ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 673, 2012-07-17 09:00

עינת וילף: בוקר טוב.

עינת וילף: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עינת וילף: הדיון היום מתקיים תחת הכותרת – תקציב התרבות – מי מקבל מה?

עינת וילף: הדיון זה מתקיים במסגרת סדרת דיונים, כשהכותרת של כולם היא שקיפות והעמקת הדיון הציבורי בנושאי חינוך, תרבות וספורט.

עינת וילף: אני מעריכה ומודה לשרה ולמנכ"לית, שביקשו לקיים את הדיון הזה בנוכחותן, ולהציג את הנושא ובאמת להיות זמינות בעצמן, כדי לענות גם על שאלות הציבור ושאלות חברי הכנסת.

עינת וילף: אז אנחנו נפתח מיד בסקירה, בבקשה גברתי השרה.

לימור לבנת: תודה רבה.

לימור לבנת: בוקר טוב.

לימור לבנת: אני מודה לך גברתי יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת וילף, ואני באמת רוצה לפתוח בכמה דברים כלליים, לאחר מכן המנכ"לית תציג כאן מצגת עם נתונים לגבי תקציב התרבות.

לימור לבנת: לפני זה, אולי כמה מילים על התפיסה שלנו, התפיסה שלי, התפיסה של המשרד בשלוש השנים האחרונות והדרך שבה יישמנו אותה בשנתיים האחרונות כפי שגיבשנו אותה, שבאה לידי ביטוי כמובן בחיי התרבות בארץ וגם בתקציב התרבות מן הסתם.

לימור לבנת: הייתי מבקשת שבראש ובראשונה נעבור לשקף הראשון, על תקציב משרד התרבות והספורט, השוואה בין שנת 2011 לשנת 2012, אפשר כאן לראות את זה.

לימור לבנת: השקף הבא יותר מעניין: ניתוח השוואתי של השקעה ממשלתית בתרבות, כאן אפשר לראות שכאשר אנחנו מסתכלים על אחוז ההוצאה על תרבות מתוך כלל התקציב, כולל בטחון, כלל תקציב המדינה, בהשוואה למדינות העולם, אנחנו יכולים לראות, כן, זו הבעיה שלנו כמובן, אבל אנחנו יכולים לראות כאן שבישראל אנחנו עומדים על פחות משני פרומיל, 0.18%.

לימור לבנת: ביחס למדינות באירופה אנחנו כמובן עומדים על מספר או על אחוז כל כך נמוך, שהוא פשוט מעליב, הוא מביש.

לימור לבנת: אני אומרת את הדברים האלה במשך שנים ואני אומרת אותם גם בפומבי.

לימור לבנת: אני לא חוששת לחזור עליהם כי אני מאמינה בזה בכל ליבי, ומאד קשה לי משום כך, באמת כאשר באים לדבר בכלל על תקציב התרבות, צריך לראות קודם כל את השקף הזה כדי להבין על מה מדובר כאן.

לימור לבנת: זו כבר לא שמיכה קצרה.

לימור לבנת: זה אפילו לא שמיכונת, זה אפילו לו איזה ציפית לכרית, זה מפית בקושי ובמפית הזאת צריך איך שהוא לענות על הצרכים של מוסדות התרבות בישראל, ומעבר למוסדות, על עוד דברים אחרים וצרכים אחרים של תרבות.

לימור לבנת: זה כמעט בלתי נסבל.

לימור לבנת: זה לא אפשרי.

לימור לבנת: זה לא ניתן.

לימור לבנת: ולכן, ככל שאנחנו לא נעשה להטוטים כאלה ואחרים, זה לעולם לא יכול להספיק, ותמיד יהיו, בצדק, טענות צודקות, נכונות של כולם, מכל הכיוונים.

לימור לבנת: אנחנו תמיד מנסים להסיט אותה קצת לכאן או קצת לשם, בהתאם למדיניות כזאת או אחרת, כדי בכל זאת לעשות את מה שנכון לעשות.

לימור לבנת: אם נסתכל על הטור האחרון, נראה שהיקף ההוצאה הממשלתית ביורו על תרבות לאדם, זה בכלל מדהים.

לימור לבנת: מתחיל מנורבגיה, דנמרק, אוסטריה.

לימור לבנת: אפילו במדינות אחרות, שוודיה, בהונגריה זה 73 יורו, בפולין 36 יורו.

לימור לבנת: בישראל זה 16.6 יורו, וזה באמת נורא.

לימור לבנת: ואז אנחנו באמת מוציאים את עצמנו במצב שבו מצד אחד יש כאן תרבות פורחת במדינה במידה מדהימה.

לימור לבנת: יש כאן עושר תרבותי ענק ועצום וכישרונות אדירים, שגם פורחים בעולם ומהווים שם דבר בעולם כולו.

לימור לבנת: איך זה קורה.

לימור לבנת: זה קורה איך שהוא מעצמו, בלי סיוע ממשלתי משמעותי.

לימור לבנת: מצד שני, אנחנו באמת לא יכולים לסייע באופן מספיק.

לימור לבנת: לאחר שאמרתי את הדברים האלה, אני רוצה להתייחס ומיד נגיע כמובן למספרים, לנתונים בכלל וגם לתקציב.

לימור לבנת: אנחנו תומכים ב-774 גופי תרבות, הייתי אומרת, כתוב כאן מוסדות, נדמה לי שיותר נכון לקרוא לזה גופי תרבות.

לימור לבנת: לפני כן, אני רוצה לומר שכשהגעתי למשרד, אני חשבתי שנכון יהיה לקבוע קודם כל מדיניות: איך או מה אני חושבת נכון יהיה למשרד התרבות לעשות.

לימור לבנת: בעצם בסוף שר מגיע למשרד, וודאי למשרד כמו משרד התרבות, ויכול להמשיך ולעשות v ולאפשר לעובדי המשרד הקבועים, הנאמנים והמסורים אני חייבת לומר, שעושים את תפקידם בצורה יוצאת מן הכלל טובה, לקחת את התבחינים, לעבוד על פיהם ולחלק את הכסף, וזה בסדר.

לימור לבנת: התקציב יחולק על פי התבחינים, יש גם מועצה ציבורית, יש מדורים שקובעים וממליצים ולא צריך בשביל זה שר.

לימור לבנת: בכל זאת צריך שר כדי ששר יקבע מדיניות, זו הסיבה היחידה שבגללה צריך שר ואני החלטתי שמדיניות, שאני רואה לנכון לקבוע, היא מדיניות של מתן, אפילו לא הייתי קוראת לזה העדפה, אלא של תרבות בפריפריה, ככה הייתי קוראת לזה, של החלטה שכל אזרח ואזרחית במדינה ולא משנה איפה הם גרים, אבל בעיקר אלה שגרים באזורי הפריפריה, ולא קרובים למה שאני קוראת מדינת תל אביב, הם יזכו לצרוך תרבות, אבל גם לאופציה ליצור תרבות ולהיות חלק מאותה יצירה של התרבות, בדיוק כמו כל אזרח אחר שגר באזור המרכז, בקרבת תל אביב, או בתל אביב.

לימור לבנת: להחלטה הזאת שלי, הייתה ויש לה משמעות ממשית במה שאנחנו עושים, במה שעשינו, בעיקר במהלך השנתיים האחרונות, כי לקח זמן כמובן עד שההחלטה הזאת קיבלה משמעות ויצאה לפועל.

לימור לבנת: מה עשינו בעצם ואיך הבאנו את זה לכלל ביטוי?

לימור לבנת: ראשית, השגנו תקציב ייעודי ותוספתי ממשרד האוצר, עוד מעט אפשר יהיה לראות את זה כאן בנתונים התקציביים בעוגת התקציב, של 21 מיליון שקלים לכל שנת תקציב, ל-2011 ול-2012, שהוא למעשה נגמר השנה.

לימור לבנת: אנחנו כבר עובדים לקראת תקציב 2013 מול משרד האוצר, כדי לוודא שזה יימשך, בגובה 21 מיליון שקלים לכל שנה.

לימור לבנת: והנה, בדיוק נכנס אריאל יוצר ממשרד האוצר, שלום אריאל.

עינת וילף: אז 21 מיליון שקלים שנכנסו כתקציב תוספתי.

לימור לבנת: תוספתי לכל שנה, בשנת 2011 ובשנת 2012, והם נועדו לפריפריה, לתרבות ולפרויקטים שאנחנו עשינו אותם ובהמשך גם נוכל לפרט אותם.

עינת וילף: כלומר, כל אותם 21 מיליון שקלים מוגדרים ככסף תוספתי לפריפריה?

לימור לבנת: אכן.

עינת וילף: איפה בעצם זה הוגדר?

אורלי פרומן: בהסכם התרבות שנחתם.

אריאל יוצר: זו תקנה תקציבית מן הסתם, אבל זה הוגדר בהסכם התרבות, כמו שאומרת המנכ"לית.

לימור לבנת: בינינו לבין האוצר, נכון.

לימור לבנת: זה הדבר הראשון.

לימור לבנת: הדבר השני שעשיתי, אני אגיד את זה כך, להשתחרר מגיבנת מאד גדולה שרבצה על גב משרד התרבות, שלא רק שלא הועילה ולא עשתה ולא מילאה את תפקידה, אלא גם עלתה הרבה מאד כסף, בשם אומנות לעם.

לימור לבנת: אומנות לעם היה גוף שבמשך שנים עשה עבודה חשובה מאד בפריפריה, אבל לאחר מכן הגיע למצב שבו הוא הפסיק לעשות את עבודתו והתגלו בו גם בעיות רבות כאלה ואחרות, אני לא אכנס כרגע לכל זה, חבל על זמן הוועדה.

לימור לבנת: והיה צריך לשחרר, להיפטר מהבעיה הזאת ולגמור אותה.

לימור לבנת: אני עשיתי את זה, זה לקח משנה, או אפילו יותר, אני לא זוכרת אפילו כמה זמן.

אורלי פרומן: בסביבות השנה.

לימור לבנת: זה היה תהליך מאד קשה, מאד מורכב, מאד מסובך, כולל בתי משפט ובג"צים ו-1,001 דברים אחרים, אבל בסופו של דבר גם זה נגמר ובמקביל אנחנו הקמנו גוף חדש, שזה בדיוק תפקידו, כמו אמנות לעם, יחד עם ההסתדרות הציונית, קראנו לו תרבות ישראל, והגוף הזה פועל מזה כמעט שנתיים אני חושבת.

עינת וילף: והגוף הזה קיבל את כל 21 מיליון השקלים?

לימור לבנת: לא, לא, זה בנפרד.

לימור לבנת: 21 מיליון שקלים זה עניין אחד, עכשיו אני בעניין השני.

עינת וילף: אבל הגוף הזה אמור לעשות הרבה בפריפריה.

לימור לבנת: אני מדברת כעת על המדיניות שלי של הפריפריה, ואני מסבירה.

לימור לבנת: 21 מיליון שקלים זה עניין אחד שאנחנו נפרט אותו עוד מעט.

לימור לבנת: העניין השני הוא תרבות ישראל, שבה במקום אומנות לעם, והייתה לנו שנה מאד קשה שבה בכלל לא הייתה פעילות.

לימור לבנת: זה גם פגע מאד במוסדות, אבל היה צריך לעשות את הניקיון הזה, לא היה מנוס.

לימור לבנת: תרבות לישראל שקמה לאחר מכן מתוקצבת, עוד מעט אפשר יהיה לראות את זה, היום בהיקף של, מיד נראה את זה, 21 מיליון שקלים כמעט על ידי המשרד.

לימור לבנת: הרשויות בהתאמה, מיד אני אסביר מה היא עושה, נותנות לזה עוד 44 מיליון שקלים.

לימור לבנת: בסך הכל יש כאן פעילות תרבותית בהיקף הזה.

עינת וילף: אז 21 מיליון שקלים כן הלכו לתרבות לישראל?

אורלי פרומן: לא, זה לא אותם 21 מיליון.

לימור לבנת: לא, לא, זה לא אלה, זה במקרה 21 מיליון שקלים.

עינת וילף: 21 מיליון שקלים אחרים?

לימור לבנת: כן.

לימור לבנת: אפילו לא שמנו לב.

לימור לבנת: אבל מה שתרבות לישראל עושה, את יכולה לראות את זה שם.

לימור לבנת: מיד נחזור על כל השקפים.

לימור לבנת: זו הקדמה לא מסודרת כזו, מסודרת, אבל לא לפי השקפים.

לימור לבנת: מה שתרבות ישראל עושה, כדי לעודד הנגשת תרבות ואומנות ביישובים ברחבי הפריפריה הגיאוגרפית והחברתית, אז ב-160 יישובים אנחנו למעשה מאפשרים סדרות של תיאטרון, מוסיקה ומחול לציבור.

לימור לבנת: הסדרות האלה מסובסדות על ידי תרבות לישראל, שמקבלת מהמשרד למעשה תקציב ייעודי לצרכים האלה, של 21 מיליון שקלים בסך הכל, יחד עם הפעילויות האחרות הנוספות.

לימור לבנת: לסבסוד הסדרות, אני חושבת שיש כאן איזה 12 מיליון שקלים, אם אני זוכרת נכון בעל פה.

לימור לבנת: אז זה 12 מיליון שקלים לסבסוד הסדרות.

לימור לבנת: הסבסוד עצמו הוא סבסוד דיפרנציאלי - צריך לדעת - ביישובים מסוימים, על פי האשכול הסוציו אקונומי של היישובים.

לימור לבנת: וכמובן שהרשות המקומית גם היא משתתפת בסבסוד.

לימור לבנת: בסוף כשמישהו בא לקנות מנוי כזה להצגה או לא להצגה, מנוי כזה שיש בו גם הצגות תיאטרון לסדרה, לפעמים יש בו הצגות תאטרון, יש כמה סוגי מנויים.

לימור לבנת: יש מנוי לסדרה של תיאטרון, כמה הצגות תיאטרון, מופע מחול וקונצרט.

לימור לבנת: יש רק לתאטרון, יש לחמישה מופעים, יש לשבעה, יש כל מיני סוגים של הסדרות, ואולי רינת תסביר את זה לאחר מכן, אם תרצו.

לימור לבנת: וזה ב-160 יישובים כרגע.

לימור לבנת: יש להצגות ילדים, למופעי זמר ועוד כל מיני דברים אחרים.

לימור לבנת: כל זה מסובסד כאמור באופן דיפרנציאלי על ידינו וגם על ידי הרשויות.

לימור לבנת: וכך אנחנו בעצם מאפשרים לציבור מאד מאד גדול.

לימור לבנת: אגב, גם באומנות לעם בעבר מה שהיה, מעולם זה לא הגיע להיקף כזה של פעילות לא מבחינת מספר היישובים ולא מבחינת היקף הסדרות.

לימור לבנת: אף פעם לא הגיע להיקף כזה ולא למשהו שאפילו לדומה לו או קרוב לו.

לימור לבנת: תרבות לישראל, שעושה עוד פעולות נוספת, ואם אני כבר מדברת על זה, זה כולל גם סיורים במוזיאונים, מפגשי אמנים, סדנאות ועוד כהנה וכהנה, אפשר לראות את זה כאן.

לימור לבנת: זה כולל גם קונצרטים פתוחים בקיץ ועוד שורה של דברים.

לימור לבנת: זה כולל גם, אני צריכה לומר, 80 הצגות בפסטיבל מסחריד, ב-30 יישובים מהמגזר הערבי, 37 מופעים בפסטיבל אבבה לתרבות אתיופית, מופעי תיאטרון ביישובים חרדים, זמר עברי באתרי מורשת ועוד כהנה וכהנה.

לימור לבנת: כל זה נעשה במסגרת תרבות לישראל, וכל זה נכלל ב-21 מיליון שקלים שנמצאים בתרבות לישראל.

לימור לבנת: זה לא קשור ל-21 מיליון שקלים ההם.

לימור לבנת: אלו למעשה עיקר הפעולות שאנחנו עושים בפריפריה, בבחינת הפנים שלנו לפריפריה, הדה-צנטרליזציה הזאת שאנחנו עושים.

לימור לבנת: אבל זה לא רק זה, משום שאנחנו המשכנו את מה שהיה נהוג גם במהלך השנים, כלומר מתן ניקוד למוסדות, בגין הופעות מחוץ לבית שלהם, בפריפריה.

לימור לבנת: בגין זה הן זוכות לניקוד מיוחד, שמעניק להן גם מקדמים בתמיכה התקציבית שלהם.

לימור לבנת: וכך באמת כל מוסדות התרבות שלנו יוצאים לפריפריה, ונותנים בעצם להם, גם לתושבים בפריפריה, אפשרות לצפות ולהנות מכל המופעים שקיימים בפריפריה.

לימור לבנת: זאת מדיניותי, ככה אנחנו פועלים ויש היום באמת אפשרות אדירה לכולם להשתתף בתרבות.

לימור לבנת: נקודה אחרונה שאני רוצה להדגיש אותה, היא שיתופי הפעולה שאנחנו עושים בין מוסדות תרבות לבין יישובים שונים שבהם מתפתחת תרבות, כדי ליצור גרעיניים של תרבות בשטח, שמהם ייווצרו יוצרים מקומיים.

לימור לבנת: יש כאלה מספר שיתופי פעולה, אנחנו נפרט אותם אחר כך אולי, דוגמאות לשיתופי פעולה כאלה שקיימים בשטח.

