ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 674, 2012-07-17 11:00

עינת וילף: אני פותחת ישיבה של ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עינת וילף: כותרת הדיון היום היא המכרז שיוצא לדרך למורים ומסגרות העשרה להארכת יום הלימודים - האם תנאי המכרז מבטיחים את החינוך המיטבי לילדים בצהרונים?

עינת וילף: בטרם נראה את המצגת של משרד החינוך מונח על השולחן דוח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

עינת וילף: הכותרת שלו היא 'יישום מסקנות הוועדה לשינוי כלכלי חברתי (ועדת טרכטנברג), מסגרות לימודיות משלימות לשעות אחר הצהריים של משרד החינוך'.

עינת וילף: חברי הכנסת, זה נמצא אצלכם ונמצא גם על השולחן.

עינת וילף: אני מבקשת מאתי וייסבלאי, שהיא כתבה את הדוח, שתציג אותו, ואז נראה את המצגת, התייחסות של משרד החינוך ואז לחברי הכנסת ולשאר המוזמנים.

אתי וייסבלאי: לבקשת יושבת ראש הוועדה בדקנו את הנושא של יישום מסקנות ועדת טרכטנברג בהקשר למסגרות לימודיות לשעות אחר הצהריים.

אתי וייסבלאי: אני אתחיל שמסגרות משלימות, שקוראים להן בדרך כלל צהרונים או מועדוניות, או כינויים מסוג זה או אחר, הן מסגרות שפועלות אחרי שעות הלימודים, לפעמים גם לפניהם, בימים שמערכת החינוך לא פועלת, ומייעדות מצד אחד להעשיר את התלמידים, לסייע בצמצום פערים בין התלמידים ומצד שני מאפשרות להורים לאזן בין הזמן שהם צריכים להקדיש לעבודה לזמן שהם יכולים להקדיש למשפחתם.

אתי וייסבלאי: עד היום הצורך הזה נתן מענה למגוון גדול מאוד של מסגרות משלימות, שמופעלות על ידי גורמים שונים, המגזר הפרטי והציבורי ללא פיקוח או סטנדרטים אחידים.

אתי וייסבלאי: המעורבות הממשלתית בתחום הזה באה לידי ביטוי בשני אופנים עיקריים, קודם כל משרד התמ"ת שמאז שנת 2007 מאפשר לצהרונים שמעוניינים בכך ועומדים בתנאי הסף שקבע המשרד לקבל הכרה של האגף למעונות יום, משפחתונים ותעסוקת נשים באגף במשרד.

אתי וייסבלאי: ילדים בגילאי 3 עד 5 או 3 עד 9, בעשירונים מסוימים, שמטופלים באותם צהרונים שקיבלו הכרה יכולים לקבל סבסוד מן האגף והתמ"ת (משרד התעשייה ,המסחר והתעסוקה) מפקח על הצהרונים שמוכרים על ידו, למרות שהמספר של הצהרונים המוכרים והילדים שמקבלים סבסוד עולה מדי שנה בשנה מאז שמופעלת התכנית, המספר הכולל של הצהרונים שקיבלו סבסוד והוכרו באמצעות משרד התמ"ת הוא נמוך יחסית.

אתי וייסבלאי: בשנת תשע"ב יש בערך 2,500 צהרונים מוכרים ו-22,000 ילדים שקיבלו סבסוד באמצעותם.

אתי וייסבלאי: בהקשר למשרד החינוך, המשרד הפעיל עד כה שתי תכניות להארכת יום הלימודים, הראשונה זה יום חינוך ארוך, לפי חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה מ-1997, שחל על בערך מעט יותר מ-200,000 תלמידים.

אתי וייסבלאי: במוסדות חינוך שבהם חל החוק יום הלימודים הוארך עד שעה שלוש וחצי בערך ארבע פעמים בשבוע, כשבעצם השעות שבהן הארכת יום הלימודים נכללות בתוך כלל השעות של בית הספר, בתוך המשאבים שלו והמורים שלא מלמדים את כל השעות.

אתי וייסבלאי: תכנית נוספת היא תכנית מיל"ת (מסגרת לימודים תוספתית), מסגרות יום לימוד תוספתיות, שפועלת בבתי ספר חלשים במימון משותף של משרד החינוך והרשות המקומית וההורים ומופעלת על ידי קבלן חיצוני.

