של ראמ"ה – נושא של בקרה וניהול מושכל יותר של משאבים, היכולת של מנהל בית-הספר מצד אחד לחסוך ומצד שני למצות עוד משאבים לטובת מקורות, לטובת פעילות בית-ספרית, זה משהו שהוא מאוד חשוב.

אתי אלוני: אני חושבת שזו יוזמה ברוכה של המשרד, אני יודעת שמושקעת הרבה מאוד עבודה בהכשרת המנהלים ובהכשרת הצוות, ואנחנו נראה אחרי הפיילוט השנה ונשמע את תוצאות המחקר.

אתי אלוני: "התוכנית הלאומית" – התוכנית הלאומית לתקשוב החלה והתמקדה במחוזות צפון, דרום וירושלים.

אתי אלוני: אנחנו כמובן מברכים על היוזמה והמימון ואנחנו רואים בזה תרומה משמעותית לשינוי האקלים הלימודי בבית-הספר, בראש ובראשונה.

אתי אלוני: אנחנו ביקרנו בלא מעט בתי-ספר, בלא מעט "כיתות חכמות", בלא מעט מקומות שהפכו את הלמידה לחגיגה – לא במובן הברדקיסטי אלא במובן החווייתי של הלמידה - ללמידה אינטראקטיבית.

אתי אלוני: יש גם את הבעיות – צריך לומר, וצריך לומר גם ביושר – אני כן מבקשת להעלות שתי סוגיות בעניין הזה.

אתי אלוני: האחת, שכמובן אנחנו מבקשים להרחיב את התוכנית לכלל ילדי ישראל, אז כמובן שהמשרד אומר – גם אנחנו רוצים, וכמו כל דבר שהוא מותנה בתקציב זה כנראה יהיה מדורג.

אתי אלוני: אבל, מאחר שהיום ללמוד עם מחשב זה כבר לא פריבילגיה, זה כבר בסיסי, אני רוצה לומר שיש רשויות שמכוחות עצמן – והן לא רשויות שנמצאות במחוזות האלה – מתקציבן ומעצמן קנו לפטופים לתלמידים והכניסו מכשור, מערכת תקשוב חכמה, ואנחנו מצפים שהמשרד יתמוך ויעודד את זה ולא יעניש את אותה רשות שאמרו לה חכי לתורך, כי תורה יגיע כנראה רק בתשע"ז.

אתי אלוני: אני מדברת על היכולת כן לעודד רשות שלקחה על עצמה ומימנה את זה, לעודד תמיכה טכנית, לעשות כל מיני פעולות כאלה גם אם כרגע היא לא עומדת במחוזות, ואני חושבת שזה נכון, זה לגיטימי.

אתי אלוני: הרשות כבר מימנה את זה, היא לא היתה צריכה לממן, היא היתה צריכה לחכות כנראה עוד כמה שנים כדי להגיע לזה, ובתמיכה כזו או אחרת היא עשתה את זה ואנחנו מבקשים שתשקלו את העניין הזה, אני חושבת שזה נכון.

אתי אלוני: אני עוברת לטרכטנברג.

אתי אלוני: לכל הדעות, אין ספק שהמהלך המשמעותי שקרה השנה החל מרוחות המחאה החברתית אבל בעצם מההחלטה מינואר 2012 לגבי טרכטנברג.

אתי אלוני: אני רוצה לומר בגדול שהמהלך כולו הוא מהלך דרמטי, קודם כול ברמה העקרונית שלו והתפיסתית שלו, ושנית, הוא מהלך דרמטי בתוך הרשויות המקומיות.

אתי אלוני: ולפתיחה אני אבוא ואומר, כן, ואני כן ארשה לעצמי להחמיא לפחות לשולחיי – יושב פה גם חופרי – ולומר שהמהלך הזה לא יכול היה שיקרה ב-27 באוגוסט ללא ההתגייסות של השלטון המקומי, של הרשויות המקומיות, להגיע למצב שקרוב לאלף כיתות גן חדשות עומדות על הרגליים תוך ארבעה חודשים – כי תזכרו שבינואר היתה החלטה ולא בפברואר התחילו לבנות, לקח עוד כמה ימים עד שהדבר הזה קורה – ואני רוצה לומר שכן בשיתוף פעולה חשוב, גם לגבי נושא התקציב, גם לגבי מציאת מקורות מימון נוספים, המשרד שהבין את המצוקה הלך בעניין הזה אתנו, עם האוצר, ואנחנו בהשגות של תוספות תקצוב נוספות עומדים בזה.

אתי אלוני: אני רוצה להגיד שקיים קושי, ועכשיו אני אדבר על המשמעויות שלו.

אתי אלוני: ראשית, לוח הזמנים הקצר.

אתי אלוני: צריך לזכור שהבנייה ברובה החלה במרס-אפריל, במקרה הטוב.

אתי אלוני: היום אנחנו מצויים ביולי, זה לא הרבה זמן להעמיד כל כך הרבה כיתות – ואני אומרת לכם, אני יודעת את זה גם מצרפתי – באמת מתוך התגייסות שלמה של עיר שאמרה, עזוב עכשיו תוכניות בנייה, לתת לזה קדימות כדי שבקיץ הזה יעמדו ילדי הגנים בתוך הגנים.

אתי אלוני: מאמץ נוסף שעשו ראשי הרשויות זה למצוא מה שנקרא פתרונות חלופיים בלא מעט רשויות, וצריך לזכור שיש רשויות גדולות שהיו צריכות 100 גנים ו-63 גנים, וזה לא קורה בארבעה חודשים.

אתי אלוני: רצו לתת מצד שני גם מענה להורים ולא לאכזב.

אתי אלוני: נכון שהרפורמה מדברת על שלוש שנים ונכון שהסברנו את זה להורים ונכון שיצאה תקשורת עם שר החינוך ויושב-ראש השלטון המקומי, הכול נכון, בסופו של דבר ההורים קלטו שהם זכאים לחינם, והם רוצים עכשיו – חינם ועכשיו.

אתי אלוני: צריך לזכור גם שאנחנו לקראת שנת בחירות וצריך לזכור עוד כל מיני משתני גרף כאלה ואחרים, ובסופו של דבר זה יצר תמונה שיצרה לחץ כזה או אחר על ראשי הרשויות המקומיות.

אתי אלוני: בסופו של דבר זה הוביל לטוב, אבל אני רוצה לומר שזה הוביל אצלנו לעומס אדיר – גם בתקציבים, גם להיחנק בהרבה מאוד דברים ולהעמיד את המערכת כך ש-85% מהשנתון הזה עומד בקיץ הזה לקבל שלוש-ארבע, צריך לזכור את זה.

אתי אלוני: אני רוצה לומר שחלק מהמבנים, בגלל הבנייה המואצת, לא יהיו מוכנים ב-27 באוגוסט אבל יש מבנה חלופי - ההורים יודעים ברובם - וחלקם של המבנים גם לא יהיו מוכנים בסוף החגים, גם את זה צריך לומר.

אתי אלוני: גם לזה נערכו הרשויות המקומיות.

אתי אלוני: הצפי האחרון, הדד-ליין, כמדומני מדובר על דצמבר, אבל ההורים מיודעים והם אמרו: אוקיי, אנחנו מעדיפים את זה כי אנחנו יודעים שיש גן, יש שלט, יש קרקע, יש מקום.

אתי אלוני: אבל צריך לומר, אלה ההתמודדויות שלנו כראשי רשויות בעניין הזה.

אתי אלוני: כמה דברים חשובים שצריך לומר לגבי הקשיים.

אתי אלוני: תקציב הבינוי שתוכנן לכיתת גן בשלבים הראשונים שלו, לפחות לאור המציאות בפועל, מראה על פער.

אתי אלוני: אתם צריכים לזכור שיש תקציב שהקצה משרד החינוך.

אתי אלוני: משרד החינוך דיבר על 900,000 שקלים, המציאות בפועל – לפחות על-פי מספר לא קטן של ראשי רשויות – מדברת על 1.2 מיליון שקלים.

ג'מאל זחאלקה: מה זה 900,000?

עינת וילף: פר כיתה.

אתי אלוני: עלות בינוי של כיתת גן.

קריאה: זה מוגזם.

יהודית גידלי: חצי מיליון שקל.

ג'מאל זחאלקה: 900,000?

ג'מאל זחאלקה: יש פה נתון קצת מופרז.

ג'מאל זחאלקה: יש איזו טעות פה.

אתי אלוני: זה התחשוב שנתן המשרד, תיכף הוא ידבר.

אתי אלוני: העלות של כיתה שנתן המשרד – לפחות ממה שאנחנו יודעים – מדברת על זה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו בוועדת החינוך כבר עשר שנים, כל פעם אומרים לנו חצי מיליון שקל.

קריאות: לא, לא.

קריאה: כבר לא, הרבה שנים.

נחום חופרי: התקצוב הוא דיפרנציאלי, הוא נע בין 720 ועד - - -

אתי אלוני: זה החלק שהמשרד מתקצב.

אתי אלוני: אני מדברת קודם כול על כמה עולה כיתה.

נחום חופרי: מבחינת העלות.

קריאה: כמה עולה לך לבנות גן ילדים.

אתי אלוני: עלות של כיתה – 900,000 שקלים, זה התחשיב.

ג'מאל זחאלקה: גן זה לא כמו כיתת לימוד.

אתי אלוני: כיתת גן, כך אנחנו קוראים לזה, זה כולל ההצטיידות וכולי.

אתי אלוני: בפועל, המשרד מתקצב – אחרי כל התוספות, אני הולכת על קו המקסימום שתוחשב – מדובר על סדר גודל של בין 770,000 ל-800,000 שקלים, בהשתתפות המשרד.

אתי אלוני: זה אומר שלעיר מסוימת ניתנים 100,000 שקלים להשלים, ואם יש לה עשרה גנים אז תכפילו, ואם יש לה 100 גנים גם תכפילו.

אתי אלוני: בפועל, העלות שציינו ראשי הרשויות היא עלות יקרה יותר, היא מדברת על 1.2 מיליון, דהיינו עוד 300,000 שקלים, וגם את זה עכשיו תכפילו במספר הגנים שנדרש לממן.

אתי אלוני: זוהי עלות אדירה שהרשות המקומית לא תכננה אותה, לא תקצבה אותה בשנת התקציב הזאת, אף אחד לא תכנן את זה, וזה קושי שמטיל עומס לא קטן.

אתי אלוני: אנחנו מקבלים לא מעט טרוניות מראשי רשויות, עד כדי כאלה שאמרו – יכול להיות שאני לא אעמוד בזה ולא אפתח, או שאני אעצור את זה כי אין לי להשלים, ואם אני לא משלים זה עומד, וזה חבל.

אתי אלוני: נושא תקן כוח-אדם – מאחר שדיברנו עליו בדיון הקודם, אני לא אפתח אותו אבל זו סוגיה שהעלינו כבר מינואר או מפברואר, כשהתחילו הדיונים, ואנחנו מבקשים לדון בזה, גם כשאנחנו פותחים את זה ככה.