לימור לבנת: אני אבקש לאפשר למנכ"לית לעבור לפי הסדר, אחרי שאני קצת רצתי.

אורלי פרומן: אני מבקשת עד השעה 10:00, כדי שיהיה מספיק זמן.

עינת וילף: בסדר, בבקשה.

אורלי פרומן: התחילה השרה קודם לדבר על השקף שנקרא 'מִספרים מֶספרים'.

אורלי פרומן: רק כדי לקבל את המושג לגבי נפח, הנתונים האלה נכונים לפי דו"ח פילת של שנת 2010.

אורלי פרומן: אנחנו רואים שבתיאטרון צפו בשנת 2010 5 מיליון צופים בשנה, 1,500 הצגות תיאטרון מוצגות כ-15,000 פעמים ברחבי הארץ באהבה גדולה.

אורלי פרומן: 75% מהמחזות הם מחזות מקוריים שנכתבו על ידי מחזאים ישראליים ו-35% מהארצות הם בפריפריה.

אורלי פרומן: הקולנוע גם הוא ידע עדנה.

אורלי פרומן: לפני 10 שנים חוקק חוק הקולנוע.

אורלי פרומן: 10 סרטים ישראלים שלנו היו מועמדים לפרס האוסקר, והם מככבים ברחבי הפסטיבלים ברחבי העולם.

אורלי פרומן: מוזיאונים, יש לנו 54 מוזיאונים מוכרים במדינה.

אורלי פרומן: אנחנו יכולים לראות שוב כמו אדירה של מבקרים במוזיאונים האלה, אותם 54, וגם בתחום האומנות הפלסטית, נתנו את הנתון של היקף מכירות שעלה דרמטית בשנים האחרונות.

אורלי פרומן: ונעבור הלאה.

אורלי פרומן: קצת כדי להבין, ישנו המשרד, אבל ליד המשרד, הוא מוקף בעצם באנשי ציבור שיושבים במועצות שממונות על ידי השרה.

אורלי פרומן: המועצה הישראלית לתרבות ואומנות, שמכילה אנשים מתחומי התרבות השונים.

אורלי פרומן: בראש הוועדה עומד ד"ר חיים פרלוק.

עינת וילף: את יכולה להגיד משפט על מה התפקידים הסטטוטוריים של כל מועצה.

לימור לבנת: כן, כן, בהחלט.

לימור לבנת: המועצה הישראלית לתרבות ולאומנות היא המועצה המייעצת לשרה, אבל מעבר להיותה המועצה המייעצת, היא מורכבת ממדורים, או בתוכה יש גם מדורים.

לימור לבנת: המדורים הללו הם למעשה הגופים המכריעים בכל הנושא של חלוקת תמיכות למוסדות השונים.

לימור לבנת: בפניהם מובאות כל הבקשות, יש לנו אם אני זוכרת נכון כרגע בעל פה, 2,350 בקשות בשנה, זה נכון?

אורלי פרומן: כן.

לימור לבנת: אז 2,350 בקשות בשנה שמוגשות למשרד.

לימור לבנת: בקשות תמיכה כמובן.

לימור לבנת: הבקשות האלה מובאות בפני המדורים.

לימור לבנת: המדורים מחולקים על פי נושאים.

לימור לבנת: יש לנו תחומים, תחומי אמנות.

לימור לבנת: יש מדור תיאטרון ומדור מחול, ומדור פראנץ', ומדובר מוסיקה ומדור בכל תחום, מדור תרבות בקהילה, ובכל התחומים השונים ועוד כהנה וכהנה.

לימור לבנת: ופסטיבלים.

לימור לבנת: בכל תחום יש מדור.

לימור לבנת: הבקשות השונות מחולקות לפי המדורים.

לימור לבנת: הבקשות מוגשות אגב פעם בשנה ב-'קול קורא' שאנחנו מפרסמים, במערכת המרכבה הממשלתית.

לימור לבנת: הן מוגשות בצורה מסוימת, כמובן כל בקשה צריכה לעבור תנאי סף.

לימור לבנת: אני רצה מהר.

לימור לבנת: לאחר שעברה את תנאי הסף היא מופנית למדור.

לימור לבנת: על פי תבחינים שהם קבועים מראש, התבחינים הללו אגב הם תבחינים שנקבעים על ידי המועצה, לאחר תהליך מאד מאד מורכב, שכמובן כולל את המועצה, אחר כך פנייה להערות הציבור, לאחר מכן משרד המשפטים וכו' וכו', והן לבסוף נחתמות על ידי השר.

לימור לבנת: אבל זה קורה פעם בכמה שנים, כמובן.

לימור לבנת: ועל פי התבחינים הללו, הבקשות לתמיכה נבחנות על ידי המדור.

לימור לבנת: המדור דן בכל בקשה ובקשה בנפרד ומחליט לגביה – האם לתמוך או לא לתמוך, ובאיזה סכום מתוך הבקשה שהוגשה.

לימור לבנת: ולכן יש חשיבות עצומה למועצה הזאת.

לימור לבנת: אגב, כל החלטה כזו של המדור מועברות לאחר מכן עוד לוועדת התמיכות של המשרד.

לימור לבנת: יש כאן פרוצדורה די מורכבת.

לימור לבנת: זו המועצה הישראלית לתרבות ולאמנות, אבל היא דנה גם בנושאים עקרוניים, לא רק בזה.

עינת וילף: הפרוטוקולים של המועצה מפורסמים?

לימור לבנת: לא, הפרוטוקולים של המועצה לא מפורסמים.

עינת וילף: האם הם צריכים להיות מפורסמים?

לימור לבנת: אני לא חושבת שיש מניעה לזה, אבל הם לא מפורסמים.

עינת וילף: אבל לטעמך אין מניעה.

לימור לבנת: לטעמי לא צריכה להיות מניעה שיפורסמו.

עינת וילף: לפעמים עלה פה בדיונים שיש עיכוב מאד גדול משלב הגשת הבקשות ועד ה - - -

לימור לבנת: ממש לא.

לימור לבנת: קיצרנו את זה בצורה דרמטית ביותר.

לימור לבנת: קיצרנו בחצי שנה ומיד המנכ"לית תסביר את זה.

לימור לבנת: לא מאז שאנחנו במשרד.

לימור לבנת: על אותו עיקרון, מועצת הקולנוע היא המועצה שכל תחומי האומנות מרוכזים במועצה הישראלית, תחת המועצה הישראלית לתרבות ולאומנות, חוץ משניים.

לימור לבנת: אחד מהם זה תחום הקולנוע, שיש לו מועצה נפרדת משלו, והיא עוסקת בכל הנושאים של הקולנוע.

לימור לבנת: היא אחראית למעשה לקבוע את כל הפרמטרים.

לימור לבנת: הקולנוע מקבל תמיכה באמצעות קרנות הקולנוע.

לימור לבנת: כאן זה כבר סיפור שונה, אבל היא עדיין קובעת.

לימור לבנת: רק עכשיו היא עומדת, או שהיא כבר פרסמה להערות הציבור, אני לא זוכרת.

אורלי פרומן: עומדת לפרסם.

לימור לבנת: היא עוד לא פרסמה, אז היא עומדת לפרסם ממש בימים הקרובים.

אורלי פרומן: מחכים לאישור של משרד המשפטים.

לימור לבנת: אוקי, תודה.

לימור לבנת: היא עומדת לפרסם בימים הקרובים להערות הציבור, שינויים מסוימים שהיא מבקשת לבצע בקשר לנושאים שקשורים לקולנוע.

לימור לבנת: מועצת הספריות הציבוריות עוסקת בנושא הספריות הציבוריות, כשמה כן היא.

לימור לבנת: מועצת המוזיאונים היא מועצה ממש חדשה, שישיבתה הראשונה התקיימה בשבוע שעבר ובסמכותה להכיר במוזיאונים.

לימור לבנת: רבים המוזיאונים, לפי דעתי יש 200 מוזיאונים, מתוכם אם אני זוכרת נכון, מוכרים רק 54 מוזיאונים.

עינת וילף: מוכרים, זה כמובן מוכרים לצורך תמיכות.

לימור לבנת: לצורך תמיכה, בדיוק.

לימור לבנת: כל אחד יכול לקרוא לעצמו מוכרים, אבל בסדר.

לימור לבנת: מוכרים לצורך קבלת תמיכה מהמדינה 54.

לימור לבנת: רבים מתדפקים על הדלת, כמובן, אבל כדי לקבל הכרה, יש תהליך מאד ברור מבחינת האיכות, אוצרות, כל הדברים הללו, ומועצת המוזיאונים היא הגוף שעל פי הקריטריונים שהיא קבעה, היא מחליטה אם להכיר או לא להכיר.

לימור לבנת: יש כאן תהליך לא פשוט.

לימור לבנת: והמועצה לביקורת סרטים היא המועצה שקיימת מאז ימי בראשית ברא אלוהים - - -

עינת וילף: זה מה שהיה צנזורי?

לימור לבנת: כן.

לימור לבנת: למעשה, המועצה לביקורת סרטים - - -

עינת וילף: אז המועצה לביקורת סרטים - - -

לימור לבנת: לא, לא מחזות, מחזות זה כבר בוטל לפני שנים רבות.

לימור לבנת: נשארה המועצה לביקורת סרטים, שהיא למעשה לא פסלה אף סרט כבר שנים רבות, למעט ג'נין ג'נין בשעתו, שאחר כך זה הלך לבג"ץ ובג"ץ החליט לא לאשר את הפסילה אלא העיר הערות מסוימות לגבי חלקים מסוימים ולא ניכנס לזה כרגע.

לימור לבנת: מכל מקום, היא לא פסלה.

לימור לבנת: מה שהיא עושה בעיקר היא מסווגת.

חנין זועבי: למה אין שם נשים?

לימור לבנת: איפה?

לימור לבנת: יש מלא נשים בתוך המועצות, אבל אין אף אישה בראש, נכון.

עינת וילף: צריך.

אורלי פרומן: אוקי, מבנה התקציב.

לימור לבנת: אני מקבלת את הערתך.

שכיב מוראד שנאן: גבירתי יושבת הראש, האם אפשר הערה קצרה לסדר?

שכיב מוראד שנאן: יש דיון דחוף בוועדה לביקורת המדינה בעניין של אסון הכרמל ואנחנו חייבים להשתתף שם.

שכיב מוראד שנאן: אני מבקש רשות של כמה דקות, להציג כמה דברים דחופים.

עינת וילף: אני רוצה קודם לסיים את ההצגה, ברשותך, ואחרי זה את השאלות.

עינת וילף: אם אתה רוצה רק דקה, אז בסדר, אבל אני מעדיפה לא לפתוח את הדיון, עד שתסתיים ההצגה.

שכיב מוראד שנאן: שמעת את הטענה של חברת הכנסת ברכה?

שכיב מוראד שנאן: הוא אומר לי, איך לא הייתם חברים באותה סיעה.

עינת וילף: זה לא קשור.

עינת וילף: היחס הוא זהה לכולם.

שכיב מוראד שנאן: אני יודע שזה לא קשור.

שכיב מוראד שנאן: הוא מדבר בצחוק.

שכיב מוראד שנאן: אני מאד מבקש אם אפשר שתי דקות, כי את המצגת אני ראיתי בניירת שהוצגה.

עינת וילף: זה ממש לא מתאים, אני מתנצלת.

שכיב מוראד שנאן: איך שאת רוצה, בסדר.

אורלי פרומן: אוקי, תקציב התרבות בנוי מהסכמים סגורים.

אורלי פרומן: החל משנת 2009 היה התקציב הסכם תלת שנתי.

אורלי פרומן: בשנים 2012-2014 יש הסכם תלת שנתי נוסף.

אורלי פרומן: זה מה שנקרא הסכם התרבות והנספח לו.

עינת וילף: שזה ההסכם עם האוצר.

אורלי פרומן: זה הסכם עם האוצר כמובן, ובהסכם הזה יש ביטחון מאד גדול, הוא מוגן מקיצוצים, לצד דברים שהשרה אמרה על קוטן התקציב, לפחות הוא מוגן מקיצוצים.

אורלי פרומן: כמובן לא משיג את ההתייקרויות במשק, אבל הוא מוגן.

אורלי פרומן: חוק הספריות גם הוא מעוגן בהסכם תקציבי משנת 2008.

אורלי פרומן: כל שנה יש תוספת של 11 מיליון עד שנת 2013, וזה יתייצב בשנת 2013.

אורלי פרומן: גם הסכם הקולנוע, חוק הקולנוע מעוגן משנת 2009 עד שנת 2013, 67 מיליון שקלים כל שנה והשנה גם נחתם הסכם מיוחד לקולנוע, שנתן תוספת של 6 מיליון כל שנה.

חנין זועבי: ושם לא כל שנה, בשורות הראשונות?

אורלי פרומן: הסכם התרבות הוא כך: ב-2012 – 484, כפי שכתוב, ועולה ב-9 מיליון כל שנה, עד 2014, שהוא 502.

אורלי פרומן: זה מ- עד.

אורלי פרומן: חוק הספריות אותו דבר, התחיל עם 18 מיליון, כול שנה יש תוספת.

אורלי פרומן: בהתחלה השנה הראשונה הייתה 12 מיליון, אחר כך 11 מיליון, יגיע עד 2013 ל-85 מיליון.

אורלי פרומן: אלה הסכומים שאנחנו בעצם יודעים אותם כבר קדימה.

עינת וילף: אז כל ההסכמים האלה מעוגנים ויש תמיכות.

עינת וילף: התוספת הייחודית לפריפריה היא היחידה בעצם שאין לגביה, לצורך העניין, קריטריונים או מועצה או דברים כאלה, אם אני משווה לדברים האחרים?

לימור לבנת: שמה אין לגביהם?

עינת וילף: שהיא היחידה, אם אני משווה לשאר ההסכמים במבנה, שאין ביחס אליה קריטריונים או מועצה.

לימור לבנת: לא צריכה להיות מועצה לגבי זה,זה חלק מתקציב המשרד.

עינת וילף: אני שואלת, כי כל אחד שם זה בעצם - - -

אריאל יוצר: הכסף מוקצה בהתאם לקריטריונים שקבע משרד התרבות והספורט?

עינת וילף: גם לתוספת הזאת יש קריטריונים שקופים?

לימור לבנת: כן, כן, וודאי.

אורלי פרומן: כן, המשרד מגבש את התכנית, מוצג לאוצר בתחילת השנה, ואנחנו בעניין הזה ביחד.

לימור לבנת: זה לא עניין של מועצה, כי זה חלק מתקציב המשרד.

אורלי פרומן: בואו נעבור לשקף הבא.

אורלי פרומן: על פני ההסכמים אפשר לראות, לקחנו את הכל ביחד, פה מעוגנים כל ההסכמים.

אורלי פרומן: אתם רואים את העלייה משנת 2009 עד שנת 2012.

אורלי פרומן: אנחנו נתרכז כמובן בדיון הזה בתקציב 2012, 642,185,000, מיליון שקלים, יותר קל להגיד.

אורלי פרומן: הפאי הזה משקף בדיוק את מה שכתוב בהסכם התרבות.

אורלי פרומן: הסכם התרבות לשנת 2012 כך הוא נראה בהסכם, בחלוקה.

אורלי פרומן: אני רוצה לעבור לשקף לגבי חלוקת התקציב.

אורלי פרומן: אז קודם כל דיברנו על 21 מיליון בפריפריה.

אורלי פרומן: לגבי הספרות השנה, מילה אחת.

אורלי פרומן: הספריות זה כל הספריות הציבוריות ברחבי מדינת ישראל והספריות לעיוורים, שיש להם תקנה נפרדת והם 78.5 מיליון.

אורלי פרומן: תקציב הקולנוע מפורט פה.

אורלי פרומן: תאגידים על פי חוק, זה אותם גופים סטטוטוריים שהם מתוקצבים על ידי המדינה, לא דרך מבחני תמיכה, כשמם כן הם ויש רשימה של תאגידים סטטוטוריים.

אורלי פרומן: אם תרצו גם היא ישנה פה.

אורלי פרומן: ועכשיו שני החלקים היותר גדולים, תרבות לקהילה ולקהילות ומוסדות התרבות הנתמכים.

אורלי פרומן: עשינו איזו שהיא הפרדה בין אותה תרבות מקצועית שמקיפה את תחומי התיאטרון והמוסיקה, תזמורות, ופרויקטים, הרכבים כלליים והפרינג' וכל להקות המחול כמובן והאמנות הפלסטית והפסטיבלים.

אורלי פרומן: יש לנו בתי ספר לאומניות בתחומים השונים, במשחק, במוסיקה, במחול, יש בין תחומיים.

אורלי פרומן: האקדמאיות, הן ללשון עברית והן ללשון ערבית.

אורלי פרומן: כל אלה נמצאים תחת אותם מוסדות תרבות נתמכים.

אורלי פרומן: והתרבות לקהילה ולקהילות, תרבות בקהילה יש לנו גם למגזר היהודי, גם למגזר הערבי, גם למגזר הדרוזי.

אורלי פרומן: אלו תקנות שבעצם תומכות בפעילויות מרכזית, פעילויות אמנות ותרבות שקורות ביישובים השונים.

אורלי פרומן: להקות יישוביות, תזמורות יישוביות, כל מה שהוא ה- "סמי מקצועי" - - -

חנין זועבי: אבל אין פה חלוקה לקהיליות, שנדע.

חנין זועבי: אין פה חלוקה.