אתי וייסבלאי: התכנית מאריכה את יום הלימודים בשעתיים מדי יום.

אתי וייסבלאי: מהנתונים של משרד החינוך בסך הכול מספר התלמידים שהתכניות האלה משרתות בשנת הלימודים החולפת נמוך יחסית, 16% מן הילדים בגני ילדים ו-27% מן התלמידים בבתי ספר טופלו במסגרת התכניות האלה.

עינת וילף: בכיתות א' עד ג'.

אתי וייסבלאי: בכלל בבתי ספר יסודיים.

אתי וייסבלאי: המצב הזה שקיים בעצם עד כה עומד להשתנות החל משנת הלימודים הבאה עבור תלמידים בגני ילדים ובכיתות א' עד ג', שמתגוררים ביישובים שנמצאים באשכולות 1 עד 3, לפי הדירוג החברתי כלכלי של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

אתי וייסבלאי: בעשירונים גבוהים יותר, 4 עד 10, השינוי הזה יתרחש בהדרגה במהלך חמש השנים הקרובות ובעצם המצב הקיים עומד להישאר בהם כמו שהיה.

אתי וייסבלאי: השינוי מתרחש בעקבות ההמלצות של ועדת טרכטנברג והחלטת הממשלה מינואר 2012 שאימצה את מסקנותיה שקבעה כי המדינה תסבסד החלה אוניברסאלית הדרגתית של מסגרות לימודיות בימים א' עד ה' עד השעה ארבע אחרי הצהריים עבור ילדים בגילאי 3 עד 9, והקצתה תקציבים של 6.65 מיליארד ₪ בחמש השנים הבאות לנושא הזה.

אתי וייסבלאי: משרד החינוך בעקבות המלצות של הוועדה והחלטת הממשלה עומד בראש ועדת היגוי משותפת למשרדי החינוך, האוצר, הפנים, התמ"ת והשלטון המקומי.

אתי וייסבלאי: ועדת ההיגוי גיבשה תכנית מקיפה ומפורטת להפעלת מסגרות לימודיות אחר הצהריים.

אתי וייסבלאי: על פי התכנית, התכנית תפעל באמצעות קבלן חיצוני שיהיה אחראי לכלל ההיבטים של הפעלתה.

אתי וייסבלאי: ב-6 ב החינוך פרסם מכרז לבחירת קבלנים להפעלת התכנית, המשרד עתיד להיסגר מחר ב-18 ביולי.

אתי וייסבלאי: כמה דברים כלליים על התכנית: היא תפעל בכלל בתי הספר וגני הילדים הציבוריים, ב-81 יישובים שהם היישובים החלשים ביותר בישראל, באשכולות 1 עד 3, רוב היישובים האלה הם במגזר הערבי.

אתי וייסבלאי: היא תתקיים במשך 180 ימים בשנה שהם ימי לימודים בלבד, לא כולל חופשות, לא כולל חופשת הקיץ.

אתי וייסבלאי: הפעילות בתכנית תתחלק בין פעילויות העשרה ותמיכה, שלהן יוקדש רוב הזמן, לבין פעילות לימודית שאמורה להיות בהתאמה לתכנית הלימודים בשעות הלימודים הפורמליות בכל מוסד.

אתי וייסבלאי: על פי הנתונים של משרד החינוך בסך הכול יהיו זכאים להשתתף בתכנית קרוב ל-240,000 תלמידים, מתוכם כבר 70,000 זכאים להארכת יום הלימודים כיום.

אתי וייסבלאי: ההשתתפות בתכנית, על פי החלטת הממשלה, אינה מותנית כרגע במבחן תעסוקה, יכול להיות שבהמשך היא תהיה מותנית בכך.

נסים זאב: מה הקריטריונים?

אתי וייסבלאי: כל הילדים בגני ילדים ציבוריים וכיתות א' עד ג' ביישובים שנבחרו זכאים להשתתף בתכנית, במימון מלא.

אתי וייסבלאי: התכנית היא במימון מלא של משרד החינוך בשלב הזה.