אתי אלוני: ציינתי בדיון הקודם שיש לא מעט רשויות שיכולות, אז אומר לי ראש העיר - אני מכספי מתקצב, ויש לא מעט כאלה ויש מקומות שרוצים לתקצב אבל אין להם איך.

עינת וילף: כלומר, התקן היום הוא גננת וסייעת, ויש רשויות שמוסיפות עוד סייעת.

אתי אלוני: אכן כן.

אתי אלוני: תקציב ההצטיידות בגן – אנחנו מדברים גם על תקציב הצטיידות "בייסיק" ששם משרד החינוך, שהוא איננו מספק.

אתי אלוני: אנחנו מדברים על סדר גודל של 26,000 שקלים אל מול עלות בפועל של 80,000 שקלים, והנה הפערים.

אתי אלוני: זה עוד 50,000 שקלים שגם הרשות רוצה כדי לפתוח את הגן ולהעמיד אותו.

אתי אלוני: אני לא מדברת על top facilities, אני מדברת על משהו שהוא לא במאיון העליון.

אתי אלוני: אנחנו מדברים על משהו שהוא באמת "בייסיק", זה עוד 50,000 שקלים שנוספים לבינוי, שנוספים לסייעת, שנוספים לדברים האחרים.

אתי אלוני: שני דברים אחרונים – נושא הסייעות הרפואיות, כשקיימת בעיית תקצוב.

אתי אלוני: אנחנו יודעים על כ-160 ילדים שאמורים להצטרף לשלוש-ארבע ולא תוקצבו לנושא סייעות רפואיות ולכן לא יוכלו להצטרף או ליהנות מהשירות הזה.

אתי אלוני: דבר נוסף – גם אותו העליתי בדיון הקודם – מדבר על חוסר בתקני שירות פסיכולוגים, שגם הוא המעטפת המייעצת, המעטפת המקצועית הנדרשת להפעלה בגן, וגם היא לא הוגדלה, למיטב ידיעתנו, כתוצאה מהרפורמה.

אתי אלוני: שלוש-תשע – בשלוש-תשע אלה הנתונים, אנחנו עבדנו על זה באופן משותף עם המשרד מהרגע שההחלטה ירדה ועד הגיבוש ועד קיום הכשרות, כנסים, עבודה עד הדרג של ראשי רשויות, מנהלי הגיל הרך, ועוד ועוד ברשויות המקומיות.

אתי אלוני: מה המשמעותיות?

אתי אלוני: קודם כול, צריך לומר שהמהלך הוא מבורך כי אנחנו חושבים שזו פעם ראשונה שמדינת ישראל מאפשרת מסגרות חינוך איכותיות מפוקחות לגיל הזה.

אתי אלוני: זה לא היה.

אתי אלוני: זה קודם כול.

אתי אלוני: שנית, אנחנו הצענו כשלטון מקומי שהמדד לכניסה לשלוש-תשע יהיה מדד שטראוס ולא אשכול למ"ס.

עינת וילף: תסבירי את ההבדל.

אתי אלוני: אשכול סוציו-אקונומי הוא מה שנקרא קנה-מידה יישובי, שניתן על-פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ואילו מדד שטראוס הוא מדד טיפוח בית-ספרי שנותן מדד לבית-הספר, לא משנה אם הוא נמצא ביישוב שהוא באשכול סוציו-אקונומי גבוה, דהיינו הוא משקף את ההורים, את התושבים, הוא משקף את מצב משפחותיהם של הילדים שגרים לצורך העניין באותה שכונה, וזה בהחלט יותר משקף.

אתי אלוני: אם אני אקח כדוגמה את תל-אביב, שהיא סוציו 8, היא לא נמצאת כרגע בפיילוט, וכידוע בתל-אביב אין רק את רמת אביב או רק את תל ברוך, יש גם את שכונת התקווה וגם את שפירא ועוד כהנה וכהנה, שבהחלט דומות בפרופיל ובמאפיינים שלהן – אותם ילדי גן ובית-ספר – לצורך העניין לבית-ספר בסוציו 1, אבל הוא לא מקבל את זה.

אתי אלוני: אותו ילד בשכונת שפירא לא מקבל את זה, לעומת ילד שמקבל את זה בערבֶּה או במקום אחר שהוא עונה לסוציו.

אתי אלוני: אנחנו עשינו על זה עבודה, הגשנו אותה.

אתי אלוני: אני רוצה לומר שהמשרד היה אתנו והשר היה אתנו, אבל זה לא עבר באוצר, וצריך לומר את זה.

אתי אלוני: זה עצוב, משום שבקיץ הקרוב ייכנסו 240,000 תלמידים לתוכנית הזאת, שאנחנו מברכים עליה, אבל אנחנו אומרים – לצד הרבה מאוד ילדים ברשויות אחרות שמאפייני הפרופיל הסוציו-אקונומי שלהם בדיוק דומים לאחד עד שלוש, אבל לא יקבלו את ההטבה הזאת.

אתי אלוני: אנחנו חושבים שזה לא טוב, בלשון המעטה, או אפילו עצוב שככה אנחנו מתנהלים.

עינת וילף: אורי, אתה יכול להתייחס למה שנאמר בהקשר הזה?

אורי שמרת: יש לי הרבה דברים להתייחס.

אורי שמרת: ספציפית לנושא הזה – קודם כול, ההחלטה שסוציו אחד עד שלוש המדינה תממן באופן מלא וסוציו ארבע עד עשר יהיה סבסוד דיפרנציאלי, זוהי החלטה שהממשלה החליטה, לא משרד האוצר החליט.

אורי שמרת: הממשלה, בראשות ראש הממשלה, זו ההחלטה שהיא החליטה – שהולכים לפי סוציו ולא לפי מדד טיפוח.

אורי שמרת: בהקשר הספציפי ניתן את הדוגמה של תל-אביב.

אורי שמרת: בתל-אביב אפשרי שהסבסוד לילד בשכונת התקווה יהיה יותר גדול מהסבסוד של ילד ברמת אביב.

אורי שמרת: העירייה יכולה לעשות את זה בעצמה, היא לא צריכה את האוצר בשביל זה - אפשר לעשות סבסוד צולב - אבל באבו בסמה או ברשויות חלשות, אבו גוש, אין מאיפה לעשות סבסוד צולב.

אורי שמרת: רוב התושבים שם חלשים ולעירייה גם אין מאיפה להביא כסף.

אורי שמרת: ולכן, במקרה הזה, במיוחד לאור זאת שהמימון – שהוא לא מימון של מדינה – צריך להתחלק בין הרשות להורים, אנחנו חושבים שהמדד של סוציו הוא יותר נכון.

עינת וילף: אוקיי.

עינת וילף: בבקשה, אם תוכלי לקצר.

אתי אלוני: אני רוצה לומר שאנחנו מבקשים, אל"ף, לשקול את העניין הזה שוב כי אני חושבת שיש מקום לשקול את זה לעומק.

אתי אלוני: זה עלה בבקשה ממרבית הרשויות המקומיות, צריך לומר, מארבע ומעלה, מטבע הדברים.

אתי אלוני: אשכול ארבע – סוכם בהחלטת הממשלה שגם הוא ייכנס לעניין הזה, ואשכול ארבע לא נכנס, כידוע.

אתי אלוני: אנחנו מבקשים כן לעשות את המאמץ הזה, לא רק בגלל ירושלים, לא רק ירושלים היא בסוציו ארבע, יש עוד רשויות בסוציו הזה.

אתי אלוני: אנחנו מבקשים שייעשה המאמץ, אולי תוך כדי, לשלב אותם.

אתי אלוני: שני דברים אחרונים בעניין הזה של שלוש-תשע.

אתי אלוני: ראשית, אנחנו חושבים שיש מקום לקבוע כבר מהלכי יישום לחמש עד עשר לקראת תשע"ד.

אתי אלוני: אנחנו מקווים שהדבר הזה לא ייפגע ובקיץ הבא אפשר יהיה כבר לשלב אותם במערכת, לא משנה כרגע באיזו תצורה.

אתי אלוני: הדבר הנוסף שעלה תוך כדי עבודה היה הנושא של היעדר תחשוב תקציב היסעים לטובת יישום התוכנית במועצות האזוריות.

אתי אלוני: המועצות האזוריות לא יכולות ליהנות מהתוכנית הזאת כי אין תקציב להיסעים, וכידוע ללא היסעים, ילדים במושבים ובקיבוצים לא ייהנו מההטבה הזאת שיכולה להינתן להם, וגם זה בעינינו לא תקין.

אתי אלוני: זה לגבי שלוש-תשע.

אתי אלוני: השאלת ספרי לימוד – גם זאת רפורמה שנכללה במסגרת ההקלה על הנטל.

אתי אלוני: כמו כל רפורמה, כנראה צריך לתת לזה עוד איזושהי חיות, וגם העובדה שמדברים על 50% מבתי-הספר, צריך לומר שגם זה, בתור משהו התחלתי שגם התחיל מאוחר, יחסית סביר.

אתי אלוני: יחסית סביר, זה דורש הטמעה נוספת גם בקרב מנהלים, גם בקרב הורים, ויש על זה עוד עבודה.

אתי אלוני: כן בחרנו להוסיף עוד שלוש התייחסויות שקשורות בהחלט לתקצוב המשרד אבל למשהו שנותן מנוף מאוד משמעותי לשנת הלימודים הזאת – הנושא של חוק מנהל יחידות הנוער, שהוא תקצוב, הוא חוק שנחקק במשותף לנו עם משרד החינוך, המשרד העמיד תקצוב לעניין הזה.

אתי אלוני: אנחנו מברכים על זה ואנחנו רוצים לומר שבקצב הגדילה אנחנו מצפים כבר בשנת הלימודים הקרובה להכפלה מ-80 ל-150 ויותר, ונכון למה שאנחנו יודעים כרגע, התקציב העומד במידה ויצטרפו 150, לא יוכל להקיף את ה-150.

אתי אלוני: צריך לומר באופן הגון שהתקצוב שם ניתן כתקצוב דיפרנציאלי, והוא תקצוב למנהל יחידת נוער.

אתי אלוני: דהיינו, רשות שלקחה את זה בחשבון ועשתה מכרז והעמידה מנהל יחידת נוער, שעכשיו בחוק מופקד על כל פעילות הנוער, והתבסס על כך שיהיה לו תקציב למימון כי זו ההבטחה, אם לא יוגדל התקציב לעניין הזה כתוצאה מהגידול וההרחבה של עוד רשויות, זה אומר שרשויות לא יוכלו לממש את זה.

אתי אלוני: דבר נוסף, לתת מימון לאשכולות לרשויות מקומיות, שגם שם יש נוער – תתפלאו – משמונה עד עשר, במסות מאוד גדולות, ואין לזה כל מימון.

אתי אלוני: אני חושבת שאם המדינה החליטה שיש חוק נוער, אז הוא לכל הנוער ואם צריך לטפל בנוער, זה בכל מקום, ואני מבקשת או חושבת שיש מקום לשקול את העניין הזה.

אתי אלוני: נושא נוסף הוא תעודת הבגרות החברתית.