לימור לבנת: חלוקה למה?

אורלי פרומן: לא, לא נכנסנו לרזולוציה.

אורלי פרומן: באף אחד מהם לא נכנסנו כרגע לרזולוציה, כי פה ההצגה היא יותר - - -

חנין זועבי: כל קהילה לפי הגדרה, את הגדרת ערבים, את הגדרת יהודים.

אורלי פרומן: נכון, יש פה מגזר יהודי, ערבי, דרוזי, תרבות תורנית, מוסדות תרבות ומחקר, שימור אתרי מורשת, שזה לא מוסד תרבות, יושב שם.

אורלי פרומן: מה שחשוב להדגיש, שתחת מוסדות התרבות הנתמכים נמצאות כל התקנות שהסברתי קודם, שפתוחות לכולם, הן לא מגזריות.

אורלי פרומן: היה לנו כבר פה פעם אחת - - -

מוחמד ברכה: גברתי המנכ"לית, את יכולה להתייחס לקריטריונים ולתנאי הסף באופן כללי, באופן עקרוני.

מוחמד ברכה: זאת אומרת לא להגיד רק מספרים שכוללים מגזר זה או אחר, אלא להתייחס לתנאי הסף, אם הם יכולים לקלוט או להכיל בתוכם את כל צרכי החברה, על גווניה.

אורלי פרומן: הקריטריונים שונים ומגוונים מתקנה לתקנה, לכן קשה פה לפרט את הכל.

אורלי פרומן: יש קריטריונים לכל אחת מהתקנות, למחול, למוסיקה, לתיאטרון, לפרינג', לבתי ספר, כל אחד מבתי הספר.

אורלי פרומן: זאת אומרת, הקריטריונים מאד שונים הם חשופים ומפורסמים וכולם יודעים אותם.

אורלי פרומן: החלק הארי הזה של התקציב, פתוח לכולם, התוספת הזו של הקהילות - - -

מוחמד ברכה: פתוח לכולם תיאורטית.

מוחמד ברכה: כל עוד שלא מעמידים בפנינו מה הקריטריונים שהם יכולים באמת להתפרש על כלל האוכלוסייה, כי יש תנאים שאנשים, פשוט זה חומה שאי אפשר לחדור דרכה.

אורלי פרומן: קודם כל אני חוזרת ואומרת, הקריטריונים פתוחים, ידועים לכל הציבור.

אורלי פרומן: מי שעכשיו יושב ליד מחשב וייכנס לאתר שלנו וייכנס למחלקה לתיאטרון, יקבל את מבחני התמיכה לתיאטרון.

אורלי פרומן: מי שייכנס למחלקה למוסיקה, את מבחני התמיכה למוסיקה.

אורלי פרומן: כולם יודעים אותם.

אורלי פרומן: יותר מזה.

אורלי פרומן: אנחנו אומרים ויש פה חלק ממנהלי מוסדות התרבות שלנו, והייתה לנו גם בפגישה עם חלק, עם הפורום לפני שבוע או שבועיים.

אורלי פרומן: אנחנו אומרים להם - צאו ולימדו את מבחני התמיכה, כדי למקסם את התמיכה שאתם יכולים לקבל עבור הפעילות שלכם.

אורלי פרומן: זה נכון למגזר הערבי, זה נכון למגזר היהודי, זה נכון למגזר הדרוזי.

אורלי פרומן: כולם יודעים, אין פה שום דבר שהוא נסתר.

אורלי פרומן: ומנהל מוסד תרבותי או מנהל גוף תרבותי, זאת המשימה הראשונה שלו – ללמוד על מה הוא נמדד.

מוחמד ברכה: המגזר הערבי והמגזר הדרוזי, זו פריפריה גאוגרפית או פריפריה תרבותית?

לימור לבנת: גם וגם.

לימור לבנת: פעמים רבות, המגזר לא יודע לקבל את מה שאנחנו רוצים לתת לו.

לימור לבנת: יש לנו דוגמא רק מהשבועות האחרונים.

לימור לבנת: גם כשאנחנו רוצים לתת, המגזר לא יודע לקבל.

לימור לבנת: ברשותך, אני יכולה הערה אחת?

עינת וילף: כן, בבקשה.

מוחמד ברכה: לא, זה חשוב מה שאת הולכת להגיד.

לימור לבנת: אתן לכם דוגמא.

לימור לבנת: אנחנו עשינו פרויקט של "לילה לבן", אני מניחה ומקווה שראיתם את זה בתקשורת ומן הסתם ראית את זה גם כן, חברת הכנסת וילף.

לימור לבנת: זה היה ב-5 ביולי, לפני פחות משבועיים.

לימור לבנת: אנחנו עשינו את זה ב-8 ערים בלבד.

לימור לבנת: אנחנו פנינו לעיר נצרת מבעוד מועד, בזמן שפנינו לעוד 7 ערים יהודיות, והצענו להן לקחת בזה חלק.

לימור לבנת: נצרת זה מקום מצוין, יש שם סינימטק, יש כמה מקומות שהם עוגנים, שבהם ניתן, יחד איתם, לבצע את זה כמו שעושים את זה בכל המקומות האחרים, יחד עם תרבות ישראל.

לימור לבנת: נמצאת כאן רינת גל-און שהיא מנכ"לית תרבות לישראל, מיכה ינון שהוא יושב הראש, והיא הייתה איתם במגע.

לימור לבנת: הם באו שלושה שבועות קודם או חודש קודם, משהו כזה ואמרו: "אנחנו לא מסוגלים לעשות את זה, אנחנו לא רוצים, אנחנו מוותרים".

לימור לבנת: היא ניסתה והיא דיברה.

לימור לבנת: אמרתי לה, אל תוותרי להם, אל תוותרי.

לימור לבנת: אנחנו מוכנים שזה יהיה פחות נגיד גרנדיוזי מאשר בערים היהודיות, יותר בקטן, יותר בצנוע, אל תוותרי.

לימור לבנת: היא לא הייתה מוכנה.

לימור לבנת: הלכנו לשפרעם.

לימור לבנת: אמרנו אתם יודעים מה, נוותר על נצרת, הם לא רוצים אז אי אפשר להכריח אותם, נלך לשפרעם.

לימור לבנת: המנכ"לית דיברה עם ראש עיריית שפרעם, הוא שמח, הוא היה מבסוט, גם בנצרת שמחו.

לימור לבנת: הוא היה מבסוט, אנחנו משלמים, הוא היה בעננים, מצוין, נהדר.

לימור לבנת: הם אמרו, אי אפשר בשלושה שבועות לעשות את זה, זה נכון, אמרנו בסדר גמור, אז זה לא יהיה ב-5 ביולי.

לימור לבנת: כולם יהיו ב-5 ביולי, פרסמנו בפרסומים שלנו את שפרעם עם כל היישובים, כוכבית ליד שפרעם למטה, שפרעם יתקיים במועד מאוחר יותר, כי באמת אי אפשר להספיק.

לימור לבנת: אז הם חזרו בהם, קיבלו "רגליים קרות" ואמרו שהם רוצים את זה אחרי הרמאדן, רגע, הכל בסדר, הם צודקים, ברור.

לימור לבנת: אמרנו בסדר, אחרי הרמאדן, בספטמבר מתי שהוא, אמרנו בסדר, מה שאתם אומרים.

לימור לבנת: רצינו שתהיה עיר ערבית, פעם ראשונה גם באירוע כזה.

מוחמד ברכה: בנצרת עשו "לילות אדומים", אני חושב.

שמעון אלקבץ: עשו "לילות לבנים" ואמרנו אולי נשלב את הלילה הלבן של משרד התרבות.

מוחמד ברכה: היה להם פרויקט במשך חודש - - -

עינת וילף: חבר הכנסת ברכה, אני מבקשת.

לימור לבנת: זו הייתה דוגמא למשהו שאנחנו באנו לתת, זה מאות אלפי שקלים.

לימור לבנת: מאות אלפי שקלים.

לימור לבנת: לא יכולים לקבל.

לימור לבנת: זו לא פעם ראשונה, זה לא דבר ראשון, אבל זו דוגמא מעכשיו, שלא יכולתי להימנע מלתת אותה, כי יודעים לבוא בטענות, אבל כש - - -

מוחמד ברכה: זו אמירה מרחיקת לכת.

לימור לבנת: מה מרחיק לכת במה שאמרתי?

עינת וילף: רק רגע חברי הכנסת, אני עוצרת דקה את הדיון.

עינת וילף: כיוון שכבר סטינו מהמסלול וכולכם כנראה בנושא דומה, כל אחד יכול לדבר ואנחנו נחזור אחרי זה לדיון כדי שתוכלו לצאת לדיונים שלכם.

עינת וילף: בבקשה, חבר הכנסת שנאן.

שכיב מוראד שנאן: גברתי השרה, גברתי יושבת הראש, אני מחזיק במכתב בהול שקיבלתי אתמול במייל מבחור בשם סאלח עזאם מהכפר עוספייה, שהוא במאי ומחזאי תיאטרון: "...

שכיב מוראד שנאן: הנדון: ועדת החינוך בכנסת שתתקיים מחר, יום שלישי, 17.7, בשעה 09:00 בנושא תקציב התרבות לאן, בנוכחות שרת התרבות והספורט, חברת הכנסת לימור לבנת.

שכיב מוראד שנאן: מה הפנייה הבהולה, הנני פונה כמובן לכבודך בבקשה שתהיה נוכח ותיאבק למען התרבות הדרוזית בישיבת ועדת החינוך, בנושא תקציב כזה וכזה.

שכיב מוראד שנאן: אם אנו נחשבים לאזרחים שווי זכויות ושותפים בנטל, אז לא יעלה על הדעת שיתקיים דיון בנושא כה חשוב וקריטי, בלי שתהיה בו התייחסות לבעיות התרבות במגזר.

שכיב מוראד שנאן: דעתי האישית היא שמצב התרבות במגזר הדרוזי היום הוא יותר קשה ומשפיל ממה שצוין בתקשורת.

שכיב מוראד שנאן: המחלקה לתרבות דרוזית לא רק שמקבלת שליש ממה שהיא אמורה לקבל, 3 מיליון שקלים במקום 9 מיליון שקלים, אלא, שרוב ההתנהלות בתוך המחלקה לא תקין ומעורר חשדות.

שכיב מוראד שנאן: .." אני ממש מצטט.

שכיב מוראד שנאן: "רוב הכספים שמחולקים לא מגיעים להיכן שצריכים להגיע, לא משרתים או מעצימים ומצמיחים את התרבות בקרב העדה, וזה חשוב לא כדי להפוך את התרבות ליותר מקצועית ואיכותית.

שכיב מוראד שנאן: אני פונה לכבודו כדי לפעול למען התרבות של העדה באופן בהול, כי קו הטעם הטוב נחצה עד כדי השפלה.

שכיב מוראד שנאן: האומנים והיוצרים והמקצועיים האיכותיים בקרב העדה ממורמרים ומיואשים מהקיפוח הזועק לשמיים ומהמצב הקיים.

שכיב מוראד שנאן: צר לי להודיע לכבודו שמוסדות תרבות עצמאיים במגזר הדרוזי, מקבלים תמיכה פי 3 ופי 4 פחות ממוסדות בסדר גודל דומה, אפילו אם נשווה את עצמו למגזר הערבי.

שכיב מוראד שנאן: מהסיבות שציינתי לעיל, למותר לציין שמוסדות התרבות במגזר הדרוזי הם במצב של פשיטת רגל.

שכיב מוראד שנאן: אין ביכולתם היום לתפעל מרכזי תרבות, ליצור ולספק אומנות מקצועית ואיכותית, אין ביכולתם לצמוח, להתפתח ולהתחרות במוסדות תרבות במגזר הערבי ובמגזר היהודי..".

שכיב מוראד שנאן: למכתב זה מצורפת כתבה שהייתה בפורטל הכרמל, שהכותרת שלה – מי מחלק את כספי התרבות לדרוזים ולצ'רקסים, והתשובה – מה עושה השרה לימור לבנת בעניין.

שכיב מוראד שנאן: אני מתכבד להגיש לך את החומר.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: חבר הכנסת חסון, בבקשה.

שכיב מוראד שנאן: אני לא סיימתי, ברשותך, אני רוצה רק לשאול שלוש שאלות קטנות.

עינת וילף: אז ממש בקצרה.

שכיב מוראד שנאן: האם יש ייצוג הולם במועצות הציבוריות שהוצגו, ואם אפשר לקבל את רשימת הנציגים שנמצאים בתוכם.

שכיב מוראד שנאן: השאלה השנייה מה מצב העמידה ביעדי הממשלה של 10% עובדים בני מיעוטים במשרד, והשאלה השלישית – האם אפשר לקבל באופן מסודר את חלוקת התקציב ברמת תקצוב אל מול ניצול בפועל, בנוהל חלוקת התקציב - - -

לימור לבנת: ניצול של המשרד?

שכיב מוראד שנאן: במיוחד מה שקשור למגזר.

שכיב מוראד שנאן: אני מבקש לקבל את התקציב שמגיע למגזר הדרוזי.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: חבר הכנת חסון, בבקשה.

אכרם חסון: בוקר טוב.

אכרם חסון: אני קודם כל מודה לך על הדיון החשוב.

אכרם חסון: לעניות דעתי נושא התרבות הוא המרכיב החשוב ביותר בקידום האדם ובהשקעה באדם, ואני גם רוצה לברך את השרה והמנכ"לית.

אכרם חסון: אני אישית, השרה מכירה אותי, אני הקמתי את העמותה הדרוזית הראשונה בישראל, שמטפלת בתרבות מאז 1989.

אכרם חסון: אני הקמתי לפני 15 שנה את בית הסופר היחידי שנמצא במגזר הלא יהודי בארץ ובית האומן, ואני לא מגיש בקשות כדי לקבל מכספי התרבות, כי העבר רחוק והשרה לא אשמה.

אכרם חסון: צריך להגיד את האמת כאן.

אכרם חסון: השרה לא הייתה, אני אישית לא האמנתי במדור התרבות.

אכרם חסון: אני פעם אחת הייתי חבר הנהלה, לא האמנתי בזה, לא רציתי ואני לא ביקשתי נדבות.

אכרם חסון: כשרצו לתת לי 20,000 ו-30,000 שקלים, כדי לחלק ל-73 סופרים בדליה ובעוספייה, סופרים שכתבו בשפות רבות ומפורסמים בעולם ולא רק בארץ, כשיש לי 32 אומנים ויש לי מאות פעילים, אז אמרתי שאני מוותר על הכספים וגייסתי כספים מחו"ל כדי לקיים עד עצם היום הזה.

אכרם חסון: בזמנו, כבוד השרה, כשאני בדקתי - - -

מוחמד ברכה: אתה מדבר על התקופה כשהיית ראש עיר.

אכרם חסון: גם לפני שהייתי ראש עיר לא ביקשתי ולא רציתי כי לא האמנתי במדור ולא האמנתי במשרד.

אכרם חסון: אני חייב להגיד את הדברים בצורה כנה וישרה.

אכרם חסון: כאשר בדקתי, ואני אגיד לחברים כאן וגם לאוצר שישמעו את זה, תקציב הדרוזים לתרבות השנתי לאזרח היה שקל בשנה.

אכרם חסון: אז כשהשרה הולכת לקאמרי, אני מקנא בה.

אכרם חסון: כי אצלי אפילו אין רבע קאמרי.

אכרם חסון: אני לא יודע אם אתם יודעים את הדברים האלה.

אכרם חסון: היום, התקציב לדרוזים, כבוד יושבת הראש, הוא 2.5 שקלים בשנה לבן אדם.

אכרם חסון: איך עדה שהיא 120,000 איש יכולה להתקיים עם 3 מיליון שקלים בשנה, כאשר מחצית מהכסף הולך לספריות ומחצית מהכסף הולך לרשויות - - -

לימור לבנת: עד לפני שנתיים זה היה 2 מיליון שקלים.

אכרם חסון: אני רוצה להגיד לזכותך כמה דברים.

אכרם חסון: אני רוצה להגיד לזכותך, כאשר קיבלנו שקל, אז התקציב היה 1.6 מיליון שקלים.

אכרם חסון: היום התקציב כמעט כפול, אבל נשארנו עם 2.5 שקלים.

אכרם חסון: האם אתם מכירים מדינה שיכולה לתמוך במאות, שנותן את הנטל והוא אזרח נאמן למדינה, שיכול להתקיים בסל תרבות של 2.5 שקלים לשנה לאזרח?

אכרם חסון: אז תגידו לי איך עושים את זה.

אכרם חסון: אני חשבתי שאנחנו נקבל אפליה מתקנת, נקבל תקציבים כדי להקים מוזיאונים, כדי להקים תיאטראות, כדי שנתחיל אנחנו כחברי כנסת לא לדבר על התשתיות ולא נדבר על רמת החינוך הירודה, ולא נדבר על זה שהנשים לא עובדות כי אין תעשייה.

אכרם חסון: שנתחיל לדבר על התרבות, נתחיל להשקיע באדם.

אכרם חסון: אני באתי לכאן בבקשה מאד מיוחדת לכבוד השרה והמנכ"לית, הגיע הזמן שאנחנו נעשה מעשה.

אכרם חסון: אם נמשיך עם התקציבים האלה, מצבנו יישאר אותו דבר.

אכרם חסון: אותו מכתב קיבלתי דווקא מסאלח כי אני הייתי ראש העיר שלו.