אתי וייסבלאי: אני לא אפרט פה את כל ההיבטים של התכנית, זו באמת תכנית מפורטת, מקיפה וכוללת הרבה מאוד היבטים.

נסים זאב: מה זה ציבוריים?

נסים זאב: אפשר להגדיר?

נסים זאב: זאת אומרת יש גנים שמוכרים על ידי משרד החינוך, זה לא ציבוריים?

אתי וייסבלאי: כל הגנים שהם מתוקצבים, של משרד החינוך, כולל מוכר רשמי ומוכר שאינו רשמי.

נסים זאב: למה זה נקרא ציבורי?

אתי וייסבלאי: אני רק אדגיש כמה סוגיות שעולות מתוך המכרז.

אתי וייסבלאי: הדבר הראשון זה נושא של כוח האדם בתכנית, משרד החינוך ביקש שלא להשתמש במונח עובדי הוראה, הנושא השני זה הפיקוח על התכנית והנושא השלישי זה המשאבים שמוקדשים לה.

אתי וייסבלאי: כוח האדם של התכנית מועסק כולו על ידי הקבלן שאחראי על כל ההיבטים של העסקתם.

אתי וייסבלאי: מדובר, על פי מה שנראה, בלמעלה מ-10,000 עובדים, אם לא יותר, שיועסקו בכ-8,000 מסגרות, בכל אחת מהן 30 תלמידים בממוצע.

אתי וייסבלאי: בכוח האדם של התכנית יכללו מורים מצוות בית הספר, סטודנטים ומדריכים והם יגויסו, לפי הפרסומים של משרד החינוך, בשיתוף עם מנהל בית הספר, בסיוע הרשות המקומית.

אתי וייסבלאי: מה שהמכרז אומר בעצם שב-20% מהזמן של התכנית יועסקו מורים מוסמכים וב-80% סטודנטים או מדריכים אחרים.

אתי וייסבלאי: מה שראינו מהמכרז, שזה נראה לי נקודה מאוד חשובה, זה שהסטודנטים והמדריכים שמועסקים בתכנית בעצם לא נדרשים לעמוד בשום תנאי סף, אין תנאי סף להעסקה שלהם.

אתי וייסבלאי: הם אמורים לקבל הכשרה של 30 שעות לפני תחילת עבודתם ומי שאין לו ניסיון חינוכי בכלל יקבל בנוסף לזה הכשרה של 30 שעות נוספות תוך כדי העבודה שלו.

אתי וייסבלאי: עניין נוסף זה הנושא של העסקת העובדים על ידי קבלן חיצוני שעשויה לעורר סוגיות שקשורות בכניסה של עובדי קבלן למערכת החינוך.

קריאה: זה קיים גם היום.

אתי וייסבלאי: הנושא השני זה הנושא של הפיקוח.

אתי וייסבלאי: בתכנית נקבעו מנגנוני הפעלה מאוד מאוד מפורטים, גם ברמת משרד החינוך, גם ברמת הקבלן, גם ברמת הרשות המקומית וגם ברמת בית הספר, שברשות המקומית בבית הספר תוקם ועדת היגוי שבעצם תקבע את תכנית העבודה בכל בית ספר, מה בעצם מתרחש בתכנית.

אתי וייסבלאי: מה שראינו זה שעל הקבלן, כמו שאמרנו, מוטלים כל ההיבטים של תפעול התכנית, לרבות היבטים שקשורים בפיקוח ובקרה על פעילותן של המסגרות בפועל.

אתי וייסבלאי: למשרד החינוך יש סמכויות פיקוח עליונות, אבל לא הוקצו לו משאבים בפועל לביצוע אותן הסמכויות האלה.

אתי וייסבלאי: נאמר לנו שהמשרד מתכוון לצאת למכרז לבחירת חברה חיצונית לביצוע בקרה, אבל לא ניתנו פרטים לגבי המועד שיתפרסם המכרז הזה או מה בדיוק אמור להיבדק במסגרת הזאת.

אתי וייסבלאי: גם לרשויות המקומיות, לוועדות ההיגוי ברשויות המקומיות יש, לפי משרד החינוך, תפקיד בפיקוח על פעילותן של המסגרות ובעמידה שלהן בתכנית העבודה שהרשות המקומית קבעה, אבל לא ראינו שניתנו להן כלים לביצוע הפיקוח הזה.