אתי אלוני: אני מברכת את המשרד על המהלך הזה.

אתי אלוני: אני שמה אותו פה כי בפירוש מובילה אותו המערכת הרשמית עם הרשות המקומית, וצריך לומר שגם הדבר הזה ייתן משקל משמעותי לפעילות החינוכית-ערכית של תלמידי התיכון מ-י' עד י"ב.

אתי אלוני: הוקצה תקציב לעניין הזה וגם סיוע לרשויות המקומיות, ואנחנו בהחלט רוצים לברך.

אתי אלוני: הדבר האחרון מדבר על ההרחבה של משתתפי בני נוער במסעות לפולין, שזה בהחלט חלק מהתוכנית הפורמלית, ובשיתוף פעולה שלנו עם משרד החינוך.

אתי אלוני: נמצא תקציב של כ-55 מיליון שקלים למימון מלגות לתלמידים, וצריך לומר שכבר בשנה הזאת ניתנו בהיקף של 31 מיליון שקלים, שזו קפיצה מדהימה מהשנים הקודמות, דהיינו יותר תלמידים ובני נוער יכלו להשתתף.

אתי אלוני: יש מקומות ורשויות שבהם היתה הכפלה, כלומר שבא ראש רשות – דיברנו עם נצרת עילית, דיברנו עם לא מעט רשויות שאמרו – כתוצאה מזה הכפלתי את מספר בני הנוער שלי ב-י"ב שיוצאים למסע.

אתי אלוני: העמוד האחרון מרכז את הסוגיות כולן, זה יופיע במצגת שלכם.

אתי אלוני: עשיתי ריכוז של הדברים, אני אעבור עליהם בקצרה למרות שעשינו מקטעים-מקטעים.

אתי אלוני: צו החינוך – אנחנו מדברים באמירה על הרחבת אחריות המדינה לצד הגדלת השתתפותה במימון מוסדות החינוך והגדרת סל תלמיד.

אתי אלוני: זה נאמר גם קודם, אני מבקשת לציין את זה, וזה לא סתם עומד בראש הרשימה.

אתי אלוני: החינוך המיוחד – מתקיים לגביו דיון בנפרד, אני יודעת, וצריך לומר שהחינוך המיוחד, על מרכיביו, הוא משא כבד – אני אשתמש בביטויים עדינים – כבד מאוד ברשויות המקומיות, עד כדי ששמעתי מלא מעט ראשי רשויות, קחו את זה מאתנו.

אתי אלוני: זו אמירה קשה.

אתי אלוני: זו אמירה קשה, אנחנו נדבר על זה גם קצת היום אבל אני כן מבקשת להטיל את זה פה ואני מזמינה שיתקיים על כך דיון, איך אנחנו מצמצמים את ההשתתפות הכבדה שנופלת על הרשות המקומית – בין אם זה על המלווה, בין אם זה על ההסעה, בין אם זה על איגרות חוץ ובין אם זה על כל המרכיבים האחרים שיש, והם כבדים, והם כמובן נוספים על כל מה שתיארנו קודם לכן.

אתי אלוני: מימון שכירויות לכיתות לימוד במגזר הלא-יהודי – סוגיה כבדה, אני יודעת שהיא נדונה גם אתמול.

אתי אלוני: במגזר הלא-יהודי, כידוע, יש בעיית קרקעות, ואנחנו יודעים על כך שהמגזר הזה סובל ממחסור בכיתות, וגם בזה.

אתי אלוני: אני רוצה לומר שלגבי שלוש-ארבע, מאחר שעכשיו החוק הזה הוחל, הרשויות האלה נדרשות לממן שכירות, והתשובה שניתנה לנו היתה – מאחר שזה עדיין לא חובה, עכשיו הם ישלמו את השכירות.

אתי אלוני: ברגע שזה יהיה חובה, אנחנו נממן.

אתי אלוני: אני רוצה לומר שבהרבה מאוד רשויות – ואתם יודעים למי אני מתכוונת בדרך כלל – זה לא עומד במבחן המציאות לשלם שכירות כשיודעים מראש שגם בעוד שלוש שנים יגיעו לכך שיצטרכו לממן את זה, אז למה אי-אפשר לסייע בזה עכשיו?

אתי אלוני: זה נושא נוסף.

אתי אלוני: צמצום תקציבים לשיפוצי קיץ – אנחנו בעוד פחות מחודש עומדים לפתוח את הגנים והכיתות, העלינו בפני מנכ"לית המשרד ובפני מינהל פיתוח וכלכלה את העניין של צמצום הולך וגובר בתקציבים לשיפוצי הקיץ, עד כדי גרושים.

אתי אלוני: גם בזה הרשות נאלצת לפתוח את הכיס ולהגיד – אם אני רוצה לעמוד במוסד ראוי, לא יכול להיות שיתנו לי רק 1,000 שקלים, מה זה 1,000 שקל לצבוע גן?

אתי אלוני: ויש כאלה שגם את זה אפילו לא קיבלו.

אתי אלוני: אנחנו מבקשים בעניין הזה לפעול במהירות לתקצב גם בהרחבה וגם לתקצב באופן כזה שזה יכול לעמוד בסבירות.

ג'מאל זחאלקה: דברים בטיחותיים המשרד מממן מלא?

ג'מאל זחאלקה: נגיד, כדי לעמוד בסטנדרטים.

אתי אלוני: זה נקרא גם שיפוצי אבטחה.

ג'מאל זחאלקה: בטיחות, לא אבטחה.

אתי אלוני: בטיחות, סליחה.

אתי אלוני: שיפוצי בטיחות.

ג'מאל זחאלקה: שיפוצי בטיחות, זה נופל בצמצום?

ג'מאל זחאלקה: האם זה צומצם, זו שאלה חשובה מאוד.

אתי אלוני: אמרו לנו הרשויות, גם מפה וגם מפה – מה שאנחנו מקבלים לא מאפשר לנו לעמוד בכבוד – ואני לא מדברת על קירות מזהב.

ג'מאל זחאלקה: האם הוא מאפשר את המינימום החוקי, שקבוע בחוק, של בטיחות?

ג'מאל זחאלקה: אני אדבר אחר כך על דברים אחרים חשובים מאוד, אבל אני מתחיל מהדבר הבסיסי ביותר – מקום בטוח על-פי הסטנדרטים של משרד החינוך.

אתי אלוני: אני לא יכולה לומר לך שיש לי תשובה בדוקה בעניין הזה, כדי שאני לא אטעה ולא אומר משהו לא מדויק.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו בוועדה לא רוצים – סליחה שאני מדבר ככה – לא רוצים שיפתחו בית-ספר שאין לו אישורי בטיחות.

עינת וילף: אף אחד לא רוצה.

אתי אלוני: אף אחד לא רוצה.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר את הדברים, גם דברים טריוויאליים צריך להגיד, כי הם לא מתקיימים.

אתי אלוני: אבל אני רוצה להגיד לך שגם לפתוח גן או בית-ספר עם אסלות שבורות זה לא תקין – גם אם זה לא לא בטיחותי.

קריאה: זה לא תברואתי, אז ממילא לא יהיה אישור.

אתי אלוני: זה לא תקין, ואם אין כסף הוא צריך עכשיו להחליט אם הוא צריך לצבוע קודם את הקיר המתקלף או לתקן את המזגן או לעשות את זה, אני באמת לא יודעת, ואז הוא פונה לכיס של ראש העיר – לכיס המוניציפלי הכוונה.

עינת וילף: אתי, אם תוכלי לעבור מהר על מה שנשאר.

אתי אלוני: יש פה עוד שלושה דברים.

אתי אלוני: במסגרת הרפורמות שצוינו ישנן תוספות נדרשות של אבטחה – גם בתחום של "אופק חדש", גם בתחום של הפעלת מסגרות שלוש-תשע.

אתי אלוני: אנחנו פונים – אני רק מציינת את זה, זה במגעים.

אתי אלוני: מתן שעות נוספות לגננות – זה עלה בדיון הקודם, אנחנו מבקשים להתריע על זה, אנחנו חושבים שזה לא טוב אם לא תיפתר הסוגיה הזאת, ומורים וגננות לא יוכלו למלא את התפקיד שלהם גם בפעילות של אחר הצהרים כתוצאה מהדבר הזה.

אתי אלוני: שני דברים אחרונים זה הנושא של היעדר תקני קב"סים ברשויות המקומיות, שגם הוא קשור למערכת הפורמלית, ומחסור בתקני שירות פסיכולוגי, שהעליתי אותו גם בהקשר של טרכטנברג, אבל אני מעלה אותו בהקשר הכולל.

אתי אלוני: אני רוצה לאחל לכולנו שנת לימודים פורייה.

עינת וילף: תודה רבה על מצגת מקיפה ומדויקת.

עינת וילף: ברשותך, דקה לפני, משום שאורי צריך לצאת וביקש להתייחס לכמה דברים שעלו כאן.

אורי שמרת: קודם כול, אני חייב להתחיל במילה טובה לרשויות על הביצוע של בינוי גני הילדים בשלוש-ארבע – תפקידי לא לתת ציונים אבל התרשמתי מהביצוע – זה כדי להתחיל.

אורי שמרת: אני מזדהה עם האמירה הראשונה של אתי – אי-אפשר לקיים את החינוך ללא השלטון המקומי.

אורי שמרת: מסכים לגמרי, יש להם אחריות משותפת לחינוך.

אורי שמרת: בשונה מידידי, אדון חופרי, אני חושב שהדיפרנציאציה היום היא לא מספיקה.

אורי שמרת: אומנם, כל התוספות התקציביות האחרונות שניתנו – אם זה "ניהול עצמי", אם זה תוכנית התקשוב, אם זה הקטנת מספר התלמידים בכיתה, אם תוספת בבינוי לגני ילדים היתה דיפרנציאלית – אני חושב שצריך להגדיל את הדיפרנציאליות במערכת החינוך ובתקציב הקיים.

אורי שמרת: לא יכול להיות שרשות חזקה – אם אמרתי קודם שתקציב שכר לימוד לתלמיד בחטיבה העליונה הוא 15,000 שקלים, יש רשויות שמוסיפות מתקציבן 10,000 ו-12,000 ו-14,000 שקלים, וזה יוצר פערים אדירים במערכת החינוך.

אורי שמרת: ילד ברעננה ובתל-אביב מקבל שירותים יותר טובים באחוזים ניכרים והתקציב שלו הוא גבוה יותר בלמעלה מ-50% לפעמים מאשר ברשות חלשה.

אורי שמרת: אני לא מקבל את מסע ההפחדות הזה שהאוצר רוצה להפריט את מערכת החינוך או שהאוצר רוצה לקחת את התקציבים ולא להחזיר אותם לחינוך.

ג'מאל זחאלקה: מי אמר שבאוצר יש קפיטליסטים?

אורי שמרת: זה מסע הפחדות מיותר.

אורי שמרת: מסע הפחדות מיותר, האוצר לא רוצה לקחת שקל ממערכת החינוך.