אכרם חסון: אני יודע מה עבר על האיש הזה בתיאטרון שם, ואני אומר לכם – זה מבייש אותי.

אכרם חסון: יש תיאטרון אחד במגזר הדרוזי, והוא לא רק עני, הוא פושט רגל.

אכרם חסון: והוא גם מבקש להשוות אותו עם אחינו הערבים, לא עם היהודים.

אכרם חסון: לכן המצב לא קל.

אכרם חסון: אני לא באתי למתוח ביקורת, אני מעריך את מה שאת עושה - - -

מוחמד ברכה: הוא לא יכול להיכנס לקריטריונים שנוגעים לפריפריה, הוא לא יכול להיכנס.

אכרם חסון: הוא לא יכול להיכנס, בוודאי.

אכרם חסון: הוא גם משרת את האוכלוסייה הערבית ולא יכול לקבל כסף מהערבים, כי הוא שייך לדרוזים.

אכרם חסון: אז יש אבסורד כזה שהוא כל כך קשה.

אכרם חסון: עכשיו, מאחר שאני גם כותב, אני כתבתי ארבעה ספרים בחיים שלי, לא ביקשתי אף פעם בקשה מהטעמים שאני הזכרתי.

אכרם חסון: ולכן אני מבקש כבוד השרה, ואין לי טענות, אבל אני מבקש ממך – תעשי את הכל כדי לתקן את העוול.

אכרם חסון: האפליה היא לא רק קשה, היא פושעת בקטע הזה ואני מבקש ממך - תשקיעי בחברה ובפריפריה, ואיזה נטל ואיזה זה.

אכרם חסון: אני מבקש שתיקחי את הדברים שלי בכובד ראש.

אכרם חסון: אני חייב לצאת בשעה 10:00, כי יש לנו דיון על הכרמל וזה גם נושא שקשור בי, אבל אני באתי מתוך כבוד והערכה לכן ואני יודע שאתן עושות עבודת קודש, אבל חשוב לעשות מעשה.

אכרם חסון: תודה רבה.

עינת וילף: עוד מישהו צריך לצאת ב-10:00?

מוחמד ברכה: אני לא.

עינת וילף: בסדר, בואו נחזור למצגת ואחרי זה נענה על כל הדברים.

עינת וילף: 10 דקות, נסיים את המצגת, נפתח את הדיון בצורה מסודרת.

עינת וילף: בבקשה.

אורלי פרומן: אוקי, אז זאת החלוקה השנה.

אורלי פרומן: השרה דיברה על התכנית נותנים במה, אותה פעילות מיוחדת שקורית ברחבי הפריפריה.

אורלי פרומן: אנחנו מתוך ה-21 מיליון שקלים הקצנו כסף לחיזוק מוסדות התרבות הנתמכים שנמצאים בפריפריה.

אורלי פרומן: הם מקבלים תוספת תקציבית ייחודית על התמיכה השופטת.

אורלי פרומן: שיתופי פעולה, זו תכנית שכדאי דקה להיות איתנו, תכנית מיוחדת שהיא מפגש של מוסד תרבות עם רשות מקומית.

אורלי פרומן: אני אתן דוגמא, למשל האופרה הישראלית עובדת עם נצרת עילית, עם קריית מלאכי, עם מעלה אדומים, עם הקבוצות שקיימות בתחום העממי יותר, במחול, בנגינה, בשירה וביחד מפיקים אופרה.

אורלי פרומן: אני מסבירה את התכניות.

אורלי פרומן: כתוב שיתופי פעולה.

אורלי פרומן: זה לא במצגת.

אורלי פרומן: אני אעבור אחד אחד.

אורלי פרומן: בשנה שעברה העלו את סינדרלה, השנה עובדים על כרמן וישנה הפקה של כ-150 מתושבי היישוב, עם חמישה אומנים מהאופרה עצמה, חגיגה גדולה.

אורלי פרומן: מציגים בדרך כלל ביישובים, אבל מגיעים גם לאופרה בתל אביב.

אורלי פרומן: סימפונט רעננה עובדת עם טירת הכרמל זאת השנה השנייה ומעלים קונצרטים משותפים בתחומי המחול.

אורלי פרומן: יש לנו אותו דבר עם בת דור שעובדת בקריית מלאכי וורטיגו במטה יהודה, הקאמרי באופקים, הבימה במעלות תרשיחא וכו'.

אורלי פרומן: אלה שיתופי הפעולה.

מוחמד ברכה: ניסים, אתה מתעניין בתיאטרון אחר, לא בתיאטרון הזה.

אורלי פרומן: לילות לבנים, השרה כבר ציינה, זו השנה השנייה.

אורלי פרומן: בשנה שעברה היו לנו ארבעה לילות לבנים ברחבי המדינה, השנה שבעה.

אורלי פרומן: לצערנו הלילה לבן במגזר הערבי לא יוצא לפועל, באמת לצערנו.

אורלי פרומן: תחומים נוספים, פסטיבלי קולנוע שמתקיימים בין אם בשיתוף פעולה בין סינימטקים, פסטיבלי קולנוע ברחבי המדינה, בנצרת, בנתיבות, בשדרות.

אורלי פרומן: הקמנו חממות פרינג' בנגב ובגליל.

אורלי פרומן: ביום העצמאות פתחנו 64 אתרי מורשת חינם לציבור, עם פעילויות חינוכיות מיוחדות והדרכה.

אורלי פרומן: במקום היו למעלה מ-80,000 איש שביקרו באתרי מורשת ברחבי המדינה, זו שנה שנייה.

עינת וילף: אורלי, אם את יכולה לעבור פחות על האירועים, אם יש יותר דברים שהם ספציפית על התקציב.

מסעוד גנאים: יש כאלה ביישובים הערביים?

אורלי פרומן: יש גם, בוודאי, המועצה לשימור אתרים עובדת גם ביישובים ערבים.

אורלי פרומן: חודש הקריאה שהקיף את כל המדינה, לרבות כל המגזרים - - -

לימור לבנת: גם זה קורה גם במגזר, חודש הקריאה למשל.

אורלי פרומן: כל מה שאני אומרת קורה גם במגזרים, זה לא רק במגזר היהודי.

לימור לבנת: חודש הקריאה והספרות שזה פרויקט אדיר.

לימור לבנת: זה לא היה קודם.

מסעוד גנאים: יש פירוט, הכוונה איפה, כמה?

אורלי פרומן: חברים, תכנסו אלינו לאתר, יש לכם פירוט של כל התקנות משנת 2007 עד שנת 2011, כל תקנות המשרד.

לימור לבנת: זה לא היה קודם, אני יצרתי את הדבר הזה.

שמעון אלקבץ: יותר מ-14% הפעילות במגזר.

אורלי פרומן: גם חודש הקריאה מתקציב הספריות הציבוריות.

אורלי פרומן: תרבות לישראל כבר דיברנו קודם, אבל הנה עוד הערה קטנה לאנשי המגזר ששאלו.

אורלי פרומן: חלק מהתכניות, יצאנו במבצע של מופעים לילדים בחגים, זה היה בחנוכה ובפסח למגזר היהודי, ואנחנו עכשיו מאמצע אוגוסט אל מול 90 יישובים במגזר, הצגות חינם לילדים.

אורלי פרומן: כל אחד מקבל שתי הצגות חינם לילדים, בסכום סמלי למבוגרים.

אורלי פרומן: זה קורה מאמצע אוגוסט עד אמצע ספטמבר.

לימור לבנת: בדיוק מה שעשינו ב - - -

אורלי פרומן: כן.

אורלי פרומן: ספריות ציבוריות דיברנו.

אורלי פרומן: עוד שקף אחד לגבי הפרסים, לתמיכה באומנים עצמאיים.

אורלי פרומן: אנחנו מחלקים פרסים בהיקף של למעלה מ-4.5 מיליון שקלים מדי שנה בתחומים השונים.

לימור לבנת: גם במגזר.

אורלי פרומן: גם במגזר, כמובן.

אורלי פרומן: אני עצמי הייתי בטקס הענקת פרסים בתחום הספרות במגזר הערבי השנה.

אורלי פרומן: פרס השרה לרשויות המצטיינות, אם את זוכרת, דיברנו על זה בספורט, זה גם בתרבות.

אורלי פרומן: פרס ליצירות שעוסקות בתולדות הציונות בשישה תחומים; וממש מחר אנחנו מחלקים ארבעה פרסים לתחרות הסרטונים שהייתה ביוטיוב בתחום הציונות.

אורלי פרומן: בנוסף, יש לנו קרן שאנחנו משלמים או מענקים או מחלקים מיליון שקלים בשנה לאומנים במצוקה.

אורלי פרומן: זו קרן משותפת לנו ולמפעל הפיס, דרך קרן רבינוביץ'.

אורלי פרומן: אם הזכרתי קודם את התאגידים, אז אלה התאגידים על פי חוק שעובדים.

עינת וילף: תודה רבה.

לימור לבנת: ורק להוסיף כאן לשאלה שהייתה.

לימור לבנת: במשרד מועסקים 12% עובדים מהמגזר, לא 10%.

לימור לבנת: 12% מעובדי המשרד הם עובדי המגזר.

לימור לבנת: יותר ממה שנדרש.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אני מבקשת להשאיר את השקף על מבנה תקציב התרבות למעלה.

לימור לבנת: 10% זה לפי מה שנדרש מהמשרדים כרגע.

מסעוד גנאים: זה יותר מכל משרדי הממשלה, נכון?

לימור לבנת: נכון.

עינת וילף: חבר הכנסת גנאים, אתה מעוניין?

עינת וילף: בבקשה.

מסעוד גנאים: כן.

מסעוד גנאים: בתחילה כבוד השרה ציינה שכל המגזר פה מיוצג, או כל חברי הכנסת מהחברה הערבית.

מסעוד גנאים: זה מזכיר לי את האמרה, שלו את הפילוסוף האנגלי ברנרד שואו – למה אתה כותב על הכסף והחבר שלך H.G ויילס כותב על המוסר.

מסעוד גנאים: הוא אומר – כל אחד כותב על הדבר החסר לו.

מסעוד גנאים: אז אנחנו בגלל דאגתנו לתרבות בכלל, לא רק למגזר הערבי, אנחנו פה.

מסעוד גנאים: בשנה שעברה היינו פה ושאלנו על החלק של הערבים בתקציב משרד התרבות וזה היה ממש לא הולם לאחוז שלנו, של הערבים בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: אנחנו כ-20%, היה כ-1%, 2%, אני לא זוכר כמה זה אחד.

מסעוד גנאים: שניים, כל עלייה בתמיכה בפעילות במגזר הערבי משמחת אותנו.

מסעוד גנאים: אני שמח שיש 12%, וצריך גם יותר עובדים במשרד התרבות או בפעילויות התרבות.

מסעוד גנאים: משמח אותי שעושים גם פעולות ודברים כאלה, אם זה במרכזי מורשת, יש גם - - -

אורלי פרומן: אתרי מורשת, כן, יש גם.

מסעוד גנאים: אתרי מורשת.

מסעוד גנאים: אבל לפי דעתי, לתמוך בתרבות זה לא רק בפעילות או במופעים שהם חד פעמיים, אלא בתמיכה במוסדות התרבות כמו התיאטראות והספריות הציבוריות וכו'.

מסעוד גנאים: אלה הדברים שאני באמת רוצה לדעת כמה הם מתוקצבים על ידי משרד התרבות.

מסעוד גנאים: עכשיו חסמים, את התקנים כדי לקחת את התקציבים זה הכלי.

מסעוד גנאים: זה האמצעי.

מסעוד גנאים: המטרה בסוף לתמוך בתרבות, לתמוך באתרי תרבות ובכל הדברים האלה.

מסעוד גנאים: אז אם התנאים שאתם שמים או הקריטריונים הם כל כך קשים, אז למה לא להקל?

מסעוד גנאים: למה שלא יהיה נגיש יותר כדי שאנשים באמת ייקחו את התקציבים האלה וינצלו אותם.

מסעוד גנאים: תודה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: חבר הכנסת ברכה.

מסעוד גנאים: אולי עוד הערה לפני שחבר הכנסת ברכה מתחיל.

מסעוד גנאים: רק הערה.

מסעוד גנאים: בקשר לתמיכה בסופרים.

מסעוד גנאים: בחברה הערבית, במגזר הערבי, יש סופרים, יש אנשים שהם כותבים בכל התחומים והם זקוקים מאד לתמיכה.

מסעוד גנאים: אני גם רציתי לדעת כמה אתם תומכים, כמה אחוז, במי.

מסעוד גנאים: למשל בהוצאות ספרים, האם אתם עוזרים להם משום שזה הדבר הקשה ביותר היום.

לימור לבנת: אנחנו לא תומכים בהוצאות ספרים.

מסעוד גנאים: לא, לפעמים היה.

אורלי פרומן: לא, לא, בספריות הציבוריות ויש תמלוגים שהסופרים מקבלים.

מסעוד גנאים: לא ספריות ציבוריות, למשל יש סופר שרוצה להוציא ספר, אין לו, הוא לא יכול.

לימור לבנת: לא, משרד התרבות לא תומך בכלל לא בסופרים שמפרסמים בעברית ולא בסופרים שמפרסמים בערבית.

מסעוד גנאים: אבל זה היה ככה לפני, לא?

מסעוד גנאים: או שאני לא מדייק?

אורלי פרומן: לא.

אורלי פרומן: לא.

אורלי פרומן: הדבר היחידי שיש, התמיכה היא תמלוגים.

שמעון אלקבץ: יש את פרס השרה ליצירה הערבית.

לימור לבנת: יש פרסים.

שמעון אלקבץ: אנחנו תומכים ב-למעלה מ-400 אלף שקלים.

לימור לבנת: לא, הוא לא מתכוון לזה.

לימור לבנת: אני מבינה.

מסעוד גנאים: לוקחים את הספר, מדפיסים אותו - - -

אורלי פרומן: לא, לא, לא.

אורלי פרומן: אנחנו לא תומכים בהוצאות ספרים.

לימור לבנת: גם לא בהוצאה לאור.

עינת וילף: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: קודם אני כמובן מברך על הדיון ועל השתתפות השרה והמנכ"לית.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה דיון חשוב שצריך לפתח אותו להבא, על מנת להתמקד בנקודות מסוימות.

מוחמד ברכה: אני חושב שהעניין של התרבות, ואני כמובן מדבר על התרבות במגזר הערבי, אבל כמובן שאני בעצמי וגם רבים מהאזרחים הערבים צורכי תרבות בכלל בישראל, גם תיאטרון, גם קולנוע, גם אומנויות אחרות.

מוחמד ברכה: אבל יש דבר שהוא זועק לשמיים, גברתי השרה.

מוחמד ברכה: זאת אומרת לא יכול להיות, אתם קובעים קריטריונים כלליים, זה נכון.

מוחמד ברכה: זה כאילו אוניברסאלי.

מוחמד ברכה: אבל יש קריטריונים שהם מהווים חומה בצורה שעמותות תרבות או פעילויות תרבות לא יכולות לחדור דרכם, ולכן אני שאלתי את השאלה וזה כדרך אגב.

עינת וילף: מה היא החומה הזאת?

מוחמד ברכה: אי אפשר לענות על הקריטריונים.

עינת וילף: למה אי אפשר?

מוחמד ברכה: בעניין של תיאטרון למשל, אני הולך להסביר.

מוחמד ברכה: להתייחס למגזר הערבי כפריפריה גאוגרפית או פריפריה תרבותית, זו השאלה המהותית.

מוחמד ברכה: צריך להתייחס לעובדה שיש מיעוט לאומי שיש לו תרבות אחרת, שהיא לא יכולה להיכלל בפריפריה גיאוגרפית של עיירות פיתוח ודברים כאלה, אלא תרבות באופן כללי בכל מה שקשור לתיאטרון ודברים כאלה.

מוחמד ברכה: זאת אומרת עובדה היא ש-2.4 מתקציב התרבות הולך למגזר הערבי, בזמן שאנחנו מהווים 20%, אני חושב שזה דבר בלתי מתקבל על הדעת לחלוטין.

מוחמד ברכה: אני הייתי מבקש לשמוע - - -

לימור לבנת: סליחה, איך הגעת ל-2.4 מתקציב התרבות שהולך למגזר הערבי?

שמעון אלקבץ: הוא מדבר רק על התקנה של התרבות הערבית.

לימור לבנת: לא, זה רק תקנת התרבות הערבית.

לימור לבנת: זה נתון לא נכון פשוט, לכן הפסקתי אותך.

אורלי פרומן: הוא אומר אחוזים.

אורלי פרומן: אתה מדבר רק על התרבות - - -

לימור לבנת: גם זה לא נכון.

לימור לבנת: סליחה, חבר הכנסת ברכה - - -

מוחמד ברכה: זה 11,463,433 מיליון, מתוך 450,787,671 שקלים.

לימור לבנת: לא, לא, חבר הכנסת ברכה תרשה לי, אני יכולה שנייה ברשותך?

מוחמד ברכה: כמובן.

לימור לבנת: רק כדי שאנחנו נדבר על אותו בסיס נתונים ואז אולי אנחנו נוכל להתקדם מכאן, וגם אם יש לך עדיין טענות תוכל להשמיע אותן כמובן, אבל - - -

מוחמד ברכה: אולי תשמעי את הכל ואחר כך?

לימור לבנת: לא.

לימור לבנת: רק בגלל הנתון.