אתי וייסבלאי: עוד דבר שהייתי רוצה להדגיש בהקשר הזה, שלא נקבעו סטנדרטים אחידים ויעדים מדידים להצלחת התכנית ברמה ארצית.

אתי וייסבלאי: כלומר כל בית ספר, כל יישוב, אמור לקבוע את הסטנדרטים שלו בשיתוף העובדים של הקבלן.

אתי וייסבלאי: הנושא השלישי הוא הנושא של המשאבים.

אתי וייסבלאי: לכל מסגרת שפועלת בתכנית מוקצות שעות הדרכה בהתאם לאורך התכנית, אם זו תכנית שפועלת בבית ספר או בגן ילדים שיש בו יום חינוך ארוך, או תכנית שפועלת בבית ספר וגן ילדים שלא קיים בו, ותקציבים להצטיידות, לפעילויות העשרה ולהזנה.

אתי וייסבלאי: כמו שנאמר פה, המשרד כרגע נושא במלוא המימון של התכנית.

אתי וייסבלאי: בשלבים הבאים הרשויות המקומיות וההורים יידרשו להשתתף בהתאם לדירוג דיפרנציאלי שעדיין לא נקבע.

אתי וייסבלאי: לפי נתונים שמשרד החינוך מסר לנו בשנה הראשונה העלות של התכנית היא 900 מיליון שקל.

אתי וייסבלאי: נקודה אחת שעולה מפה היא שהנושא של המימון למוסדות חינוך מוכר שאינו רשמי, שהם חלק די גדול ממוסדות החינוך בתכנית, הוא יהיה חלקי בהתאם לשיעור ההשתתפות של המשרד במימון הכללי לכל מוסד.

אתי וייסבלאי: כלומר 55% עד 100% מהמימון.

חנין זועבי: לשנה אחת 900 מיליון?

אתי וייסבלאי: בשנה אחת בשלב זה, כשזה אשכולות 1 עד 3.

עינת וילף: תודה רבה לך ותודה רבה לך גם על העבודה המקיפה, אני מאוד ממליצה שהיא תהיה אצלכם, לכל מי שמבקשים לשאול ולהתייחס.

עינת וילף: הנושאים שהעלית, משרד החינוך, אני מבקשת שתתייחסו, אחד, זה כמובן כל הנושא של מעמדם של מי שיועסקו על ידי אותו קבלן, כל הנושא של הפיקוח שעלה כאן והגדרת היעדים.

עינת וילף: אני רוצה גם להתייחס לדבר נוסף, אחד הדברים שנראה זה שמגדירים מטרה, יש המלצות, רוצים ליישם, רצים ליישם, מנסים ליישם את זה באופן מהיר וכדומה, אני רוצה לשמוע מכם, מעבר לכל ההיבטים הטכניים, האם יש מישהו במשרד שלוקח צעד אחורה ואומר 'רגע, מה אנחנו עושים עם כל הדבר הזה?

עינת וילף: ' האם יש לנו חזון לאיך נראה יום לימודים ארוך?

עינת וילף: איך נראה בית ספר שפועל אחר הצהריים?

עינת וילף: האם המכרז הזה עולה בקנה אחד עם החזון לאיך שנראה יום לימודים ארוך?

עינת וילף: אם אנחנו נלך עם המכרז כפי שהוא, האם כשיום אחד נבין שזה לא מימש את החזון שלנו לאיך נראה חינוך ארוך, מלא, מה נעשה במקרה הזה.

עינת וילף: אז אני רוצה גם לשמוע את ההתייחסות הכוללת בנוסף להתייחסות הטכנית למכרז ולפני כן אני רק רוצה להבין, המכרז נסגר מחר, תוך כמה זמן אתם בוחרים מישהו והאם בכלל יש עוד דרך חזרה מהמכרז?

עינת וילף: כלומר האם יש מישהו במשרד שעוד אומר, 'עצרו, זה לא הדרך לממש את החזון החינוכי'.

עינת וילף: טכנית יש דרך חזרה מהמכרז?