אורי שמרת: הוא כן חושב שצריך להעביר מרשויות חזקות לרשויות חלשות במקרה הזה, וצריך לזכור שהשלטון המקומי צריך לייצג את כל השלטון המקומי, לא רק את רעננה ותל-אביב, גם את אבו בסמה ואבו גוש.

אורי שמרת: בנוגע לעלות כיתת גן, כמו שאמרתי, ישנה תוספת דיפרנציאלית.

אורי שמרת: נאמר כאן שעלות כיתת גן היא 1.2 מיליון – יכול להיות שהסטנדרט גבוה יותר מהסטנדרט שמשרד החינוך חושב שצריך להיות, לדעתי זו עלות קצת מנופחת.

אורי שמרת: זה לטעמי, אבל יש פה את המומחה, אני לא מומחה בבינוי.

אורי שמרת: ובסופו של דבר, התאכזבתי לראות שאחרי כל התוספות התקציביות למערכת החינוך – כשמשרד החינוך עושה בשנים האחרונות עבודה אדירה, עם המון המון תוכניות – בסוף מקבלים רשימת מכולת מהשלטון המקומי שרוצה את זה, את זה, את זה.

אורי שמרת: לי זה היה נראה כמו רשימת מכולת.

אורי שמרת: ספציפית לנושא הפסיכולוגים, בשנים האחרונות כל שנה משרד החינוך והאוצר מתקצבים תוספת של 100 פסיכולוגים נוספים למערכת.

עינת וילף: לגבי הסייעות הרפואיות על הילדים בחינוך המיוחד משלוש עד חמש, האם יש התייחסות?

אורי שמרת: אני לא מכיר את הסוגיה, אני צריך לבחון את זה.

אורי שמרת: לדעתי דנתם על כך אתמול בבוקר.

עינת וילף: זה עולה בהקשרים שונים.

אורי שמרת: אני פחות מכיר את הסוגיה הזאת, אפשר לבדוק את זה.

עינת וילף: בסדר.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: חבר הכנסת זחאלקה, אתה רוצה להתייחס עכשיו?

ג'מאל זחאלקה: כן.

ג'מאל זחאלקה: ברשותך, גברתי, אני חושב שנושא הפערים בחינוך הוא נושא מרכזי.

ג'מאל זחאלקה: אין כלים אחרים בחברה המודרנית למוביליזציה חברתית ולסגירת פערים בחברה, זולת מערכת החינוך, וכאן אנחנו שמים את מערכת החינוך בשאלת מבחן עקרונית ועיקרית, ששואלת כך – האם מערכת החינוך בסופו של דבר בונה את צמצום הפערים בעוד 10–20 שנה או שמערכת החינוך משעתקת או אפילו מעמיקה את הפערים בעוד 10–20 שנה?

ג'מאל זחאלקה: עד עכשיו, לצערי הרב, מערכת החינוך – עם כל התוכניות – היא משעתקת, אני לא רוצה להגיד שהיא מחמירה, אבל משעתקת את הפערים החברתיים.

ג'מאל זחאלקה: הרבה דיבורים על צמצום פערים אבל כבר נאמר – נשיאים ורוח וגשם אין.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רואה את הגשם של צמצום הפערים.

ג'מאל זחאלקה: לכן, אני חושב שהוועדה צריכה להתערב – ואני מברך אותך על הפגישה הזאת ואני חושב שצריכים להתערב וכמה שיותר להגן על הילדים.

ג'מאל זחאלקה: אני דן את הנושאים שעלו כאן על-פי שני עקרונות, אני חושב שהוועדה אימצה אותם אבל חשוב להזכיר אותם – שאנחנו דנים את החינוך על-פי האינטרסים של הילדים.

ג'מאל זחאלקה: לא משרד החינוך, לא משרד אחר, לא ראש העיר ההוא, לא המערכת הזאת, אנחנו מסתכלים על האינטרס של הילדים.

ג'מאל זחאלקה: כל הדברים שאמרתם, צריך לזכור שהחינוך הוא בשביל הילדים.

ג'מאל זחאלקה: לא בשביל הביורוקרט או הפקיד, פלוני אלמוני.

ג'מאל זחאלקה: דבר שני, למרות כל הסקירה ששמעתי מהשלטון המקומי – ואני יכול לשמוע גם מגורמים אחרים – משרד החינוך הוא האחראי על החינוך.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, עם כל הכבוד לשלטון המקומי, בנקודות מסוימות הם בשבילי שקופים לגמרי, אני לא רואה אותם, אני רואה את משרד החינוך, ואני רואה איך משרד החינוך משתקף דרך השלטון המקומי.

ג'מאל זחאלקה: האחריות על החינוך היא של משרד החינוך, לא של השלטון המקומי, השלטון המקומי הוא סוכן, ואני חושב שצריך לצמצם את תפקידו, ואגיד איפה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לצמצם את תפקידו של השלטון המקומי ולא להקטין את האוטונומיה של בתי-הספר, אני בעד אוטונומיה גדולה יותר.

ג'מאל זחאלקה: בשלטון המקומי אין את המערכות הפדגוגיות המתקדמות.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לצמצם את תפקידו של השלטון המקומי לעניין של החומרה, לא של התוכנה – של הדברים החומריים.

נחום חופרי: ניירות הטואלט.

ג'מאל זחאלקה: בסדר גמור, זה כבוד גדול לסדר תנאים נאותים לילדים בבית-ספר.

ג'מאל זחאלקה: זה כבוד לכל אדם.

ג'מאל זחאלקה: זה כבוד גדול, אל תזלזל בנייר טואלט.

נחום חופרי: אני לא מזלזל.

ג'מאל זחאלקה: לא, לא.

ג'מאל זחאלקה: כיתה נקייה, בית-ספר מסודר, מטאטאים אותו טוב – תקנה מטאטא חדש לבית-הספר, זה התפקיד שלך כראש עיר.

קריאה: זה פני העיר.

ג'מאל זחאלקה: זה פני העיר, זה ילדים - נייר טואלט, שירותים נקיים – זה מלאכת קודש לעשות את זה לילדים, ואני חושב שזה תפקידו.

ג'מאל זחאלקה: אני כבר הייתי בהרבה סרטים, וכל פעם מגלגלים אחריות, וזהו חלק.

ג'מאל זחאלקה: משרד החינוך צריך להיות אחראי ישיר לעניין של המעטפת.

ג'מאל זחאלקה: הנה, דיברתם על פסיכולוגים.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שלמשל במגזר הערבי יש מחסור במאות פסיכולוגים משך שנים ארוכות.

קריאות: נכון.

ג'מאל זחאלקה: מה הסיבה?

ג'מאל זחאלקה: כי משרד החינוך גלגל חלק מאחריותו, גברתי, חלק מאחריותו לרשויות המקומיות.

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר שהרשות המקומית צריכה לממן 36%.

אתי אלוני: 32%.

ג'מאל זחאלקה: טעיתי ב-4%, הלוואי שכולם טועים ב-4%.

ג'מאל זחאלקה: 4%, דרך אגב, זו סטיית תקן מקובלת.

ג'מאל זחאלקה: ואז, אין פסיכולוגים במרבית בתי-הספר הערביים כי הרשויות לא יכולות לממן, והם שמים את הסיפור הזה בסוף, למרות שאנחנו יודעים היום עד כמה חשוב העניין הזה, ואני יכול לשפוט על-פי דברים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: לכן, מבחינה זאת אני חושב שראשי ערים יברכו על כך שמשרד החינוך ייקח את האחריות שלו בעניינים שהם קשורים ישירות לחינוך, חלוקת העבודה צריכה להיעשות מחדש – אני הגזמתי בכוונה בכך שהוא יטפל רק בחומרה אבל אני חושב שהגדלת אחריותו של משרד החינוך, זה יביא לצמצום הפערים.

ג'מאל זחאלקה: בכל הנושאים שהוזכרו כאן יש בעיות שצריך להתמודד אתן.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאחת הבעיות בניהול בתי-הספר, בניהול העצמי – כשאני שמעתי על ה"ניהול העצמי", אם זה נכון, ואני לא חקרתי אותו לעומק – אבל אם נכון שהאחריות היא של המנהל, אני חושב שיש בכך טעם לפגם כל עוד לא הוסדר בצורה מסודרת ונכפה על אמת – לא בנייר או בחוזר המנכ"ל – הסיפור הזה של המועצה הפדגוגית בבית-הספר, שהיא קיימת על הנייר, מתכנסת פעם בשנה לפני מסיבת הסיום, אומרים מה לעשות במסיבת הסיום וחוזרים הביתה – ברוב בתי-הספר; בחלק מבתי-הספר היא מתפקדת יופי.

נחום חופרי: סליחה?

ג'מאל זחאלקה: חלק מבתי-הספר.

נחום חופרי: אמרת רוב.

נחום חופרי: זה מתקיים פעם בשנה?

ג'מאל זחאלקה: בחלק גדול מבתי-הספר.

נחום חופרי: מועצה פדגוגית?

נחום חופרי: ברוב מוחלט של בתי-הספר זה מתקיים לעתים מזומנות, בין אם זה בצורה מתוכננת ובין אם זה כדי לפתור בעיות.

קריאה: ובצורה סדירה.

נחום חופרי: אני אקח אותך לסיור איתי בבתי-הספר.

ג'מאל זחאלקה: אני שמעתי מהורים, אני שמעתי ממורים, אני אביא לך עשרה מאמרים בנושא הזה, לגבי המעמד.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: שום דבר לא מחייב אותם, דרך אגב.

נחום חופרי: יש חוזר מנכ"ל.

ג'מאל זחאלקה: חוזר מנכ"ל.

ג'מאל זחאלקה: אין חוק.

ג'מאל זחאלקה: אין חוק.

ג'מאל זחאלקה: גם הסמכויות שניתנות לה צריכות שדרוג, כלומר שיהיה עזר למנהל, ולא שהמנהל יעשה מה שהוא רוצה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהדבר הכי חשוב שצריכים לדאוג בפתיחת בתי-הספר זה בעניין השיפוצים – זה דבר חמור מאוד מה שנאמר כאן, עניין השיפוצים, ויש שתי שאלות בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: שאלה ראשונה היא שאלת הבטיחות – האם משרד החינוך הקצה את התקציבים הדרושים לבטיחות בבתי-הספר?

ג'מאל זחאלקה: האם בתי-הספר ייפתחו כשיש בהם אישור של קצין בטיחות, זאת השאלה שאנחנו צריכים לשאול.

ג'מאל זחאלקה: זוהי שאלה טריוויאלית, לא צריכים לשאול אותה, אבל אנחנו נשאל אותה כי אני יודע שיש בתי-ספר, ואני מקבל תלונות, שההורים מהיום אומרים – אנחנו נשבית כי בית-הספר הוא לא בטיחותי.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה שאף בית-ספר יושבת.

ג'מאל זחאלקה: שהיום יהיה מצב שבו יהיה תקציב גם לעניין הזה.

קריאה: זה נכון גם לגבי גני ילדים.

ג'מאל זחאלקה: עניין החלוקה בין הרשויות החזקות לרשויות החלשות, אני לא רוצה להיכנס לעומקו של העניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני מכיר שני פנים לבעיה.