עינת וילף: פשוט חשוב לתקן.

לימור לבנת: אולי לא תסכים איתי, אבל אני רוצה בכל זאת רק אולי לתקן.

מוחמד ברכה: זה תקציב, תקנה 73.

לימור לבנת: נכון.

לימור לבנת: תקנה 73 היא תקנת התרבות הערבית, אבל מעבר לתקנה הזאת, כפי שכאן דיברנו קודם, ואתה לא היית כאן קודם אבל כפי שהוצג כאן קודם, המגזר הערבי מקבל תמיכה ושותף לפעילות שנעשית על ידי משרד התרבות באין ספור תקנות.

לימור לבנת: למשל, אם מדובר בספריות ציבוריות, אז מה?

לימור לבנת: אין ספריות ציבוריות בכל אחד מהיישובים הערביים?

לימור לבנת: יש.

לימור לבנת: אבל זה לא מופיע בתקנה - - -

שמעון אלקבץ: השרה, רק השנה תמכנו בספריות ב-6.4 מיליון שקלים, לדוגמא.

לימור לבנת: וזה לא מופיע.

חנין זועבי: תמיד תגיד את האחוז, לא את המספרים.

חנין זועבי: זה לא אומר כלום.

לימור לבנת: לא, לא, אבל בכל יישוב, חברת הכנסת זועבי, שנייה - - -

חנין זועבי: תיתן את האחוז.

לימור לבנת: אפשר גם את זה לתת.

שמעון אלקבץ: האחוז הוא 11.3.

לימור לבנת: רק שנייה.

לימור לבנת: אם אנחנו מדברים על מוזיקה, מחול, על כל דבר, בכל מקום יש תרבות - - -

מוחמד ברכה: על פסטיבלים.

מוחמד ברכה: שזה עוד 6.5 מיליון.

לימור לבנת: כן, אבל זה לא התקנה.

לימור לבנת: סליחה, לכן זו לא התקנה שאתה מדבר עליה, זה לא נכון.

עינת וילף: בואו נסיים, אני רוצה לאפשר, בסך הכל זה לא כל הדיון היום, אז בבקשה.

מוחמד ברכה: זה לא כל הדיון, כמובן.

מוחמד ברכה: גם אם מוסיפים את התחומים האחרים, שזה סך הכל, השרה צודקת, שזה עוד 6.5 מיליון, אבל עדיין אנחנו - - -

לימור לבנת: לא, זה עוד הרבה.

שמעון אלקבץ: זה הרבה יותר.

מוחמד ברכה: לא, לא.

עינת וילף: אנחנו אחרי זה נברר את הנתונים.

עינת וילף: בסך הכל הדיון הזה נועד היום לעוד הרבה דברים, אז בבקשה.

מוחמד ברכה: אז בוא נגיד ברמה העקרונית יותר.

מוחמד ברכה: אני חושב שצריך לשאוף, גברתי השרה, דווקא, ואני לא רוצה לחשב את הנחשלות ואת צריכת התרבות שהיא חיונית לחברה, שהיא נחשלת.

מוחמד ברכה: אני מקווה ומבקש שהיחסיות בתרבות תהיה כיחסיות באוכלוסייה.

מוחמד ברכה: הדברים האלה הובאו בדו"ח מבקר המדינה משנת 2008 ושם דובר בפירוש על כך שהמשרד צריך לעשות סקר צרכים, צורכי תרבות, ולהתאים את התקציב.

מוחמד ברכה: ועד היום בדו"ח מספר 59 (ב), לא נעשה שום דבר בעניין הזה.

מוחמד ברכה: לפחות להיות צמודים להמלצות של מבקר המדינה שהלך ובדק את הדברים.

מוחמד ברכה: ויש עוד הרבה דברים שאפשר להגיד.

עינת וילף: תודה רבה.

מוחמד ברכה: הערה אחרונה.

עינת וילף: הערה אחרונה בקצרה .

מוחמד ברכה: משרד התרבות מחלק את תקציביו לפי מערך קבלת החלטות שמתבצעות במדורים מקצועיים שונים.

מוחמד ברכה: באף מדור אין ייצוג לתרבות הערבית, אין ייצוג לערבים באף מדור, בכל הזכרה שהייתה על מדורים כאלה ואחרים.

מוחמד ברכה: איך זה יכול להיות?

מוחמד ברכה: איפה זה נשמע?

עינת וילף: אוקי, תודה רבה.

עינת וילף: חברת הכנסת זועבי ואז נחזור לדיון.

מוחמד ברכה: הערה אחרונה כללית.

עינת וילף: לא, לא, קיבלת הערה אחרונה.

מוחמד ברכה: כללית מאד.

עינת וילף: לא, חבר הכנסת ברכה - - -

עינת וילף: התוספת בתקציב התרבות שצוינה לשנת 2012, זהה לתוספת לתקציב הכללי.

עינת וילף: היא לא תוספת ריאלית.

עינת וילף: זאת אומרת, גם ה-100 מיליון שקלים הם בהתאם לגידול בתקציב הכללי.

עינת וילף: 2% - 2%.

עינת וילף: בסדר, תודה רבה.

עינת וילף: חברת הכנסת זועבי.

חנין זועבי: תודה על הדיון שזה לא דיון ראשוני וגם תודה על ההצגה.

חנין זועבי: אני רק רציתי להקדים ולהגיד שהתרבות גם אולי מבחינת הנוער הערבי במיוחד, לא רק החברה הערבית, הוא לא רק עניין של איכות חיים.

חנין זועבי: ואנחנו לא מדברים רק על מספרים.

חנין זועבי: אנחנו כל הזמן מתווכחים על המספרים, אבל בסופו של דבר, אם אנחנו גם נציג את הנתון הזה, שחצי תיקי העבריינות שנפתחים, נפתחים במשטרה לנוער, בקרב הנוער הערבי, ושאחוז העבריינות אצל הנוער הערבי הוא 4 פעמים יותר מאשר האחוז בקרב הנוער היהודי, אז יש זיקה.

חנין זועבי: אני רואה בזה זיקה לפעילות התרבות בקרב הנוער, שאין לו מה לעשות אחרי בתי הספר, אין לו מה לעשות בחופשת הקיץ.

חנין זועבי: וגם הרחק מהנתונים הגסים, אני מנצרת.

חנין זועבי: אין בנצרת היכל תרבות של יותר מ-300 כיסאות.

חנין זועבי: אם אנחנו רוצים לעשות מופע או פעילות, אנחנו הולכים למזרע.

חנין זועבי: ואנחנו מדברים על נצרת, של 70,000.

חנין זועבי: אין ברהט, אין בסכנין, אין בשפרעם.

חנין זועבי: כלומר זה לא עניין של כמות ושל מספרים והם מתווכחים על מספרים.

לימור לבנת: גם לא בנתיבות ולא באופקים ולא בהרבה מאד מקומות אחרים, דרך אגב.

חנין זועבי: לא הרבה, אני לא מדברת על הרבה מקומות, אני מדברת על כל הערים הערביות, לא על הרבה.

חנין זועבי: אני מדברת על 100% ואני נתתי את הערים הגדולות.

חנין זועבי: אני לא נתתי את פקיעה ותרשיחא, אני נתתי את נצרת וסכנין ואום אל פאחם ורהט.

חנין זועבי: 100%.

חנין זועבי: לא הרבה.

חנין זועבי: עכשיו, כאשר אנחנו מדברים על תקציב, עצם זה שאנחנו מתווכחים מה זאת אומרת?

חנין זועבי: זאת אומרת הנקודה שאת העלית, כבוד יושבת הראש, אין שקיפות במספרים.

חנין זועבי: אין שקיפות במספרים.

חנין זועבי: אם אנחנו מתווכחים על מספרים ואנחנו, חברי הכנסת הערבים, וזה לא במקרה שכן חברי הכנסת מתגייסים לסוגיה הזאת, כמו לכל הסוגיות.

חנין זועבי: אם אנחנו אומרים שזה 6% ומשרד התרבות אומר לא, זה אולי 4, אולי 4.5 - - -

לימור לבנת: אנחנו לא אומרי, אל תצטטי אותנו.

לימור לבנת: אל תשימי מילים בפי.

לימור לבנת: זה את יכולה על המרמרה להגיד, לא פה.

עינת וילף: השרה, השרה, אני מאד מבקשת.

חנין זועבי: אה, זה כבר לא רציני וזה לא מכובד משרת תרבות גם להגיד את זה, ואת שרת תרבות.

חנין זועבי: את לא השרה לביטחון.

עינת וילף: אני מאד מבקשת, לא לשם הדיון, בבקשה תאמרי את דבריך, תסיימי ואנחנו - - -

חנין זועבי: נכון, לא לשם הדיון, אבל כנראה יש סקרים - - -

עינת וילף: חברת הכנסת זועבי, תסיימי בבקשה את דברייך.

חנין זועבי: - - - נקבעים בתחומים מסוימים, זה תרבות זה.

חנין זועבי: אני חושבת שהנקודה העקרונית היא שקיפות במספרים.

חנין זועבי: אין שקיפות במספרים ואני אומרת לך, אם זה לא 3%, אתם לא אמרתם את זה, אבל אני אומרת את זה, אם זה לא 3% אז אולי 4%, אז אולי 5%.

עינת וילף: תודה רבה לך.

חנין זועבי: תודה לכם.

עינת וילף: עכשיו אני מבקשת לפנות למי שביקשו זכות דיבור.

מוחמד ברכה: קיבלתי אינפורמציה חשובה.

עינת וילף: לא, אני באמת נתתי די והותר.

עינת וילף: אני מבקשת עכשיו - - -

מוחמד ברכה: אין די והותר, מה די והותר?

עינת וילף: נתתי די והותר.

עינת וילף: יש אנשים שבאו לכאן במיוחד, מוזמנים, כל אחד קיבל את זכות הדיבור.

מוחמד ברכה: בסדר, נקשיב להם.

מוחמד ברכה: נאמרו כאן דברים שקיבלתי תגובה עליהם מהנוגעים בדבר בעניין של הלילות הלבנים בשפרעם ובנצרת.

עינת וילף: חבר הכנסת ברכה, שאני עוברת עכשיו לדיון שלשמו התכנסנו.

מוחמד ברכה: השאלה האם נכפה עליהם שההסתדרות הציונית תהיה נותנת חסות לאירוע.

עינת וילף: אנחנו עוברים עכשיו לדיון.

מוחמד ברכה: למה את לא מקשיבה?

מוחמד ברכה: אמרתי דבר חשוב.

מוחמד ברכה: האם נכפה על הערים הערביות שההסתדרות הציונית תהיה נותנת חסות.

עינת וילף: שמענו, שמענו.

עינת וילף: אפשר לקרוא לסדרן בבקשה?

עינת וילף: תודה.

מוחמד ברכה: אני חבר כנסת, אני לא אורח שלך.

עינת וילף: אני יודעת.

חנין זועבי: אבל זה דיון על תרבות, למה את משתיקה חברי כנסת?

חנין זועבי: זה דיון על תרבות.

מוחמד ברכה: אני חבר כנסת וחבר ועדה.

עינת וילף: כל אחד קיבל זכות דיבור.

מוחמד ברכה: יש לי הערה וזה היה מסתיים לפני שתי דקות.

עינת וילף: כל אחד קיבל זכות דיבור, אני מבקשת.

מוחמד ברכה: האם נכפה על הערים הערביות שההסתדרות הציונית תהיה נותנת חסות של הלילות הלבנים בנצרת ובשפרעם?

מוחמד ברכה: שאלה פשוטה.

עינת וילף: שמענו.

עינת וילף: תודה רבה, נרשם.

עינת וילף: אלון ספן ממדיה טק חולון.

עינת וילף: כל מי שביקש זכות דיבור מתבקש לשבת ליד השולחן.

חנין זועבי: אתם רוצים שנצא?

חנין זועבי: (בערבית)

אלון ספן: רק לגבי הנתונים, לגבי הדיון, אם יותר לשאול את המנכ"לית לגבי עוגת התקציב לשנת 2012 לעומת שנת 2011.

אלון ספן: לגבי המוסדות שבתקנות, מה העלייה שהייתה ביחס לתקציב.

עינת וילף: אתם רושמים את כל השאלות?

עינת וילף: אנחנו נעשה סבב ואחרי זה - - -

אלון ספן: כי הדיון הזה בעצם נפתח בשאלה הזאת מבחינת מוסדות התרבות.

אלון ספן: אם אנחנו מדברים על פורום מוסדות התרבות, אז פורום מוסדות התרבות שמיוצג בעוגת התקציב הזאת, לא זאת אלא הקודמת, ב-354 מיליון שקלים אם אני לא טועה, משהו כזה, הוא אחד מהשותפים לחתימה על תקציב התרבות המתמשך, הסכם התרבות המתמשך.

אלון ספן: והתקציב הזה בין היתר מתייחס לתהליך של שיפוי חלקי או מלא, של התייקרויות במשק, של גידול בכמות המוסדות המוכרים ועוד כהנה וכהנה דברים המשפיעים על התקציב הסופי של מוסדות התרבות.

אלון ספן: הפער בין השנים לא נראה בשקפים, והשאלה שנשאלת, האם התשעה מיליון שאמורים לעבור משנה לשנה, הם תשעה מיליון שחלקם הגדול, הניכר, עובר למוסדות התרבות כחלק מאותו הסכם, והאם הדבר הזה מתבצע בפועל, כי אנחנו מתקשים לקבל את הנתונים האלה בפערים במשך השנים.

אלון ספן: התשובה על השאלה הזאת פותחת מבחינתנו את הדיון רחב יותר, כי אם אכן הדבר איננו קיים, הרי זה מסביר לפחות חלקית, את מצבם של מוסדות התרבות.

אלון ספן: על פי נתונים שלנו רובם הגדול נמצאים במצב גרעוני, אני מדבר על מוסדות התרבות שנמצאים בתוך התקנה, ובלי להתייחס עכשיו להערות כלליות לגבי התקציב הכולל של התרבות בישראל, כי צריכים להתייחס אליהם, אבל אנחנו חתמנו על הסכם וכל עוד ההסכם הזה קיים, אז הדיון לכאורה איננו קיים.

אלון ספן: אני אומר לכאורה, למרות שאני פונה לאוצר ואומר שההסכם הזה, למרות קיומו ולמרות העובדה שאין לו חיתוך רוחב על פי תקציבי המדינה, עדיין איננו מכיל את כמות ואת העשייה שנעשית במוסדות התרבות בארץ.

אלון ספן: אבל זו פנייה לאוצר ולא לשרה, כי השרה נמצאת איתנו באותו צד, באותו מתרס ברצון להגדיל את התקציב.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: דני וייס מתיאטרון החאן.

דני וייס: אני מעביר את זכותי הלאה.

עינת וילף: אוקי.

עינת וילף: נסים טל, ממוזיאון חיפה.

נסים טל: אנחנו מודים ומוקירים את ההסכם שנעשה עם משרד האוצר.

נסים טל: ההסכם היה נכון ללפני כמעט שלוש שנים.

נסים טל: בתקופה הזאת אנחנו חווים, מוסדות התרבות, התייקרויות עצומות שנובעות בעיקר מחקיקה ממשלתית.

נסים טל: זאת אומרת, המדינה חוקקה חוק של פנסיה חובה, הוצאות השמירה והניקיון של המוזיאונים למשל, קפצו בשלוש השנים האחרונות ב-12.5% ועוד צפוי לנו 5% בשנתיים הקרובות.

נסים טל: נושאים כמו חוק המוזיאונים, חוק הנגישות, כל החקיקה מסביב לפעילות שמתייחסת גם אלינו, יש להם השפעות עצומות על ההוצאות השוטפות שלנו.

נסים טל: אני לא מדבר כבר על הוצאות החשמל, שרק ביולי האחרון התייקרו ב-10%, הוצאות המים שקפצו קפיצה נחשולית בשנה שעברה, ודלק והסעות, וכל ההוצאות שקשורות ישירות לפעילות שלנו, משפיעות ויוצרות מצב שבו למרות שהתקציב נשאר ברמתו הנומינאלית, ההשפעה על התקציב הריאלי שלנו היא עצומה.

נסים טל: אני כמנהל המוזיאונים של חיפה בשלוש השנים האחרונות, ההתייקרויות היו למעלה ממיליון שקלים בתקציב שלנו, שהוא בסדר גודל של 12-14 מיליון שקלים בשנים האלה.

נסים טל: זאת אומרת זו התייקרות עצומה, שהיא כמעט אקוויוולנטית לשני שלישים מההקצבה של המדינה למוזיאון בשנה.

נסים טל: כך שאני לא יודע איך מצפים מאיתנו להתגבר על הנושא הזה של ההתייקרויות.

נסים טל: אחת הדרכים זה שהמוסדות מצמצמים את היקף הפעילות.

נסים טל: היקף הפעילות גם מכניס כספים ואנחנו נמצאים במין ספירלה יורדת, שהתוצאה תהיה פגיעה חמורה מאד בנושא של איכות התרבות במדינת ישראל.

נסים טל: אנחנו גם יכולים לעשות פעילויות פחות יקרות ופחות חשובות בתקציב המוקטן, ובסך הכל מה שייגרם כאן זו ירידה או בהיקף הפעילות או באיכותה.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: אסתי סגל מהמשמר החברתי, בבקשה.

אסתי סגל: שלום.

אסתי סגל: קודם כל הייתי רוצה להגיד תודה.

אסתי סגל: אנחנו מאד מעריכים את מה שקורה בתחום התרבות בפריפריה, שזה בדיוק מתחבר לטענה שלנו שתרבות היא דבר שצריך להיות נגיש לכל אחד בישראל.

אסתי סגל: אבל שני דברים אני רוצה.

אסתי סגל: אחד זו הערה או בקשה, בעניין הפרוטוקולים של המועצה הישראלית לתרבות ואומנות, וגם הדיונים שלהם שכיוון שזו מועצה ציבורית, הדיונים צריכים להיות פתוחים לציבור והפרוטוקולים צריכים להיות פתוחים.

אסתי סגל: אז זה דבר אחד שאנחנו מבקשים.

אסתי סגל: דבר שני, שאני לא יודעת למה לשייך אותו, אבל מדובר כאן על כתבי עת.

אסתי סגל: אין תמיכה בכתבי עת.

לימור לבנת: יש תמיכה בכתבי עת.

אסתי סגל: רק לעמותות.

אסתי סגל: ואז מה שקורה, מי שלא עמותה, יש הרבה.

אסתי סגל: זה דווקא חלק שהוא מאד מאד משמעותי, בעיקר ככל שאנחנו יודעים מה קורה בתחום הספרות, שאולי יתוקן עכשיו, אבל בינתיים המצב בתחום הספרות מאד גרוע, וכתבי העת הם בעצם נושאי הדגל של הנושא הספרותי.

לימור לבנת: יש לי תשובה לזה.

אסתי סגל: יש עם זה בעיה בנושא, ואני אשמח אם אפשר יהיה לבדוק את זה, כי או שהם צריכים להסתמך על מפעל הפיס, שגם כאן יש שאלה האם מועצה להימורים בכלל מתחברת לתרבות, אבל זאת לא הנקודה, או שהם חייבים להיות עמותה.

אסתי סגל: יש הרבה שמוצאים שהם לא עמותה.

אסתי סגל: אז אני אשמח אם אפשר יהיה לבדוק את זה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אנחנו אוספים את כל השאלות ויהיה מענה לכולן.

עינת וילף: איתמר גורביץ, מנכ"ל פורום מוסדות תרבות, בבקשה.

איתמר גורביץ: שלום.

איתמר גורביץ: אני רוצה לחזור על מהות הפגישה פה, הדיון – מי מקבל מה.

איתמר גורביץ: כמו שאלון ציין קודם, בהסכם התרבות שנחתם בין האוצר, המשרד והפורום, יש שם שני מספרים מאד חשובים לתרבות.

איתמר גורביץ: התשעה מיליון שמתווספים השנה, מהשנה לשנתיים, לשלוש שנים, הם באים לשמור על התקציב.

איתמר גורביץ: אנחנו ביקשנו מהמשרד ולא קיבלנו עד היום – איך חולקו התשעה מיליון שקלים, ולמי.

איתמר גורביץ: אין לנו שום התייחסות.

איתמר גורביץ: אנחנו רואים בתוספת הזאת תוספת שאמורה לעבור ישירות למוסדות, כל התשעה מיליון, כדי לשמור על הערכים שהמוסדות מקבלים בתמיכה מדי שנה.

איתמר גורביץ: הדבר השני זה ה-21 מיליון לפריפריה.

איתמר גורביץ: הוצגו פה נושאים שבהם כנראה הגיעו חלקים מהכסף הזה.

איתמר גורביץ: חשוב לנו לדעת לפי איזה קריטריונים חולק הכסף, וכמה חולק לכל אחד מהפעולות או מהתקנות או מהסעיפים, שבהם הם נוצלו.

איתמר גורביץ: אין את הנתון הזה.

איתמר גורביץ: אני גם מבקש לדעת אם אפשר, יש פה מאחורי בשקף, נספח להסכם תרבות שהוא בין 11 ל-13 מיליון שקלים.

איתמר גורביץ: אם אפשר לקבל הסבר מה התוספת הזאת, למה זה מתייחס.

עינת וילף: אורלי אחר כך תענה על הכל מסודר.

נסים טל: תודה רבה.

עינת וילף: תודה לך.

עינת וילף: מאיר אסרף בבקשה, רק בלי פירוטכניקה.

מאיר אסרף: לא, לא, רק לדבר.

מאיר אסרף: בחמישה ביולי קיבלה הממשלה החלטה מספר 4856, שמעבירה את הסמכות לפי חוק יסודות התקציב משרת התרבות לשר המשפטים, וזה נוגע למבחני תמיכה בתחום התיאטרון או תיקונים.

מאיר אסרף: רציתי לשאול מה המשמעות של החלטת ממשלה זו, כי כשאני רואה את חוק יסודות התקציב, או פשוט להעיר את תשומת ליבה של הוועדה שקיימת החלטת ממשלה כזו, ושהתוקף הוא עד 1 בינואר 2014, ולכן צריך לשאול מה המשמעות של זה מבחינת תיאטרון, בלי פירוטכניקה.

עינת וילף: כן, תודה רבה.

עינת וילף: והדובר האחרון שביקש זכות דיבור, דגנית גרינבאום מארגון הורים ארצי, בבקשה.

דגנית גרינבוים: ארגון ההורים הארצי חודש בימים אלה, אז קודם כל אני מודה על ההשתתפות וההכנסה שלנו לכל הנושא.

דגנית גרינבוים: לאורך כל הדיון אני בעצם לא ראיתי התייחסות של התרבות בתוך בתי הספר.

עינת וילף: היה לנו דיון שלם רק על זה.

דגנית גרינבוים: זהו, יכול להיות שזה קיים והארגון פשוט לא היה קיים.

עינת וילף: לא, זה היה לפני שבוע והייתה נציגות.

דגנית גרינבוים: כן, אבל הם חזרו עם נתונים וכל מה שהופיע פה בעצם-, אבל יש את כל נושא התרבות שמשרד החינוך לא מתקצב, גם ההצגות לדוגמא שיש - - -

לימור לבנת: לא הבנתי, סליחה.

לימור לבנת: מרוב דיבורים לא הבנתי.

לימור לבנת: את יכולה לחזור על המשפט האחרון ברשותך?

דגנית גרינבוים: לי חסרה ההבנה של הממשק – איפה נכנס התרבות בתוך החינוך, איפה משרד התרבות נכנס למחלקת החינוך.

דגנית גרינבוים: מה שמשרד החינוך נותן ומתקצב, אני מבינה.

דגנית גרינבוים: היום מה שקורה בפועל, שכל נושא התרבות הוא בעצם מימון מלא של ההורים.

דגנית גרינבוים: אם זה סל תרבות, אם זה מגמות.

דגנית גרינבוים: זאת אומרת, מתחיל בעצם מגיל 5 כל נושא המוסיקה וההצגות, הם מימון מלא שלנו, של ההורים.

דגנית גרינבוים: כשהילד מתבגר אנחנו מדברים על מגמות מוסיקה, מחול, קולנוע, זה הכל מימון של הורים.

דגנית גרינבוים: זאת אומרת אם אין הורה שיכול לשלם, אין תלמיד שלומד במגמה התרבותית.

דגנית גרינבוים: אם אין בית ספר שיכול לתקצב מעבר להצגה אחת בסל תרבות בשנה, אין הצגות בבית הספר בשנה.

דגנית גרינבוים: וזה בעצם השאלה, איפה הממשק.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: לא בהצבעה, הודעתי בראשית הדיון שכל מי שמבקש לדבר יגיש לי פתק מסודר, עם שם ותפקיד.

עינת וילף: אפשר עדיין, אבל יש הליך מסודר שאני חזרתי עליו כמה פעמים בתחילת הדיון.

עינת וילף: עירית פרנק, נציגת אמ"י, בבקשה.

עירית פרנק: אז אלף אני רוצה לומר, אם אפשר מהבמה הזאת, לחזור ולבקש בתמיכה לשרה, אם אפשר לבקש להגדיל את התקציב.

עירית פרנק: אני חושבת שזה מאד חשוב שאנחנו נעלה את הנושא הזה כל פעם מחדש ונחזק את האנשים שלנו, בכך שאנחנו נבקש כל פעם מחדש ונעמוד על זה שהתקציב לא יהיה 0.18, אלא שהוא קצת יעלה, ואז אולי גם תיפתרנה הבעיות הקשות שעולות.

עירית פרנק: כאחת שמשויכת אל הפרינג', אנחנו היינו רוצים לבקש אם אפשר קצת לשנות את החלוקה בתקציב, ולהגדיל את התקציב של הפרינג', ואם אפשר אפילו לדון או לחשוב על לדון לשנות טיפה את התקנה, או לשלם לאומנים עצמם, היוצרים.

עירית פרנק: כפי שאתם יודעים יש יצירה מאד גדולה של יוצרים עצמאיים בפרינג', וחלק גדול מהם לא מתוקצבים, למעט אלה שמקבלים דרך תקציב להפקה עצמה, האמנים עצמם לא משתכרים.

עירית פרנק: לפעמים הם מגיעים לאיזה 50 שקלים, 20 שקלים להפקה.

עירית פרנק: בושה וחרפה.

עירית פרנק: אם אפשר היה לנסות אפילו לדון או לחשוב שחלק מהתקציב יהיה צבוע לטובת האומנים עצמם.

עירית פרנק: שהם לא יצאו מהצגה, ובאמת, רוב העשייה נעשית על ידי האומנים העצמאיים, אז אם אפשר לחשוב על זה.

עירית פרנק: תודה.

עינת וילף: תודה רבה.

חנין זועבי: כן, אבל צדק עושים גם עם תקציב קטן.

עינת וילף: תודה רבה, זו הייתה המלצה חשובה.

עינת וילף: אסף אמיר, יושב ראש איגוד המפיקים, בבקשה.

אסף אמיר: אני יותר מעורב בענייני קולנוע מאשר בזה, זה דיון ראשון שלי פה, אבל ראינו את הנתונים בתחילת הדיון וחשבתי שבזה נדון.

אסף אמיר: אם המדינה מקציבה סכום כל כך עלוב לתרבות, יושבים פה כל האנשים, מנהלי מוסדות ואנחנו מדברים על איך כל אחד ייקח עוד פירור מפה או פירור משם, מן הסתם על חשבון מוסד אחר והשאלה היא אם למשרד התרבות ולשרת התרבות, אם יש איזה יעד תקציבי, אם יש איזה משהו שאנחנו הולכים לדרוש, כדי שהתקציב הזה יתקרב אולי לפולין, לא לנורבגיה, לא לדנמרק, אולי לפולין.

אסף אמיר: ואולי צריך לעשות משהו טיפה יותר דרסטי.

אסף אמיר: אני רואה את כל ההסכמים, הסכם הקולנוע.

אסף אמיר: ה-6 מיליון שקלים הנוספים, דרך אגב, זה הסכם שאנחנו עשינו מול האוצר באופן ישיר, תוך כדי התנהלויות מול ערוץ 10 ודברים שלא ניכנס אליהם.

אסף אמיר: יכול להיות שכל ההסכמים האלה, צריך לא לחדש אותם.

אסף אמיר: אם אלה ההסכמים, אולי צריך לא לחדש אותם.

אסף אמיר: זה לא יכול להיות שאלה הסכומים.

אסף אמיר: זה לא יתכן הרי, זה לא סביר.

אסף אמיר: אני רוצה לדעת אם למשרד התרבות יש יעד, איזה שהוא תקציב שזה מה שאנחנו רוצים להשיג ועם זה אנחנו יוצאים בדרישה, והשרה עומדת מאחורי זה.

אסף אמיר: תודה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: בהחלט חשוב והולך לשורש הדיון.

עינת וילף: אני רוצה להעלות עוד כמה שאלות לפני שאנחנו חוזרים אליכם, ואני גם ארצה שלפני כן משרד האוצר יתייחס לחלק מן הדברים שנאמרו כאן.

עינת וילף: ראשית, עלו בדיונים שונים הנושא של הקצב שבו מאושרות בקשות התמיכה ושעובר התקציב מרגע שאושרה בקשת התמיכה.

עינת וילף: עלו תלונות שהדבר מגיע באמת לממדים שתיאטראות ומוסדות שונים לא יודעים ממש מה מצבם.

עינת וילף: הנושא של המע"מ על רכישת יצירות, דברים בסגנון הזה, נשמח גם לשמוע את עמדת האוצר.

עינת וילף: אני גם אשמח לשמוע לגבי ה-9 מיליון, האם הם בעצם מצטרפים וגם שאלת הנספח; וגם בנוגע לתבחינים לאותם 21 מיליון שקלים לפריפריה.

עינת וילף: העלית בקצרה את הנושא של אותן הצגות לילדים, שניתנו בחינם, כחלק מהפרויקט.

עינת וילף: אני אשמח לדעת האם נכללו בזה גם פרויקטים מיוחדים של הגופים הרפרטואריים שיש להם לילדים, או שאלה היו יותר הצגות הילדים הרגילות שיש בחנוכה וכדומה, או ש - - -

לימור לבנת: לא, בכלל לא.

לימור לבנת: רק רפרטואריים.

עינת וילף: אוקי.

עינת וילף: ואנחנו גם נכניס להודעת הסיכום, אני כן רוצה מאד להוסיף את קולי כאן לנושא של לשקול מאד בחיוב את השקיפות של דיוני המועצות בישראל, לכל הפחות פרסום הפרוטוקולים.

עינת וילף: אני חושבת שזה דבר נכון.

עינת וילף: אני אשמח, לפני שתענו לשאלות ולנושאים שעלו כאן, אם האוצר יתייחס לחלק מן הדברים.

עינת וילף: בבקשה.

אריאל יוצר: אני רכז תרבות באגף תקציבים.

אריאל יוצר: שתי נקודות מרכזיות ששווה אולי להתעכב עליהן.

אריאל יוצר: הנקודה הראשונה, המנכ"לית ציינה אותה בהתחלה, אני חושב שלא ניתן לעניין הזה מספיק דגש, כי הוא מאד מהותי.

אריאל יוצר: זה עניין של החרגה מקיצוץ שמסוכמת למעשה בין משרד התרבות ומשרד האוצר, שהיה שותף לסיכום הזה.

עינת וילף: כמה מכל התקציבים פה מוחרגים מקיצוץ?

אריאל יוצר: כל הסכם התרבות, למעשה הכל.

אריאל יוצר: למעשה כל מה שמופיע כאן מוחרג מקיצוצים.

אריאל יוצר: רק כדי לשים את הנקודה הזו בפרופורציה, כי היא שווה הרבה מאד כסף, החרגה מקיצוצים במהלך תקופת ההסכמים הייתה שווה 22% מהתקציב.

אסף אמיר: אי אפשר, אתם לא יכולים לקצץ את זה, אז ברור שהחרגתם את זה.

אריאל יוצר: רגע.

אריאל יוצר: עם כל הכבוד, ממשלת ישראל מקצצת - - -

מוחמד ברכה: 22% - - -

לימור לבנת: אלמלא זה היה מוחרג, ברכה.

אריאל יוצר: ממשלת ישראל עושה קיצוצים רוחביים בתחומים לא פחות חשובים וקריטיים לחברה בישראל, זה לא על חשבון התרבות, בגלל שתרבות מוחרג מקיצוצים.

אריאל יוצר: זה בגלל שאין כסף - - -

אסף אמיר: כדי להיכנס ל-OECD צריך להיות אחוז אחד לפחות של תרבות.

אריאל יוצר: העובדה שנכנסו ל-OECD גם בלי זה.

עינת וילף: תמשיך בבקשה.

אריאל יוצר: 22% מתקציב התרבות שמוחרג מקיצוצים הוא בהחלט סכום משמעותי שצריך לקחת אותו בחשבון.

אסף אמיר: אז אנחנו צריכים להגיד תודה שאין קיצוצים.

אריאל יוצר: לא, אתם צריכים לקחת אותו בחשבון, ודרך אגב כמו שכל שאר משרדי הממשלה סופגים את אותם קיצוצים ומתמודדים איתם, אתם לא צריכים להגיד תודה - - -

אסף אמיר: נקודת הפתיחה שלהם שונה.

עינת וילף: בבקשה.

אריאל יוצר: אני ישבתי בשקט ושמעתי אתכם, אני מבקש לפחות לתת לי להשלים את הטיעון.

אריאל יוצר: תודה אני בוודאי לא מבקש.

אריאל יוצר: מה שכן צריכים לעשות זה לפחות לשקף את המשמעות התקציבית של זה בדיון כאן.

אריאל יוצר: רק הסכם התרבות, נשים רגע בצד את כל שאר הדברים, רק מהסכם התרבות – שווה בחישוב מהיר 100 מיליון שקלים.

אריאל יוצר: עכשיו, אתם לא מסתכלים על זה כפחות, אבל באופן עקרוני זה מה שהיה צריך להיות.

אריאל יוצר: וכשהסכם התרבות לא סופג 100 מיליון שקלים, אז לצורך העניין מקום אחר או סופג אותו, או שבסוף אני איך שהוא או אוצר המדינה או ממשלת ישראל מוצאת לעניין הזה פתרון.

אריאל יוצר: מעבר למה?

אריאל יוצר: מעבר ל-100 מיליון שנחסכו.

אריאל יוצר: אני אשמח לראות את החישובים האלה.

אריאל יוצר: 22% זה היקף הקיצוצים שאותם אישרה ממשלת ישראל בתקופת ההסכם, על כלל תקציב המדינה.