ג'מאל זחאלקה: פן אחד הוא של משרד האוצר, שקל לו להיות סוציאליסט על גבן של הרשויות, כלומר הוא בעד חלוקה בין הרשויות.

ג'מאל זחאלקה: אני מכיר את הסיפור הזה, כי האוצר לא רוצה לשלם.

ג'מאל זחאלקה: הוא אומר – אני משלם 1,000 שקלים, זה נחמה פורתא, אבל בסיפור הזה הוא לא אומר אני מקצה יותר לחלשות אלא הוא עושה חלוקה מחדש, שזה בעייתי, אבל זה יותר טוב ממצב שבו יש תת-תקצוב של הרשויות החלשות.

ג'מאל זחאלקה: הרשויות החזקות, עם כל הכבוד, הן מקבלות את הארנונה הממשלתית.

ג'מאל זחאלקה: המשרדים הממשלתיים נמצאים אצלן – שזה ארנונה של 1.2 מיליארד שקלים.

ג'מאל זחאלקה: משרד ממשלתי, למה צריך לשלם לתל-אביב, למה לא לרשויות בסביבה שהן מקבלות את השירות?

ג'מאל זחאלקה: כלומר, פעם אתה לא בונה משרדים ממשלתיים בפריפריה, ופעם שנייה שולל מהם את הארנונה.

ג'מאל זחאלקה: פעם המשרדים הממשלתיים האלה לא שילמו ארנונה בכלל, אפס, עכשיו משלמים ארנונה.

ג'מאל זחאלקה: צריך לעשות חלוקה צודקת של הארנונה.

ג'מאל זחאלקה: אני הגשתי הצעת חוק בנושא הזה, אני חושב שזה צודק מאין כמוהו לחלק את הארנונה הממשלתית.

ג'מאל זחאלקה: יש כל מיני סיפורים בארנונה, שנגבית על חשבון כלל הציבור.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מדבר על הארנונה של התושבים, כי אמרו – התושבים משלמים.

ג'מאל זחאלקה: התושבים משלמים, נכון, אבל לא הכול התושבים משלמים.

ג'מאל זחאלקה: זה שהממשלה מחליטה להקים משרד בחיפה ולא נניח בסכנין או אפילו בכרמיאל, ככה נוצר הפער הזה.

ג'מאל זחאלקה: דבר שני זה התעשייה והמסחר הגדולים במרכזים האלה – הם, יש להם תקציבים, לרשויות המקומיות.

ג'מאל זחאלקה: הקטינו את מענקי האיזון, אז צריך לאזן גם את הנושא הזה בכך שתהיה הקצבה דיפרנציאלית.

ג'מאל זחאלקה: הגיעו מצבים, גברתי – ואני אחראי על מה שאני אומר ואני לא מאמין למה שאומרים לי כל המשרדים כי אני בדקתי את הנושא הזה עשר פעמים – מה קורה?

ג'מאל זחאלקה: הוא מדבר על חלוקה של תקציבי הרווחה.

ג'מאל זחאלקה: תקציבי הרווחה חולקו באופן דיפרנציאלי.

ג'מאל זחאלקה: הרשויות המקומיות לא יכלו לשלם מצ'ינג, חזר התקציב למשרד הרווחה, משרד הרווחה נתן אותו לרשויות החזקות שמשלמות מצ'ינג.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו המשרד רוצה לבטל את המצ'ינג או להקטין אותו בצורה דרמטית, ואז מחזירים להם את הכסף.

ג'מאל זחאלקה: מה שקיבלה הרצליה זה לא היה תקציב שלה, זה היה תקציב שרשויות חלשות לא יכלו לקבל בגלל המצ'ינג.

קריאה: מה זה מצ'ינג?

עינת וילף: מצ'ינג זה הכסף שהעירייה צריכה לתת כדי לקבל את הכסף מהממשלה.

ג'מאל זחאלקה: לכן גברתי, אני מצטער מאוד שבאים לכאן נציגים של השלטון המקומי, מדברים בשם 15 הרשויות החזקות – לא בשם הרשויות החלשות.

ג'מאל זחאלקה: יש בזה טעם לפגם, ולכן אני חושב שלא צריך לקבל את דעתם בנושא של חלוקת הנטל.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מצפה מראש העיר רעננה שיבוא ויגיד – אני בעד שיהיה תקציב דיפרנציאלי.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא יגיד את זה, או שהוא יגיד את זה כסיסמה, אבל כשזה יבוא על אמת, הוא יתנגד לזה.

נחום חופרי: זאת החלטה של מרכז השלטון המקומי כולו, אתה יודע.

ג'מאל זחאלקה: אני מגנה את ההחלטה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: אם אכן אתה צודק, זה חמור ביותר.

ג'מאל זחאלקה: אני אכתוב בעיתון שראשי הרשויות החלשות, הפריפריה, הסכימו - לא מגיע להם תקציב; התקציב צריך להתחלק לטובת העשירים – אני רוצה לכתוב, רוצה שמישהו יענו לי.

ג'מאל זחאלקה: בוחבוט יענה לי או ראמז ג'רייסי.

ג'מאל זחאלקה: אני פשוט מסרב להאמין.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שאתה צודק, אבל איך אומרים, זה לא יעלה על הדעת.

ג'מאל זחאלקה: למרות שלא השתמשתי בזה אף פעם, אבל זה לא יעלה על דעתי שהחלשים יסכימו – לא מגיע לנו כסף.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שאתה אומר.

נחום חופרי: זה לא מה שהם אומרים.

עינת וילף: תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שאתה אמרת.

נחום חופרי: לא.

ג'מאל זחאלקה: אמרת בדיוק ככה.

ג'מאל זחאלקה: אני מתרגם לעברית מה שאמרת.

עינת וילף: חבר הכנסת זחאלקה, אני מבקשת.

עינת וילף: תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה.

עינת וילף: לפני שאני עוברת למשרד החינוך וכיוון שאמרת שאתה צריך לצאת בקרוב, אני רוצה להעלות נושא קטן, וחשוב לי שאתה תגיב עליו, תתייחס ואולי תצהיר כאן משהו.

עינת וילף: עולה הרבה פעמים בעיה של גיבוי מורים ומנהלים, שהם נאבקים בתופעות של אלימות, של הפקרות בבתי-הספר.

עינת וילף: והבעיה שעולה היא הורים שפונים לראשי עיריות, ואלה מתערבים בבתי-הספר מול המנהלים והמורים – להחזיר תלמידים שהושעו, או דברים בסגנון הזה.

עינת וילף: משרד החינוך אומר, הפנים חד-משמעית את המסר של גיבוי.

עינת וילף: חשוב מאוד לשמוע מהעיריות, מהרשויות המקומיות, שגם הן מפנימות את המסר הזה ושהמסר הוא חד-משמעית שלא מתערבים למנהלים ולא מתערבים למורים, וההורים לא פונים לרשות בנושאים של התנהלות בתוך בית-הספר כדי לקבל התערבות, ושהדגש יהיה על מיצוי התהליכים.

נחום חופרי: חבר הכנסת זחאלקה, מדובר כאן גם על מועצות פדגוגיות במה שהיא מציינת.

עינת וילף: חברי הכנסת אוטונומיים לצאת ולבוא.

עינת וילף: שהמיצוי של התהליכים יהיה בתוך בתי-הספר.

עינת וילף: אני רוצה לדעת מה נעשה – גם ברמה ההצהרתית וגם ברמה המעשית – כדי להבטיח שראשי הרשויות בנושאים האלה נשארים מחוץ לבית-הספר.

נחום חופרי: קודם כול, את צודקת במאת האחוזים, הבעיה קיימת, אי-אפשר להתעלם ממנה.

נחום חופרי: זאת בעיה כי בסופו של דבר את ההורים אי-אפשר לעצור בדרך לראש הרשות.

נחום חופרי: אנחנו עושים כמיטב יכולתנו – אנחנו זה ועדת החינוך של מרכז השלטון המקומי ואיגוד מנהלי מחלקות החינוך – אנחנו עושים כמיטב יכולתנו כדי באמת להנחות את ראשי הרשויות לתת את מלוא הגיבוי גם למנהלים וגם למועצות הפדגוגיות.

נחום חופרי: לתת גיבוי למורה, הכוונה לתת גיבוי לבית-הספר כי החלטות מהסוג שאת מתארת כאן הן החלטות של המועצה הפדגוגית ושל המנהל.

נחום חופרי: אנחנו עושים באמת בעניין הזה לא מעט הסברה.

נחום חופרי: אין לנו אמצעי אכיפה אבל אני העמדתי את עצמי לרשות מנהלי מחלקות החינוך בלא מעט כנסים, ואמרתי – אני מוכן אישית, ברגע שמתגלעת מחלוקת מהסוג הזה, אני אסע לראש הרשות, אשב במשרדו על מנת לוודא שהוא לא יתערב בנושאים שהם נושאים פדגוגיים טהורים אלא ייתן את מלוא הגיבוי.

עינת וילף: מצוין, אני שמחה שאתה אומר את זה ואני גם מבקשת - אם אתם צריכים עוד גיבוי לגיבוי, אני תמיד שמחה להתגייס לנושא הזה.

עינת וילף: משרד החינוך, בבקשה, אם תרצו להתייחס.

מיכל כהן: מייד דודי יתייחס להיבטים האחרים, אני אתייחס רק באמירה הכללית לגבי מה שאתי הציגה.

מיכל כהן: אני חושבת שזה שמוצגת מצגת, על כל הרפורמות בחינוך ואפילו דברים שאנחנו לא הספקנו להציג, נציג אותם ב-13 בחודש, קרי "ניהול עצמי" ואחרים – אני חושבת שזה מעיד באמת על המקום המשותף, גם בתהליכים וגם בעשייה.

מיכל כהן: אנחנו לא יודעים לעשות הפרדה דיכוטומית של כאן

מיכל כהן: נגמר משרד החינוך ושם מתחיל שלטון מקומי.

מיכל כהן: הילדים פועלים בתוך הרשות.

מיכל כהן: אנחנו מנסים כמה שיותר, מעבר לנייר טואלט לשתף את השלטון המקומי, והשלטון המקומי שותף שלנו, מביא אתו היום ידע מקצועי.

מיכל כהן: זה לא שהם מטפלים בלוגיסטיקה ואנחנו מטפלים בפדגוגיה.

מיכל כהן: אנשי החינוך נמצאים ברשויות, הם מנהלי מחלקות, הם מנהלי אגפים, כולם אנשי חינוך ולכן התפיסה שלנו שיש פה שותפות ויש פה מקסום של הכוחות.

מיכל כהן: בהחלט, לא מעט היבטים, יש גם מחלוקות – גם בהיבטים תקציביים וגם בהיבטים אחרים – ואנחנו משתדלים לפתור אותם ולפעמים אנחנו קובעים ולפעמים אנחנו מתפשרים ולפעמים אתם קובעים.

נחום חופרי: אתם הרגולטור.

נחום חופרי: משרד החינוך הוא הרגולטור.