אריאל יוצר: לכן, לדבר הזה יש משמעות תקציבית שבוודאי צריכים להתחשב בה.

אריאל יוצר: הדבר השני שצריך לציין, זה בגלל שההסכמים או התקציבים פה לא רק מוחרגים מקיצוצים אלא גם קשיחים, יש הרבה מאד תהליכים, הצעות חוק, החלטות ממשלה שקורות במהלך השנה, שבמשרדים אחרים מי שמתמודד עם זה, חלק מזה זה האוצר וחלק מזה זה המשרד עצמו, שבא ואומר – יש עכשיו תוספת דרישות, התקציב שלי הוא מוגבל כמו כל התקציבים, ולכן אני צריך למצוא פתרון לחקיקה, לצורך העניין נוספת, שנוצרה על חשבון משהו אחר.

אריאל יוצר: תקציב משרד התרבות שמתנהל קצת אחרת וקובע שהתקציבים לא יפחתו מהסכומים שנמצאים כאן, אומר שבסוף במעט מאד כסף שיש למשרד התרבות ככסף לא מעוגן בהסכמים, זה ברזרבות התקציביות המעטות שמחזיק אוצר המדינה, צריכים לפתור את כל הבעיות האלה.

עינת וילף: שנייה, רק לצורך העניין, כשהעלו כאן נושא של חקיקה שעלתה בנושא פנסיה חובה, נגישות, דברים כאלה, המשמעויות הן - - -

אריאל יוצר: לא, חקיקה כזאת אמנם באמת נופלת על מוסדות התרבות, זה כמו להגיד שאני צריך לכסות את האינפלציה.

אריאל יוצר: אבל לצורך העניין, דוגמא, חקיקה שאושרה פה בכנסת לגבי מורשת יהדות אתיופיה, שזה חוק שאושר כאן ועלותו מוערכת בפחות או יותר 6 מיליון שקלים, יצטרך להיות ממומן על ידי תוספת תקציבית, בגלל שהסכם התרבות למעשה לא מאפשר להפחית את התקציבים שניתנים מתחת למה שניתן בשנה שעברה.

אריאל יוצר: ולכן היה שווה להראות שקף של מה קרה בנוסף להסכמי התרבות שנמצאים כאן באופן קשיח, בכלל לכל סעיף התרבות, שפתר הרבה מאד בעיות נוספות, שאותם המוסדות לא מרגישים.

אריאל יוצר: היה מעניין לראות אם שני הדברים שציינתי לא היו קורים, נכון לבוא ולהגיד – המצב היה הרבה יותר גרוע וזה קשה גם עכשיו.

אריאל יוצר: אבל נפתרו לא מעט בעיות, הן מהחרגה מקיצוצים והן מהקשחה של הדברים האלה, שבמקומות אחרים הם לא נפתרו וצריך לראות את הנקודות האלה למעשה בפועל כתוספות תקציביות.

אריאל יוצר: ועצם זה שאנחנו שומרים על הערך הריאלי של התקציבים ועל פעולות מסוימות שמתבצעות אך ורק בתקציבים האלה.

עינת וילף: זה מאד פשוט.

עינת וילף: זה כמו שיוצאים לקנות שמלה ויש הנחה והיא יותר זולה, ואז את מרגישה שהרווחת כסף ואפשר להוציא אותו על משהו אחר.

אריאל יוצר: אין על מה להתווכח בנקודה הזאת, זו עובדה בסיסית, הדברים בסיסיים.

עינת וילף: חברים, אתם נחשפים כאן לסוג החשיבה, ככה זה.

אריאל יוצר: לא, מה זה סוג חשיבה.

אריאל יוצר: אבל אם אתה מצד אחד - - -

אורלי פורמן: לא, אז אתה מלמד אותנו לקחת סעיפים אחרים, להגדיל את התקציב, כדי שהתקציב יהיה גדול, בסדר.

חנין זועבי: אתה משווה בסוף עם הכסף, אנחנו משווים.

חנין זועבי: את המציאות עם מצב נורמאלי.

חנין זועבי: אתה לא שואף למצב נורמאלי.

חנין זועבי: אתה משווה עם אפס תמיד.

אריאל יוצר: בסוף הרי תקציב המדינה גדל, נכון?

אריאל יוצר: איך הוא גדל אם כל הזמן מקצצים?

אריאל יוצר: הוא גדל כי בצד אחד מקצצים ובצד שני מוסיפים ותקציב משרד התרבות בצד אחד לא מקצצים, ובצד שני מוסיפים וזה המצב.

אריאל יוצר: וזה לא המצב במקומות אחרים.

אסף אמיר: אז אתה מרוצה מהמצב?

אסף אמיר: מבחינת התקצוב של משרד התרבות זה נראה לך, לעומת כל העולם?

אריאל יוצר: אני לא חושב שזו שאלה שאני אמור או יכול לענות עליה, אם אני מרוצה מהמצב.

אריאל יוצר: מרוצה, לא.

אריאל יוצר: אני לא מרוצה אף פעם.

אריאל יוצר: אבל אני חושב שמצבכם, שאני חושב שהטענות שמועלות כאן הן טענות שלא מתחשבות אחד – בקשיחות של התקציב, ושניים – בקיצוץ.

עינת וילף: אני רוצה כן להתייחס למה שנשאל.

עינת וילף: האם בין השאר אתה בתוך אגף התקציבים, מביע עמדה לגבי מעמדו של התקציב, ביחס לתקציבים אחרים.

עינת וילף: כלומר, מעבר לעבודה הפוליטית של השרה על המאבק על התקציבים, האם אתה, בתוך המשרד, מביא את ההשוואות הבין לאומיות, זועק את זעקת הדברים האלה, או שיותר עוסק בנושאים הטכניים?

אריאל יוצר: אני מניח, לפחות אני מקווה, שכל רכז מתנהג ככה בתחומו.

אריאל יוצר: חשוב לו לקדם את התחום שהוא אחראי עליו והוא כמובן, בניגוד לחלק מהיושבים האחרים כאן גם נתון לבעיות אחרות שאיתן הוא צריך להתמודד, לא רק לדחוף את עולם התרבות - - -

אסף אמיר: אנחנו אין לנו בעיות אחרות?

אריאל יוצר: איזה בעיות אחרות?

אריאל יוצר: עם כל הכבוד - - -

אסף אמיר: לכולם פה יש בעיות.

אריאל יוצר: אני לא יכול להשלים חצי משפט.

אריאל יוצר: עם כל הכבוד, מי שצריך לתת מענה - - -

מוחמד ברכה: מה אתם מתנפלים על האיש, הוא לא הכתובת.

אריאל יוצר: מי שצריך לתת מענה לגירעונות ולבעיות תקציביות בתקציב המדינה זה בסוף אני ולא אתם, וזה בסדר.

אריאל יוצר: זה התפקיד שלי וזה התפקיד שלכם, אין עם זה שום בעיה.

אריאל יוצר: אני מקווה שכל רכז באגף תקציבים משתדל לדחוף ולעודד את התחום שלו.

אריאל יוצר: כמובן שהוא נתון למגבלות תקציביות, או הן עומדות לנגד עיניו יותר מאשר גופים אחרים, שזה לא אחריותם בכלל.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: אני מבקשת מהשרה והמנכ"לית להתייחס לשאלות שעלו כאן.

לימור לבנת: אני אתייחס לעניין התקציב, בגדול, לגובה התקציב, להיקף התקציב, ואחר כך המנכ"לית תשיב על השאלות היותר ספציפיות שנשאלו כאן.

לימור לבנת: אז קודם כל לגבי גובה התקציב.

לימור לבנת: גובה התקציב, כפי שאני אמרתי גם כאן בישיבה ואני כבר אומרת את זה מזה שנים, שהתקציב הוא לא רק לא מספיק, אלא הוא באמת מביך, מביש, מעליב ולא מספיק ולא יכול לספק את הצרכים וככל שהשנים חולפות, הבעיה היא קשה יותר.

לימור לבנת: אני אומרת את זה על אף שבאמת כאן יש הסכם תרבות, ואסף, אתה אמרת קודם שאולי בכלל לא צריך לחתום הסכם תרבות.

לימור לבנת: זו גישה שהיא מאד מסוכנת, משום שאני זוכרת את מה שהיה בקדנציה הקודמת שלי כשרת תרבות, כשלא היה הסכם תרבות חתום עם האוצר, ואז מה שקרה הוא שהיו כל הזמן קיצוצים, ואנחנו באמת עמדנו במצב כל כך קשה, שלא היה מה לעשות, היה רק לעמוד ולצעוק.

לימור לבנת: אז היו הפגנות ואני הצטרפתי.

לימור לבנת: אני הצטרפתי לכנס של מוסדות תרבות פה בחאן בירושלים, זה היה כנס למי שזוכר את הכנס המפורסם ההוא בחאן בירושלים, אולי יש כאן מישהו שהיה אז בכנס הזה, מיכה, אתה היית, שנגמר לא כל כך טוב מבחינתי אישית, אבל זה לא שייך כרגע לעניין הזה.

לימור לבנת: והיו אחרים, הייתה גם הפגנה מתחת למשרד שלי ברחוב השלושה בתל אביב, הייתי גם שרת החינוך אז.

לימור לבנת: אני ירדתי למטה והצטרפתי למפגינים, גילה אלמגור ואחרים.

לימור לבנת: הצטרפתי אליהם, אני באתי איתם, אני לא הייתי נגדם, להיפך.

לימור לבנת: אבל מאז שנחתם הסכם תרבות, יש דבר אחד, כסף אין מספיק, אבל יש בכל זאת איזה שהוא ביטחון ושקט מסוים, שמאפשר לעבוד בלי כל הזמן להתעסק עם השאלה – אז כמה כסף יהיה לנו ואם יקצצו לנו עוד פעם ועוד פעם.

לימור לבנת: האם זה טוב?

לימור לבנת: לא, זה רע.

לימור לבנת: עכשיו אתם שואלים אותי אם יש לי יעד.

לימור לבנת: בוודאי שיש לי יעד והוא נאמר כאן קודם.

לימור לבנת: על פי ה-OECD, צריך להגיע לאחוז אחד והאחוז האחד הזה הוא היעד שלי.

לימור לבנת: היעד שלי הוא היעד של ה-OECD, של כל מדינה מתוקנת.

לימור לבנת: בשעתו עוד אני התחלתי אפיו, כשאני הייתי שרת תרבות, טומי לפיד אז היה שר המשפטים, הייתי שרת החינוך, התרבות והספורט.

לימור לבנת: התחלנו ביחד איזה שהוא הליך של חקיקה להגיע לאחוז אחד בהדרגה, בהליך הדרגתי.

לימור לבנת: זה הרי לא יקרה בשנה אחת, זה מובן מאליו, אבל בהליך הדרגתי.

לימור לבנת: אבל זה היה מאד נחמד שטומי ואני עשינו את זה.

לימור לבנת: רק היה חסר לי איזה פרטנר, שהוא האוצר כמובן.

לימור לבנת: ולכן זה כמובן דבר שלא יצא ממנו שום דבר בסופו של דבר.

לימור לבנת: אחר כך הייתה יוזמה נוספת של חברי כנסת שחתמו, עשרות חברי כנסת, אני אפילו לא זוכרת כמה, על הצעת חוק זהה וגם זה לא הסתייע, כי זה גם כן לא יכול לקרות בהעדר של האוצר, ואוצר המדינה הוא במצוקה גדולה מאד.

לימור לבנת: אז אני לא מדברת על אחוז אחד, אבל מאד הייתי רוצה שכאשר נצטרך לחדש את הסכם התרבות, ויש יתרון, אני חייבת להודות, יש יתרון בהגנה מפני קיצוצים, כי כאשר מגיעים הקיצוצים, והם מגיעים כל הזמן, עם קיצוצים רוחביים, הם לא רואים, הם עיוורים.

לימור לבנת: אלה קיצוצים עיוורים לחלוטין.

לימור לבנת: הם מקצצים "פלאט" - ככה הם גם נקראים – "פלאט" - את כל התקנות התקציביות בכל המשרדים.

לימור לבנת: אז כשזה מוגן, לפחות אני יודעת שאני לא צריכה לעמוד שם כל הזמן ולהיאבק ולהילחם, ולדעת שאני לא אצא, אולי אני אצא עם איזה פירור או שניים, אבל יחול קיצוץ משמעותי ואז כל המוסדות, אין מה לעשות.

לימור לבנת: יש בזה יתרון מסוים.

לימור לבנת: אנחנו צריכים לדעת שלקראת תום ההסכמים, הן בקולנוע, זה נגמר בסוף שנת 2013, והן בתרבות שנגמר בסוף שנת 2014, אם אני לא טועה, צריך יהיה להיערך שוב מול האוצר ולהיאבק שוב מהתחלה, ולנסות להגדיל עוד יותר, בתקווה שיהיה ממה ושתקציב הביטחון לא יאכל לנו שוב כל חלקה טובה, בגלל נסיבות שאנחנו כולנו יודעים מהן.

לימור לבנת: אבל היעד שלי הוא וודאי יעד ברור.

לימור לבנת: אני יודעת בבירור ובאופן מדויק מה היעד שלי, ויגיד לכם כאן גם אריאל.

לימור לבנת: אני לא מפסיקה לטרטר אותם לשנייה אחת.

לימור לבנת: לא מפסיקה לשנייה אחת.

לימור לבנת: למשל בנושא הצגות הילדים שעשינו – חינם, רובו המכריע הגיע מתוספת תקציבית, הוא לא מהתקציב.

לימור לבנת: הוא הגיע מתוספת תקציבית ייעודית, שאני השגתי מזה שניג'סתי לשר האוצר.

לימור לבנת: עובדה.

לימור לבנת: הם אפילו כעסו עלי באגף תקציבים.

לימור לבנת: מה, למה אני הולכת לשר מעל הראש שלהם.

לימור לבנת: הסברתי, אני הולכת לשר מעל לראש של אגף תקציבים, הם לפעמים קצת מגלומניים שם, בקטע הזה.

לימור לבנת: באמת.

לימור לבנת: הם כעסו עלי למה הלכתי לשר מעל הראש שלהם.

לימור לבנת: אז זה היה משהו שחברת הכנסת אורלי אבקסיס-לוי אמרה, והיא פתאום ראתה שילדים שבחיים שלהם לא ראו הצגה, באו וזה.

לימור לבנת: היא עמדה עם השר ואיתי ואמרה לשר את זה.

לימור לבנת: ואז אמרתי נו, אתה שומע אותה?

לימור לבנת: אולי תוסיף שם - - -

אסף אמיר: זה כמו תרומות.

אסף אמיר: זה כמו תרומה מהמדינה.

אסף אמיר: זה ממש מקומם וזה לא סביר.

לימור לבנת: משהו כזה.

לימור לבנת: אבל מבחינתי, אם אני יכולה ככה לגרד.

לימור לבנת: אגב, מי שנהנה מזה בסוף זה המוסדות, כמו בכל יתר האירועים שנעשים, בשת"פים וכו', מי שנהנה בסוף זה המוסדות.

לימור לבנת: אבל אם אני יכולה לגרד עוד מפה ועוד משם, אז אני כמו "קבצנית", לא איכפת לי, לא רוצה להגיד את המילה הזאת, אתם יודעים מה, אני מוחקת מהפרוטוקול.

לימור לבנת: מחקתי מהפרוטוקול.

לימור לבנת: מילה לא טובה, דימוי לא טוב, ביטוי לא טוב.

לימור לבנת: תמחקו, מחקתי, נגמר.

לימור לבנת: אבל אני לא מתביישת.

אסף אמיר: את שרת התרבות, את אומרת שהלכת לבקש נדבות.

עינת וילף: זה התפקיד של כל שר, להשיג תקציב - - -

לימור לבנת: נכון.

לימור לבנת: לא נדבות.

לימור לבנת: סליחה אסף, אני מחקתי את זה מהפרוטוקול.

אסף אמיר: זה נשמע לך סביר?

לימור לבנת: אסף, זה תפקידי.

לימור לבנת: עשיתי אותו דבר גם בספורט וגם בספורט הצלחתי להביא יותר כסף ממה שהיה קודם לכן.

לימור לבנת: זה מה שאני עושה, זה תפקידי כשרה.

לימור לבנת: משרדי הוא משרד קטן, ולכן מה שאני מצליחה להביא הוא גם כן כסף קטן, אבל אני עושה את זה.

לימור לבנת: אני בזה רוצה לסיים, רק עוד תשובה אחת שנשאלתי לגבי העברת הסמכויות לשר המשפטים.

לימור לבנת: אני רוצה להבהיר את הנקודה הזאת, ואני אעביר את יתר התשובות למנכ"לית.

לימור לבנת: אני חתומה על הסדר ניגוד עניינים מול היועץ המשפטי לממשלה, בגין העובדה שבן זוגי, מיקי ירושלמי, הוא יושב ראש תיאטרון לילדים ולנוער, אורנה פורת, הוא עושה את התפקיד הזה מזה כ-18 שנים, כמובן בהתנדבות מלאה ועוד תורם לזה מכספו.

לימור לבנת: אבל, מכיוון שכך, אני חתומה, והוא גם ממלא מקום יושב ראש, הוא יושב ראש ועד כספים, סליחה, של הסינמטק בתל אביב ויש לו עוד כמה תפקידים ציבוריים שהוא עושה את כולם בהתנדבות מלאה ועוד תורם מכספו.

לימור לבנת: בגין כך, אני חתומה על הסכם ניגוד עניינים אצל היועץ המשפטי לממשלה.

לימור לבנת: עכשיו, בהסכם ניגוד העניינים הזה כתוב שאם יהיו שינויים בתבחינים לגבי התיאטראות בכלל, כלל התיאטראות, גם אז אני אינני מחויבת להעביר את סמכויותיי, אלא להתייעץ עם היועצת המשפטית של משרדי – האם יש כאן בעיה או אין בעיה וכו'.

לימור לבנת: במשך שלוש השנים האחרונות לא היו שינויי קריטריונים תבחינים בנושא התיאטרון, ולכן לא נתקלתי בכלל בבעיה הזאת.

לימור לבנת: אבל מכיוון שעכשיו יש דיונים בנושא שינויי תבחינים בתיאטראות, ראיתי לנכון לפנות ליועצת המשפטית של משרדי ולומר לה שאני מבקשת להעביר את סמכויותיי.

לימור לבנת: אמרה לי היועצת המשפטית של משרדי, את לא צריכה להעביר את סמכויותיך לשר אחר.

לימור לבנת: אמרתי לה – אני מבקשת לעשות את זה למען מראית העין.

לימור לבנת: אמרה לי היועצת המשפטית של משרדי, בהסדר ניגוד העניינים כלולה גם מראית עין.

לימור לבנת: אמרתי, אני בכל זאת מבקשת להעביר את סמכויותיי.

לימור לבנת: אמרה לי - את יכולה, אבל אז תדעי שזה לשם מראית עין שבמראית עין.

לימור לבנת: אמרתי בסדר וביקשתי והעברתי את סמכויותיי, ויש פרוצדורה לזה.

לימור לבנת: צריכים לקבל החלטת ממשלה ולאחר מכן אישור כנסת; ואת זאת עשיתי אתמול והעברתי את סמכויותיי בנושא התבחינים בלבד, בניגוד למה שכתוב היום, לא בנושא תקציבים או תמיכות או משהו כזה, אלא בנושא שיוני התבחינים בתיאטראות, לשר המשפטים.

לימור לבנת: תודה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: המנכ"לית, בבקשה.

אורלי פרומן: אני אענה בקצרה על השאלות שעלו.

אורלי פרומן: לגבי המגזר, שוב, התקציבים אינם חסויים, הכל שקוף.

אורלי פרומן: יכול להיות שאינכם מודעים לכל שלל הפעילויות שמתקיימות, אבל כל אנשי המדור שלכם, המדור לתרבות ערבית בוודאי מודע, יש חלק מהמוסדות שלכם שנמצא בתקנות המקצועיות.

אורלי פרומן: סקר צורכי תרבות - במהלך למעלה משנה אנחנו עובדים על תיקון מבחני התמיכה לתרבות הערבית, שכלל התאמה למציאות ולצרכים ולשיח עם מנהלי מוסדות תרבות ועם אנשי המדור, וכל זה זה חלק מאותו סקר שציטטתם מדו"ח מבקר המדינה.

חנין זועבי: אז רק תעני על השאלה - - -

אורלי פרומן: שנייה רגע, אני לא הפרעתי, אני הקשבתי.

אורלי פרומן: תנו לי לענות, אני הקשבתי.

חנין זועבי: אז אין ערך לתשובות תיאורטיות.

אורלי פרומן: יכול להיות, אבל הכל מפורסם, יש אוסף, היה פה דיון - - -

חנין זועבי: אבל למה לקבל תשובות עמומות?

אורלי פרומן: חברת הכנסת זועבי - - -

חנין זועבי: אני רוצה שאלה מספרית, שהיא תיתן לי מספר.

מוחמד ברכה: מה זה?

מוחמד ברכה: אנשים שהם לא חברי כנסת מעירים כל מיני הערות ואת מרשה.

מוחמד ברכה: מה הרגישות המיותרת הזאת?

עינת וילף: אני רוצה שהיא תענה, נשאלו כאן הרבה שאלות.

חנין זועבי: במקום כל הדיון הזה, רציתי מספר ואת - - -

עינת וילף: את תקבלי את המספר, אבל אני רוצה לשמוע את כל התשובות.

חנין זועבי: את חייבת לתת לי, לנו, את מה שאנחנו מבקשים.

עינת וילף: שמעתי.

חנין זועבי: זה התפקיד שלך בתור יושבת ראש.

עינת וילף: תודה, בבקשה.

אורלי פרומן: אנחנו איננו בונים היכלי תרבות - - -

חנין זועבי: אז את עוזרת להם רק להסתיר אינפורמציה, זה מה שאת עושה.

חנין זועבי: את עוזרת להם להסתיר אינפורמציה.

עינת וילף: חברת הכנסת זועבי, אני מבקשת.

חנין זועבי: אז למה אנחנו פה אם אין לנו את האינפורמציה שאנחנו מבקשים, למה אנחנו פה?

עינת וילף: את תקבלי את האינפורמציה, בבקשה להמשיך.

חנין זועבי: מתי נקבל את האינפורמציה?

עינת וילף: מה שלא תקבלי, נבקש בסוף.

עינת וילף: תני לה לסיים.

עינת וילף: בבקשה.

אורלי פרומן: משרד התרבות והספורט איננו בונה פיזית היכלים לא היכלי תרבות, כך שכל הנושא של בניית היכלים נמצא בידי הרשויות המקומיות.

אורלי פרומן: אני רוצה רגע שתעברו לשאלה של איתמר וגם של אלון, שקף מספר 8.

אורלי פרומן: איתמר, לשאלתך, הסכם התקציב, ושאלת לגבי 11 עד 13 מיליון.

אורלי פרומן: אז מענק ירושלים, בית התפוצות, אקדמיה, שיפוצים, כל זה 11 מיליון שקלים.

אורלי פרומן: ומכיוון שתקציב השיפוצים עולה בהסכם שלנו, עולה מדי שנה, לכן זה 11 עד 13, הוא עולה, לא זוכרת אם בעוד מיליון שקלים.

אורלי פרומן: כן, בעוד מיליון.

אורלי פרומן: אז זה 11 מיליון עד 13 מיליון שקלים.

אורלי פרומן: אוקי, בסדר איתמר?

אורלי פרומן: סוכם.

איתמר גורביץ: כן.

אורלי פרומן: לגבי תוספת 9 מיליון שקלים – כן, ה-9 מיליון שקלים, חברים.

אורלי פרומן: אנחנו נפגשים ביום חמישי, הפורום, ואני מבטיחה לכם שתקבלו את כל הפירוט.

אורלי פרומן: אתם יודעים שאנחנו נפגשים, את כל הפירוט.

אורלי פרומן: למה לא קיבלתם עד עכשיו, רק עד לפני כמה ימים עוד דנו בתקנה של בתי הספר, דנו בתקנה של הפסטיבלים, בתיאטרון.

אורלי פרומן: כל ה-9 מיליון שקלים חולקו לתקנות.

אורלי פרומן: תראו את זה ביום חמישי, מבטיחה לכם, תקבלו את הכל.

אורלי פרומן: הכל חולק לתקנות.

עינת וילף: אני מבקשת לקבל גם עותק.

אורלי פרומן: את תקבלי גם.

אורלי פרומן: הפרויקטים שאנחנו דיברנו עליהם זה הכל כספים תוספתיים, זה לא מתוך ה-9 מיליון שקלים שמיועד לתקנות של כולנו.

אורלי פרומן: כנ"ל לגבי הנושא של ה-21 מיליון שקלים, ששוב אני רוצה לחזור גם על מה שהשרה אמרה, וכבר דיברנו על זה במפגשים.

אורלי פרומן: יש לנו מפגשים קבועים של פורום מוסדות תרבות עם הנהלת המשרד, שחלק גדול מהתקנה הזו הרי נהנים כל מוסדות התרבות, חיזוק מוסדות תרבות בפריפריה, זה הכל, כל החמישה מיליונים מחולקים, גם בשנה שעברה חולקו וגם השנה יחולקו.

אורלי פרומן: כל השת"פים, את כל החלוקה תקבלו ביום חמישי.

עינת וילף: גם לכאן אני מבקשת.

אורלי פרומן: אני מעבירה לכם, אין בעיה.

אורלי פרומן: עכשיו, לגבי הנושא של קצב התמיכות, ואריאל אולי אתה תענה אחר כך על המע"מ שהועלה פה.

אורלי פרומן: קודם כל אני מוכרחה לומר שנעשה שינוי מאד משמעותי בכל תהליך חלוקת התמיכות.

אורלי פרומן: יכול להיות שזה עדיין לא מספק, אבל קיצרנו את זה.

אורלי פרומן: כשאני נכנסתי למשרד, עוד בדצמבר חילקנו כספי תמיכות.

אורלי פרומן: אנחנו עכשיו לקראת סיום עוד תקנה אחת אולי שנשארה, של השיפוצים.

אורלי פרומן: כל התקנות מאחורינו.

אורלי פרומן: אבל, בכל אופן חייבים להבין יום אחד, ויש לנו שיח ארוך גם עם החשב הכללי.

אורלי פרומן: מה הנוהל המחייב חלוקה, עד לאותו רגע שהגוף רואה אצלו את הכסף, בין הגשת הבקשה, בחינת הבקשות, דיונים במדורים, הרצה בפילאט שמריץ לנו כמותית ונותן לנו תוצאות, כי חלק גדול ממבחני התמיכה הם כמותיים, לצד המדדים האיכותניים.

אורלי פרומן: עד שזה מגיע לשולחן ועדת התמיכות, שהיא הגוף הסטטוטורי, שקובע סופית לאור המלצת המדור, את גובה התמיכה לגופים.

אורלי פרומן: חברים, זה תהליך ארוך, קחו בחשבון.

אורלי פרומן: אנחנו קרוב ל-800 גופים, כל שנה למעלה מ-2,350 בקשות השנה, וזה הולך ועולה משנה לשנה וחלק מהבקשות נופלות.

אורלי פרומן: נבנים תיקים, המוסדות יודעים, הם מגישים הרבה מאד מסמכים.

אורלי פרומן: התיקים האלה נבדקים, נבחנים.

אורלי פרומן: יש מוסדות בביקורות עומק, שתקציבים מעוכבים להם, דיונים עם החשב הכללי, עם המוסד עצמו, עם משרד המשפטים.

אורלי פרומן: יש פה מהלך מאד מאד מורכב וכבד.

אורלי פרומן: אמרו לי בחשב הכללי שאנחנו המשרד השני בגודלו בהיקף התמיכות.

אורלי פרומן: אז כמובן שאנחנו שמחים להעביר כמה שיותר מוקדם, וגם מבינים ושומעים את המצוקה לפעמים, כשאנחנו לא יודעים מה גובה התקציב, אבל ניקח בחשבון שהיום המצב הרבה יותר טוב ממה שהיה.

אורלי פרומן: אנחנו כבר בתהליך לקראת השנה הבאה, לנסות גם את המהלך הזה, עוד ועוד לטפל.

עינת וילף: אוקי, אז רק מילה על המע"מ.

עירית פרנק: לא קיבלתי תשובה לגבי היוצר העצמאי, אם אפשר לנסות לחשוב על זה.

עינת וילף: לגבי המע"מ, מילה אחת.

אריאל יוצר: באופן עקרוני, בכלל כתפיסה, אנחנו חושבים שנכון יותר לדבר על תוספות תקציביות, ככל שניתן לתת אותן, ולא לפתור באופן גורף תרבות ממע"מ.

אריאל יוצר: פטור ממע"מ יוצר עיוות בתוך השוק.

אסף אמיר: לא דובר על גורף.

אסף אמיר: פול.

עינת וילף: בסדר, אני מבינה, אבל הגישה היא של תוספת תקציב, לתת מענה לדרישות חדשות למע"מ על רכישת יצירות.

אריאל יוצר: אם את שואלת אותי מה אני מעדיף – אז אני הייתי מעדיף להתמודד תקציבית עם הדרישות ולא לתת פטור.

עינת וילף: בסדר.

אורלי פרומן: יש גם איזה שהוא מהלך שאנחנו מנהלים מול האוצר.

אורלי פרומן: סליחה רגע, ועד ההורים.

אורלי פרומן: לוועד ההורים לא עניתי.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: טוב, משפט על ועד ההורים.

אורלי פרומן: משפט על ועד ההורים.

אורלי פרומן: כעיקרון, כמו שאמרה יושבת הראש, היה פה דיון מקיף על הנושא של סל תרבות.

אורלי פרומן: סל תרבות איננו, לא אצלנו.

אורלי פרומן: אנחנו נותנים את השירותים, אנחנו זה גופי התרבות שלנו, נותנים את השירותים לסל התרבות.

אורלי פרומן: הכל נמצא במשרד החינוך.

אורלי פרומן: אנחנו מאד מאד שמחים להיות שותפים לדיונים, גם מנהלי הגופים עצמם יש להם מה לומר לגבי רפרטואר ומה צריך להיות בסל תרבות.

אורלי פרומן: הם אפילו היו בפגישות, נכון, במשרד החינוך הציעו פגישות.

חנין זועבי: לא קיבלתי את התשובה שלי.

עינת וילף: אוקי, אז מה השאלה על המספר?

חנין זועבי: אני רציתי לדעת, מהתקציב של מוסדות התרבות הנתמכים ב-350 מיליון, מה החלק של מוסדות התרבות הערביים.

אורלי פרומן: אני אסכם ואתן לה.

חנין זועבי: אבל יש לה רשימה.

עינת וילף: בסדר.

לימור לבנת: לא, לא, אבל אי אפשר לתת נתון כזה בלי לומר גם כמה מוסדות תרבות ערביים יש בכלל.

לימור לבנת: הרי אחרת הנתון הזה הוא נתון עקום ומעוות.

עינת וילף: בסדר, אז אני אסכם לגבי הנושא הזה באופן שזה - - -

עירית פרנק: על היוצר העצמאי, עוד לא קיבלנו תשובה.

שמעון אלקבץ: אני אתן.

עינת וילף: אוקי.

לימור לבנת: אני רוצה עוד הערה אחרונה.

עינת וילף: יש לנו המון אנשים שמחכים בחוץ.

לימור לבנת: לגבי פרסום הפרוטוקולים, אני חייבת להגיד משהו למועצה, רק מילה אחת.

לימור לבנת: תראי, פרסום הפרוטוקולים של ישיבות המועצה הוא דבר שצריך עיון ומחשבה.

לימור לבנת: יש הבדל בין פרסום הפרוטוקולים של דיונים שמתקיימים ובין ופרסום פרוטוקולים של החלטות.

לימור לבנת: אלה דברים מאד רגישים שדורשים עיון.

לימור לבנת: אני לא רוצה להשאיר את זה ככה פתוח בצורה הזאת.

עינת וילף: טוב, אז אני רוצה לסכם.

עינת וילף: אנחנו במושב הבא נקיים כמובן דיונים נוספים.

עינת וילף: אני אתחיל בזה: אנחנו נקיים דיון מיוחד לשאלת התרבות במגזר הערבי.

עינת וילף: אנחנו נבקש ממרכז המחקר והמידע של הכנסת לאסוף נתונים ספציפיים, שיתייחסו לכמה הולך למגזר הערבי וגם בהקשר של כמה מוסדות קיימים, בכל ההקשרים הקיימים, כדי שנוכל להתייחס לזה בצורה רצינית, ונעשה את זה במושב הבא.

עינת וילף: זה לגבי הנושא הזה.

חנין זועבי: בסדר, אבל לגבי השאלה - - -

עינת וילף: לא, זה לגבי הנושא הזה, סיימנו.

חנין זועבי: לא, איך אני יכולה לקבל את התשובה לשאלה הספציפית הזאת?

עינת וילף: תעבירי לי את השאלה, אני אעביר לפה.

עינת וילף: זה לגבי הנושא הזה.

עינת וילף: אני חוזרת, אנחנו מבקשים לעשות עיון רציני וחיובי בשקיפות דיוני המועצות ופרסום הפרוטוקולים.

עינת וילף: גם הנושא של הנגשת התבחינים לכל המגזרים - - -

לימור לבנת: הכל מפורסם.

עינת וילף: לא הנגשה במה שזה מפורסם.

עינת וילף: מאמץ נוסף כדי להבטיח שיש, בין אם זה פריפריה, פרינג', עצמאים, מגזר ערבי, דרוזי, לראות מה ניתן לעשות כדי לסייע, מה שתיארתם, מעל ומעבר כדי לעמוד בתבחינים.

עינת וילף: לבחון את הנושא הזה.

עינת וילף: ואני רק מוסיפה שכאן בוועדה, לקראת דיוני תקציב 2013, לכשיתחילו, תקבלו את מלוא התמיכה.

מוחמד ברכה: הם לא יתחילו בקיץ הזה.

עינת וילף: אני אומרת, לגבי הנושא של להגיע לממדים של ה-OECD.

עינת וילף: כיוון שאנחנו מסיימים את הדיון, נשארו כאן שתי שאלות, אם אתן רוצות לבוא לפה ולשאול באופן אישי, ואם יש מישהו שיש לו שאלה שנותרה ללא מענה, בבקשה להעביר לי.

עינת וילף: אתם יכולים להעביר לי אותה עכשיו, להעביר לי א ותה במייל, אני אדאג לקבל תשובה מהמשרד.

עינת וילף: תודה לכם, ואנחנו נקיים דיון המשך במושב הבא.