מיכל כהן: אבל אנחנו משתדלים לעבוד באמת בראש פתוח ובהסכמות, ועל-פי רוב אנחנו מגיעים להסכמות ומתקנים ומשפרים.

מיכל כהן: לגבי התקצוב, בבקשה.

עינת וילף: בבקשה, דודי מזרחי, מנהל אגף תקציבים במשרד החינוך.

דודי מזרחי: חשוב לי קודם כול להבהיר איזושהי נקודה.

דודי מזרחי: דובר כאן לגבי אופן התקצוב של משרד החינוך.

דודי מזרחי: זה נכון שהרובד הבסיסי של המשרד הוא תקצוב אחיד אבל ישנה שורה ארוכה של תוכניות ורכיבים משלימים, שרובם ככולם הם תקציבים תוספתיים שהמשרד מקצה באופן דיפרנציאלי מתוך מגמה של צמצום פערים בחברה.

דודי מזרחי: התקצוב הוא דיפרנציאלי או לפי מדד הטיפוח של בית-הספר או לפי אשכול הלמ"ס של הרשות המקומית.

דודי מזרחי: אני חושב שאחד הדברים שחשוב לשים על השולחן, שבקדנציה הזאת – ואני חושב שזה בא לידי ביטוי בעיקר בשנה הבאה, שנת הלימודים תשע"ג – ישנם רכיבים משמעותיים שהולכים לצמצם את הפערים בחברה וזה גם יבוא לידי ביטוי ברשויות המקומיות.

דודי מזרחי: אני אנקוב במספר דברים מרכזיים.

דודי מזרחי: ראשית, התוכנית להארכת יום הלימודים עד השעה 16:00 וליצירת מסגרות של העשרה – 81 רשויות באשכולות למ"ס 1 עד 3 הולכות לקבל את התוכנית הזאת ללא השתתפות מצידן בתהליך של מימון, המדינה משתתפת ב-100%.

דודי מזרחי: מדובר על תוכנית מאוד יקרה, היקף של כ-900 מיליון שקלים.

דודי מזרחי: יש שם רכיב גם של העשרה וגם של הזנה.

דודי מזרחי: דובר כאן על סוגיית המצ'ינג, שיש רשויות שהיום נדרשות לשלם כ-15% מעלות ההזנה ולא מסוגלות או כן מסוגלות.

דודי מזרחי: כל ההיבט הזה הוא במימון מלא של המדינה, ללא השתתפות של הרשויות, אני חושב שזו בשורה משמעותית וזה רק אחד מהנדבכים, אני אנקוב בעוד מספר דברים.

דודי מזרחי: אתי ציינה חלק גדול מהדברים, עדות לשיתוף פעולה הדוק בינינו.

דודי מזרחי: תוכנית התקשוב – מדובר על תוכנית בהיקף של 420 מיליון שקלים בין 2011 ל-2012.

דודי מזרחי: התמקדנו בצפון ובדרום.

דודי מזרחי: הכי פשוט היה למשרד לבוא ולהתפרס על פני כל הארץ אבל החשיבות היתה ללכת לפריפריה.

דודי מזרחי: תוכנית לניהול עצמי של בתי-ספר – המשמעות היא כ-110 מיליון שקלים תוספת תקציב בפריסה ארצית, ורוב המשאבים הם דיפרנציאליים לפי אשכול הלמ"ס של הרשות המקומית.

דודי מזרחי: יש תוכניות שהן רוחביות יותר ולמעשה המשרד ממשיך אותן והעמיק אותן.

דודי מזרחי: ציין כאן אורי שמרת מאגף תקציבים באוצר את תוכנית המוחזקות – סיוע לבתי-ספר בפריפריה בחטיבה העליונה, כ-200 מיליון שקלים; תוכנית להפחתת מספר תלמידים בכיתה ל-32 הולכת בהתאם לעשירון הטיפוח של בית-הספר, וזה הרבה מאוד כסף, החל מתש"ע לתשע"ב, 470 מיליון שקלים.

דודי מזרחי: כאמור, גם כן דיפרנציאלי וזה ממשיך בשנה הבאה.

דודי מזרחי: המשרד מדי שנה מקצה שעות טיפוח מעבר לרובד הבסיסי של הקצאת המשאבים בחינוך היסודי ובחטיבת הביניים, מקצה שעות טיפוח בהיקף של למעלה מחצי מיליארד שקלים רק לבתי-ספר חלשים, זאת אומרת מעבר לתקצוב הרגיל.

דודי מזרחי: אני יכול לנקוב בעוד שורה של דברים – מלגות למשלחות תלמידים לפולין, השקעה של 35 מיליון שקלים, גם כן דיפרנציאלי; תוספת לתנועות הנוער – 20 מיליון שקלים החל מהשנה הבאה, גם כן דיפרנציאלי, מתוך מטרה לעודד פעילויות עם נוער בסיכון בפריפריה; התוכנית להשאלת ספרי לימוד, וכולי וכולי, אני יכול להמשיך, גברתי היושבת-ראש.

עינת וילף: יש לי בקשה.

עינת וילף: אם תוכל לשלוח לוועדה נתון של כמה מתוך תקציב משרד החינוך היום מחולק על-פי עיקרון אחיד וכמה בעצם ניתן באופן דיפרנציאלי.

דודי מזרחי: ברצון, אנחנו נעביר.

עינת וילף: מצוין.

עינת וילף: אני מודה לך על כך.

דודי מזרחי: ברשותך, עוד נקודה אחת.

דודי מזרחי: הועלתה כאן טענה לגבי קיצוצים בתקציבים של שיפוצי הקיץ.

דודי מזרחי: לא בוצע קיצוץ בתקציבי שיפוצי הקיץ, אני לא מכיר את הסוגיה הזאת.

דודי מזרחי: לכן, אם תוכלו לנקוב באופן מדויק במה מדובר, אנחנו לא מכירים קיצוץ כזה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: שלום בן-משה, ראש אגף בכיר במשרד התמ"ת, אחראי וממונה על בתי-הספר התיכוניים המקצועיים.

שלום בן משה: ברשותך, שתי אמירות לפני שאני אומר את העיקר.

שלום בן משה: ראשית, אני קודם כול מאחל לך הצלחה בתפקיד יושבת-ראש ועדת החינוך - לפי דעתי, אחת מארבע-חמש הוועדות החשובות ביותר ואני משתתף כאן 20 שנה, מאז שהייתי קצין חינוך ראשי של צה"ל.

שלום בן משה: דבר שני, אני רוצה להעיד על כך שהשותפות עם הרשויות המקומיות ועם מרכז השלטון המקומי הולכת ומתרחבת, וחשובה מאוד מאוד.

שלום בן משה: אני דווקא חושב, בניגוד לחבר הכנסת זחאלקה, שפה יש שותפות כפי שאת ציינת, והשותפות הזאת חיונית מאוד מאוד – לא רק לדברים טכניים וחומריים אלא ממש בתוך העניין.

שלום בן משה: אני מבקש להדגיש ששנת הלימודים הקרובה אמורה להיפתח – העובדה שיש החלטה לקצץ בתקציב המשרד שלנו, כפי שאת יודעת, זה נראה בעיני מאוד מוזר.

שלום בן משה: אני חושב שזו בהחלט טעות, אולי חוסר תשומת לב.

שלום בן משה: במשרד שלנו יש מדען ראשי ויש דברים אחרים, יש גם חינוך, וכפי שלא מקצצים בתקציבי החינוך, ואני מברך על כך, אין שום הצדקה לקצץ בתקציבי החינוך במשרד שלנו.

שלום בן משה: לא זה בלבד שמדובר על בתי-ספר מקצועיים שהמשק צריך, לאוכלוסיות חלשות.

שלום בן משה: אני רוצה להתייחס לזה באמירה מאוד מאוד מעודנת, שהיתה פה איזו אי-הבנה.

שלום בן משה: אני לא מעלה על דעתי שלא מקצצים בתקציבי החינוך במשרד החינוך, ואצלנו דווקא כן.

שלום בן משה: ולכן, כבר יש אחרי האמירה הזאת חלק מהמנהלים ברשויות המקומיות שנערכים לעניין הזה, ואם לא ייפתחו הלימודים בחלק מבתי-הספר או בכולם, אני לא אתפלא, ואני מקווה שהדבר הזה לא יקרה.

שלום בן משה: אני רוצה שהדבר הזה ייאמר אצלך בוועדה, חשוב שתדעי את זה – לא רק בממשלה.

עינת וילף: תודה רבה, ואנחנו בהחלט גם תומכים באמירה הזאת וגם לאורך זמן כאן חולקים את החזון שכל נושאי החינוך יהיו מאוחדים תחת גג אחד במשרד החינוך ולא יהיה צורך לחפש אותם במשרדים אחרים.

שלום בן משה: זה עניין אחר.

שלום בן משה: אני לא חושב שיש בעיה עם זה, יש עבודה לכולם.

שלום בן משה: יש לכאן ולכאן.

עינת וילף: כולם יעבדו, רק תחת משרד החינוך, זה הכול.

עינת וילף: יש כ-12 אנשים שביקשו לדבר, יש לנו מספר דומה של דקות שנותרו עד תום הדיון.

עינת וילף: אני מאוד אקפיד, יהיה זמן קצר לכל אחת לדבר.

עינת וילף: רות מלחי מאשדוד, בבקשה.

רות מלחי: אני מאשדוד.

רות מלחי: רציתי לדבר על הסוגיה שאנחנו משתייכים להסתדרות הפקידים מבחינת מקום עבודה, אבל מבחינת נהלים אנחנו כפופים הרבה פעמים להוראות של משרד החינוך.

רות מלחי: מה שיוצא מזה, שאנחנו בעצם נופלים בין הכיסאות, כלומר אנחנו לא מקבלים – לא את התנאים של הסתדרות הפקידים, שבעצם הם גם לא כל כך רלוונטיים לגבינו, וגם לא מקבלים את התנאים של משרד החינוך.

רות מלחי: סוגיה אחת זה בנושא קרנות ההשתלמות שהשתלמנו – א' ו-ב' – ובאמת תודה רבה לשלטון המקומי, שהן נועדו בעצם לנפח לנו את המשכורת, ועל זה תודה רבה, אבל בעצם הן לא רלוונטיות למקצוע שלנו.

רות מלחי: הן לא תרמו לנו שום דבר מלבד קצת לנפח את המשכורת, אז על זה לשים את הדעת.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: בתיה אזרן, ועד סייעות פנימי בעיריית אשקלון, בבקשה.

בתיה אזרן: המטרה ובמרכז כאן – טובת הילד לנגד עינינו, אך טובת הילד כמובן תהיה טובה יותר כאשר סייעת מרוצה ולא טעונה.

בתיה אזרן: לכן אני רוצה לומר שיש צורך לשנות את ההסכם הקיבוצי, שזה יהיה ההסכם הכלל-ארצי לסייעות חינוכיות בגני הילדים.

בתיה אזרן: הדירוג לסייעות נתקע ברשות בדירוג 8 פלוס.

בתיה אזרן: יש סייעות שמעל 30 שנה תקועות עם דרגה 6, ואין שוויון בין תנאים של סייעות דור א' לדור ב'.

בתיה אזרן: בנוסף לכל האמור, נודע לנו לאחרונה כי הוחלט לבטל כליל את מענקי הפרישה של הסייעות בהחלטות גורפות וללא הבחנה של ותק.

בתיה אזרן: כך יוצא שדווקא הסייעות הוותיקות, שמתקרבות לגיל הפרישה, שאוהבות את העבודה ונמנעו במשך השנים מלנצל הזדמנויות שונות לפרישה מוקדמת, בעצם נענשו על-ידי מערכת החינוך והרשויות במקום לזכות בהערכה על פועלן.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: אוסנת רווח, סייעת בעיריית אשקלון.

אוסנת רווח: שמי אוסנת רווח, מעיריית אשקלון, אני גם בוועד הפנימי של הסייעות.

אוסנת רווח: אני עובדת כ-30 שנה וצר לי להגיד שאני בדרגה 6 פלוס.

אוסנת רווח: 30 שנה, אחרי 12 שנות לימוד, גמול א', ואני עם דרגה 6 פלוס.

אוסנת רווח: בעיה נוספת שאנו נחשפות אליה – אני מדברת בשם סייעות – הינה כשלים הנובעים ממנגנון העברת הכספים.

אוסנת רווח: משרד החינוך מעביר לרשויות המקומיות את שכרן של הסייעות, אולם הרשות המקומית אינה מהווה רק צינור להעברת כספים אלא מעסיק נפרד.

אוסנת רווח: כך לעתים מעוכב שכרן של הסייעות או אינו משולם במלואו.

אוסנת רווח: בעיקר בולטת התופעה ביחס לתשלום עבור חודשי הקיץ.

אוסנת רווח: כמו כן, מאבקנו הנוכחי הוא לשיפור מעמדנו.

אוסנת רווח: אנו מוצאות את עצמנו נופלות בין הכיסאות, בין השלטון המקומי ומשרד החינוך.

אוסנת רווח: כשאנו פונות למשרד החינוך הוא עונה שהוא לא הכתובת, והשלטון המקומי אומר שידיו כבולות.

אוסנת רווח: אנו ממשיכות להיפגע מפיצול הסמכויות בשל היותנו מרכיב דומיננטי וחשוב כל כך בגני הילדים, והנפגעים הם הילדים כמובן.

אוסנת רווח: כל זה לתשומת לבכם בבקשה.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: יולנדה בן שימול, בבקשה, סייעת באשקלון.

יולנדה בן שימול: שלום.

יולנדה בן שימול: שמי יולנדה ואני מאשקלון.

יולנדה בן שימול: החברות שלי "גנבו" לי את השאלות, אבל אתי העלתה סוגיה של שעות נוספות לגננות.

יולנדה בן שימול: כל הכבוד לגננות, הן עושות עבודת קודש, וגננות לא פועלות בלי הסייעות.

יולנדה בן שימול: הייתי מאוד רוצה שגם הסייעות יתוגמלו בהתאם.

עינת וילף: צודקת לחלוטין.

עינת וילף: רותי תורג'מן, בבקשה.

רותי תורגמן: אני רציתי לדבר בקשר לגמולים.

רותי תורגמן: לא מספיק שלא הכינו אותנו ל"אופק חדש", גם לא הוכשרנו כמו שצריך, אם כבר שולחים אותנו ללמוד, אז לא מלמדים אותנו מה שצריך – לא דברים ששייכים לגן.

רותי תורגמן: דבר נוסף, גמול א' וגמול ב' – למה זה צריך להיכנס לי למינימום ולא כתוספת לשכר מינימום?

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: זיוה אבידן, בבקשה.

זיוה אבידן: קודם כול, רציתי לומר שאין אחידות בין רשות לרשות, וזה יוצר בלגאן אחד גדול.

זיוה אבידן: דבר נוסף לגבי גמול ב'.

זיוה אבידן: בגמול ב' אני לא צריכה ללמוד משהו שלא שייך לגן.

זיוה אבידן: משהו ששייך לגן אני רוצה ללמוד, כמו כל דבר אחר, ולא מה שאומרים לי שלטון מקומי, ובכלל שזה לא שייך לגן.

זיוה אבידן: אני צריכה להעצים את עצמי לגן, לחינוך, ואתם לא עושים את זה.

זיוה אבידן: יש גם רשויות שלא נותנות ללמוד גמול ב'.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: גילי אלון, מבאר שבע.

גילי אלון: דיברו פה על נפילה בין הכיסאות, שלדעתי זה תוצר שלילי של השותפות, המקסום, ההבנה וההידוק בין השלטון המקומי למשרד החינוך.

גילי אלון: ולראיה, אני רוצה להגיד לכם שההסכם שנעשה על "אופק חדש" – חסרה פה בעצם ההכרה – אם כל כך הבינו את הגננות ואת העבודה הנוספת וניתנו להן 17%, איפה ההבנה פה לגבי הסייעות שניתנו 5%?

גילי אלון: אני פשוט חושבת שאין פה שום הבנה, שום שיתוף פעולה, שום מקסום ושום הידוק בין השלטון המקומי למערכת החינוך הפורמלית.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: שולמית שוגר, סייעת מכפר סבא.

שולמית שוגר: מרבית הדברים כבר נאמרו, אבל אתי, אני רוצה לפנות אלייך.

שולמית שוגר: אמרת שאי-אפשר לקיים חינוך ללא הרשות המקומית, אני רוצה להוסיף – אי-אפשר לקיים חינוך ללא סייעת, אי-אפשר לקיים שילוב ללא סייעת, זה פשוט לא ילך.

שולמית שוגר: והיחס שאנחנו מקבלים – מה שנאמר פה, בעצם זה חוזר על עצמו כל הזמן.

שולמית שוגר: משרד החינוך מעביר לרשות המקומית 12 חודשי תשלום ואנחנו מקבלים עשרה.

שולמית שוגר: אני אומר לך יתרה מזאת.

שולמית שוגר: יוצא מזה ש-97 ימים בשנה אנחנו לא מקבלות תשלום.

שולמית שוגר: זה יוצא קרוב ל-45% - את יכולה לבדוק את זה – 45% במשך השנה ללא תשלום, זה מה שקורה.

שולמית שוגר: זה המצב שלנו.

שולמית שוגר: האם מישהו מכם היה מוכן להיות במצב שלנו?

שולמית שוגר: ולא ניתן לקיים את החינוך, את השילוב בעיקר, ללא סייעת.

שולמית שוגר: זה הדבר הכי חשוב לי לומר.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: ברכה דוגמה, מלב השרון, סייעת, בבקשה.

ברכה דוגמה: השלטון המקומי שותף לחתימה על הסכמים.

ברכה דוגמה: לאחרונה נחתם הסכם שכר הנוגע גם לסייעות.

ברכה דוגמה: מי אחראי לבדוק שאכן ההסכם הזה מבוצע על-פי חוק?

ברכה דוגמה: למיטב ידיעתי, ישנם הסכמים שאינם באים לידיעת העובדים.

ברכה דוגמה: לדוגמה, אני עובדת בקייטנה, רק לאחרונה נחשפתי להסכם שנחתם ב-2006 שסייעות שעובדות בקייטנה ללא גננת, זכאיות לתוספת.

ברכה דוגמה: מי אחראי לתת לי את זה ואיך אני יכולה באמת לאכוף את זה?

אתי אלוני: ועד העובדים מיידע, הרשות משלמת - - -

קריאות: - - -

עינת וילף: אתי, בבקשה.

ברכה דוגמה: הרשות לא מביאה את ההסכמים לידיעת העובדים.

ברכה דוגמה: דבר נוסף, אנחנו נדרשות לעבוד בחודש יולי בקייטנה – אם לא, אין לנו שכר.

ברכה דוגמה: ב-27 באוגוסט נפתחת שנת הלימודים, אנחנו זכאיות ל-22 ימי חופשה, כמו שאר העובדים.

ברכה דוגמה: מתי בעצם אנחנו אמורות להכין את הגן לשנת הלימודים אם אין לי את 22 ימי החופשה?

ברכה דוגמה: גם להזכיר שיש ימי היערכות שאנחנו אמורות להשתתף בהם.

ברכה דוגמה: מדוע בעצם כל רשות – זה נשאל כבר קודם – כל רשות עושה בתקשי"ר כרצונה?

ברכה דוגמה: דבר נוסף, ההסתדרות והשלטון המקומי מפרסמים טבלאות השוואות של השכר, שמציגות בעצם שינוי דרמטי במרכיבי השכר השונים בשנים האחרונות, הסכם שמראה את השוני בין 2009 למה שיהיה ב-2012.

ברכה דוגמה: תלוש השכר שלי אינו דומה כלל לתמונה היפה שמציגים.

ברכה דוגמה: מי אחראי בעצם להשוות את השכר שלי למה שבאמת נראה בטבלה הזאת באינטרנט?

ברכה דוגמה: אם הייתי מקבלת באמת את השכר הזה, אולי גם לא הייתי פה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אריאלה לוי, יושבת-ראש מטה סייעות חינוכי ארצי.

אריאלה לוי: רציתי להעיר לגבי ה-22%, שדיברת על כך שקיבלנו, אתי.

אריאלה לוי: ה-22% זה לא רק לסייעות.

אריאלה לוי: היה הסכם של 7.25%, שמתוכם קיבלנו 2.25%, נשארו 5%.

אריאלה לוי: הרשות, עם ההסתדרות – כרגיל, מעל הראש שלנו – עושים כל מיני הסכמים פנימיים והחליטו לקחת אחוז אחד ולהעביר לסייעות, אז זה לא כל כך גדול, וה-5% זה לא מתנה על ה"אופק החדש" כי הוספתם לנו 200 דקות נוספות.

אריאלה לוי: זה לא מתנה וזה לא בחסד, זה בזכות, אנחנו עובדות בשביל זה.

אריאלה לוי: רציתי להעמיד את הדברים על דיוקם, ואנחנו יכולות להקל עליכם – באמת, אם הייתם מעבירים אותנו למשרד החינוך, לא הייתם צריכים תקציב כל כך גדול.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: פנינה סאלם, בבקשה.

פנינה סאלם: לב השרון.

פנינה סאלם: רציתי לדבר על הנושא של יוח"א, כבר הצגתי את זה בישיבה הקודמת.

פנינה סאלם: אני עובדת בגן ילדים שמוחל עליו יוח"א – ארבעה ימים בשבוע ימים ארוכים, ויומיים בשבוע ימים קצרים.

פנינה סאלם: אני עובדת ארבעה ימים בלבד, וביומיים הקצרים יש לי סייעת משלימה.

פנינה סאלם: אני אמורה לקבל תוספת יוח"א אבל בגלל שאני עובדת רק ארבעה ימים בשבוע ולא חמישה, אמרו לי שלא מגיע לנו יוח"א.

פנינה סאלם: אני שואלת – אם אני לוקחת את הארבעה ימים הארוכים, ומשרד החינוך מעביר את הכסף לרשות, והסייעת המשלימה שלי עובדת את הימים הקצרים, היא עובדת פחות ימים מסייעת רגילה בגן רגיל, אז למה אני לא צריכה לקבל את זה?

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: שרון רוגזינסקי, ארגון גננות מחנכות.

שרון רוגזינסקי: קודם כול, אני באמת מבינה ומזדהה אתכן.

שרון רוגזינסקי: אנחנו בהחלט צוות בגן, ובאמת מגיע לכן כל מה שאתן מדברות עליו.

שרון רוגזינסקי: אנחנו רוצות להוסיף שיש לבצע תיאום ואיחוד הוראות בין הרשות המקומית לבין משרד החינוך בנוגע למחויבויות הסייעת.

שרון רוגזינסקי: כיום הגננת פועלת על-פי חוזר מנכ"ל, והסייעת על-פי הוראות מטעם הרשות בה היא עובדת, ולא אחת קיימת סתירה בין ההוראות, היוצרת מתחים ומעכירה את האקלים המיטבי בין חברות הצוות.

שרון רוגזינסקי: למשל, אחריות הסייעת להישאר עם ילדים כשההורים מאחרים בתום יום הלימודים, וזה לא תמיד ברור ברשויות, או שבחלק מהרשויות ניתנת הוראה לסייעת לא להחליף לילדים בלתי גמולים, מי אמור להחליף?

שרון רוגזינסקי: הסדרת שעות ניקיון של הגן – בכל רשות ניתנת שעה אחרת של ניקיון, ואלה דברים מאוד לא ברורים.

שרון רוגזינסקי: חשוב להוציא אולי חוזר מנכ"ל שיהיה בו שיתוף בין משרד החינוך והרשות המקומית לכל מה שקשור לכל הניהול של הגן.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: שני הדוברים האחרונים, עורך-דין נטע לוי מעמותת איתך-מעכי, בבקשה.

נטע לוי: תודה רבה.

נטע לוי: אני רוצה לומר – גם לאור הדברים שנאמרו כאן – שלדעתי הבעיות של הסייעות זו אולי הדוגמה הטובה ביותר או אחת הדוגמאות לבעיות שנוצרות בגלל הפיצול הזה בין הרשויות המקומיות, השלטון המקומי ומשרד החינוך.

נטע לוי: אנחנו חילקנו כאן נייר עמדה שבו אנחנו עומדות על הבעיות המרכזיות וההשלכות המרכזיות של זה – בין השאר, אי אחידות בתנאי העסקה, ברשויות מקומיות שונות יש כל מיני טלאים שנותנים לסייעות בשביל לפצות אותן כביכול על השכר הנמוך.

נטע לוי: זה יוצר פערים בין סייעות, פערים בין הילדים.

נטע לוי: המנגנון הלא שקוף של העברת הכספים והבעיות בפיקוח עליו – אנחנו מכירים את זה גם מהחינוך החרדי המתוקצב וגם ברשויות מקומיות גירעוניות, ובניגוד למשל למורים בתיכונים, כאן הרשות המקומית היא לא רק צינור להעברת כספים, היא גם המעסיק, ובאמת הסייעות מתגלגלות מאחד לשני.

נטע לוי: ראינו את זה גם בדיון איתך לפני מספר שבועות בנושא מעמד הסייעות כאשר הסייעות כאן העלו נושאים, ומשרד החינוך אמר – זה בידיים של השלטון המקומי; השלטון המקומי אמר – זה בידיים של משרד החינוך, וכך הן מתנהלות, וזה יוצר בעיות רבות בעבר וכיום.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: ד"ר מקס אביסרור, דובר אחרון, בבקשה.

מקס אביסרור: קודם כול, אתי, יישר כוח על ההצגה.

מקס אביסרור: פשוט אני לא מכיר אותה, היא לא היתה בתקופה שלי שם במרכז השלטון המקומי.

מקס אביסרור: אני היום בכובע של יושב-ראש ועד מנהל של מרכז מהו"ת לשותפות הורים ומורים במערכת החינוך, ואני רוצה להסתכל על ההיבט של ההורים היום, למרות שבעבר הייתי בכובע הזה של השלטון המקומי.

מקס אביסרור: מדינת ישראל מאז הקמתה הצהירה על שוויון הזדמנויות, שהיא תאפשר לכל תלמיד לקבל אותו דבר, אותו שירות, בכל מקום שהוא יגור.

מקס אביסרור: אבל, מה לעשות, שהילד ברעננה או ילד בירוחם לא יקבלו את אותו דבר כי הרשות המקומית, כשהיא חזקה היא מאפשרת יותר.

מקס אביסרור: בספרות המקצועית יש שני מודלים, וישראל זה יצור מיוחד במינו.

מקס אביסרור: שני המודלים זה כמו הדגם האמריקני שאומר שהרשות המקומית לא מתעסקת בחינוך, המדינה מתעסקת, וכל ההעברות זה רק בנושא של המוניציפל, חוץ מחינוך ורווחה; יש את המודל האנגלי שאומר שהרשות המקומית מטפלת בחינוך וברווחה אבל היא מקבלת מימון מלא מהמדינה, מועבר מימון מלא.

מקס אביסרור: פה בישראל רוצים שאנחנו נהיה המודל האנגלי – שניתן שירות מלא בשלטון המקומי, אבל לפי מודל אמריקני, בלי מימון כמו שצריך.

מקס אביסרור: לכן, מה שאמר פה ידידנו ראש עיריית רעננה, חופרי, על סל תלמיד, זה ייתן פתרון כמעט אופטימלי לעניין הזה, שכל תלמיד במדינת ישראל יהיה לו אותו סל שירותים.

מקס אביסרור: זה שרשות מקומית תוסיף אחר כך, זה כבר עניין אחר.

מקס אביסרור: דבר שני, השלטון המקומי הוא אומנם שותף של השלטון המרכזי, אבל מה לעשות שהמטה של משרד החינוך הוא גוף ענק עם המון אגפים והמון מחלקות, והמנגנון של מרכז השלטון המקומי – שהוא מוכשר ככל שיהיה, עם העזרה של איגוד מנהלי מחלקות החינוך שאני מכיר את החברים שם, איכותיים אחד אחד – אבל המטה מאוד מאוד מצומצם.

מקס אביסרור: עם כל השותפות, עדיין אי-אפשר להיות מה שנקרא שותף אמיתי.

עינת וילף: תודה רבה לך על הדברים האלה.

עינת וילף: אני אסכם את הדיון.

עינת וילף: נשאלו כאן שאלות ואני מבקשת ככל הניתן אם תוכלו גם לתת להן תשובה באופן פרטני לאחר מכן.

עינת וילף: אני רוצה לסכם כמה דברים.

עינת וילף: ראשית, תודה על המצגת המקיפה, הרצינית.

עינת וילף: אני חושבת שגם אנחנו רואים כאן

עינת וילף: ממשרד החינוך, וגם נראה את זה ב-13 באוגוסט, בסך הכול אנחנו עוסקים כאן כל הזמן במעקב, בבעיות, בפתרון, אבל חשוב גם להדגיש – אני חושבת שבשנים האחרונות חל מפנה.

עינת וילף: ישראל – אם היתה תקופה ארוכה של הידרדרות – אני חושבת שאנחנו, כמו שראש הממשלה אוהב להגיד, אנחנו ככה.

עינת וילף: אני חושבת שחשוב שהדבר הזה ייוודע, וגם מה שתואר כאן כרשימות מכולת, זה חלק מהתהליך שתקציבים חוזרים והדברים משתפרים, ולכן אנחנו רוצים שהדברים יהיו עוד יותר ועוד יותר טובים.

עינת וילף: אני גם מברכת אתכם על כך שעשיתם את זה בצורה מקיפה ומאוד כוללת, ואני אשמח באמת שתהיה גם התייחסות, אני בטוחה שאתם תמשיכו בדיונים האלה.

עינת וילף: אני רוצה להעלות, מתוך כל הדברים שהצבעת עליהם, את נושא הסייעות הרפואיות לגילאי שלוש עד חמש, אנחנו נשמח לשמוע איך הנושא נפתר, וככל שתידרש ההתערבות שלנו, נעשה את זה.

עינת וילף: אני קוראת להמשך ההליך המשותף בנושא הסייעות, להגיע למצב שיושבים ביחד ומוצאים פתרון – גם מצד השלטון המקומי וגם מצד משרד החינוך – להגיע למצב שיש אמירה אחידה על פני כל הרשויות ביחס לסייעות, הדבר הזה הוא הכרחי.

עינת וילף: אנחנו גם נעקוב אחרי כל הדיונים שיהיו בתקצוב בין משרד האוצר לבין השלטון המקומי לבין משרד החינוך, וככל שיהיה מקום גם נקיים על כך דיונים.

עינת וילף: אני רוצה לחזור על האמירה החשובה מאוד של נחום חופרי על כך שהרשויות המקומיות קוראות חד-משמעית לכל ראשי הרשויות לתת גיבוי למנהלים ולמורים לפעול כנגד אלימות, כנגד הפקרות, לא לאפשר התערבות לא ראויה.

עינת וילף: גם אם מדובר במקרים פרטניים, אל תהססו להביא אותם אלינו כאן לוועדה כי בתחום הזה של לתת גיבוי למנהלים ולמורים, האמירה שלנו בוועדה כאן היא חד-משמעית ונעשה את זה בכל מקום וככל שנדרש.

עינת וילף: אבי, משפט סיום.

אבי קמינסקי: אני מציע לוועדה להתערב בנושא הסייעות הרפואיות.

אבי קמינסקי: זה לא נמצא על שולחנו של משרד החינוך.

אבי קמינסקי: זה צינור, זה משרד הבריאות – תקציב של משרד הבריאות יחד עם משרד האוצר בעניין הזה, גילאי שלוש-ארבע זה שם, וכל מה שמשרד החינוך מקבל ממשרד הבריאות, הוא שמעביר את זה לרשויות על-פי הקריטריונים שנבחנים.

אבי קמינסקי: ולכן, המציאות הזאת היא מציאות חשובה ביותר.

עינת וילף: אנחנו בהחלט נעשה את זה ונפנה את זה גם למשרד הבריאות.

עינת וילף: אני רוצה להודות לכל המשתתפים.

עינת וילף: אנחנו מסיימים כאן יום שלישי של דיונים אינטנסיביים לקראת פתיחת שנת הלימודים.

עינת וילף: מחר בבוקר אנחנו מקיימים דיון מיוחד על החינוך המיוחד ודיון חגיגי עם פרופ' דן אריאלי על הנושא של תמרוץ דיפרנציאלי למורים – עשה ואל תעשה.

עינת וילף: תהיה ישיבה חגיגית בספורט, לא בחינוך, נארח כאן שחקני NBA לשעבר שידברו על ספורט וחינוך, והתווספה ישיבה נוספת שתארח כאן מורים לאזרחות שיאמרו את עמדתם המקצועית ביחס לפיקוח.

עינת וילף: תודה רבה לכל המשתתפים, הישיבה נעולה.

קריאה: תודה רבה לך, ויישר כוח.