מיכל כהן: לא.

עינת וילף: למה לא?

מיכל כהן: מכיוון שהוא פורסם, מחר הוא נסגר.

מיכל כהן: יש, אני מקווה, זכיינים, אנחנו בעצמנו לא יודעים, את יודעת שזה בוועדת הרכישות.

מיכל כהן: אני אציג את כל המשנה, אני אציג את החזון, אני אציג את כל ההיבטים ונדבר אם זה טוב או רע.

חנין זועבי: ואם לא ניגשו מספיק למכרז הזה, או שלא תאמו לקריטריונים של- - -

מיכל כהן: מי שלא תואם את הקריטריונים נפסל במכרז.

חנין זועבי: ואם לא היו מספיק?

מיכל כהן: אני אתייחס, ברשותכם.

מיכל כהן: אני אציג בקצרה את המצגת הכוללת שמתייחסת להרבה מאוד מן השאלות, רק כדי שנדבר על אותו בסיס מידע ואני אתייחס גם לשאלות שלך.

נסים זאב: רק דבר אחד, לא יהיה מצב שמחצית מהכיתה נשארת ומחציתה לא נכללת בתכנית?

מיכל כהן: זה שירות לציבור, אנחנו לא נקשור את הילדים- - -

נסים זאב: אם זה לפי אשכולות ולפי אזורים, זאת אומרת אותו אשכול זה אשכול ענבים מושלם או- - -

עינת וילף: הילד לא חייב להישאר.

מיכל כהן: ברשותכם, אני אתייחס כדי שהאינפורמציה- - -

נסים זאב: כי יש לזה השלכות רוחב לגבי ה- - -

מיכל כהן: נכון, אז אני אתייחס, אני אשתדל ממש לקצר.

עינת וילף: רק לפני, יש לכם מישהו כאן מהייעוץ המשפטי?

מיכל כהן: לא.

עינת וילף: אני אשמח אם מישהו יכול להרים טלפון, אני רוצה תשובה לשאלה באיזה תנאים אפשר לסגת מהמכרז.

עינת וילף: אם אפשר שמישהו מהייעוץ המשפטי תוך כדי הדיון יחזור עם תשובה.

מיכל כהן: אוקי.

מיכל כהן: ברשותכם, כמו שאתם יודעים, החלטת הממשלה ב-8 בינואר אושרה שאנחנו נותנים העשרה בתום יום הלימודים.

מיכל כהן: אנחנו מדברים על העשרה בתום יום לימודים ולא יום לימודים ארוך, מכיוון שזו תכנית תוספתית.

מיכל כהן: צריך להבין שכל הקונספט של הבנייה בוועדה של טרכטנברג נבנה על בסיס מודל קיים במערכת החינוך, הוא מודל מיל"ת, שלפחות לגבי המודל הזה יש הסכמה רחבה שהוא מודל מאוד מוצלח, שנותן העשרה בתום יום הלימודים והוא איננו החלק שעוסק בליבה, אלא בדיוק נותן את הדברים האחרים שהמערכת לא יכולה לתת בתחום הליבה.

מיכל כהן: בשנת הלימודים הבאה אם כך מסגרות ההעשרה יתקיימו מ-א' עד ה', עד השעה ארבע, מסגרות לילדים מ-3 עד 9, זאת אומרת גני הילדים וכיתות א'-ג' בבתי הספר היסודיים ואשכולות 1 עד 3.

מיכל כהן: באשכולות 1 עד 3 יהיה מימון מלא של המדינה.

מיכל כהן: בתחילת הדרך, לפי החלטת הממשלה המקורית, זה היה צריך להיות על פי מבחן התעסוקה, כלומר שאמא שעובדת תשלח את ילדיה לבית הספר בתום יום הלימודים ואמא שאינה עובדת לא תשלח.

מיכל כהן: אנחנו, לפחות ברמה החינוכית, התנגדנו מאוד ושר החינוך שינה את ההחלטה יחד עם השרים המתאימים מכיוון שחשבנו שזה לא נכון בתוך מסגרת חינוכית לייצר את אותה הפרדה, 'אתה תלך הביתה ואתה תישאר, כי אמא שלך עובדת ואמא שלך לא עובדת'.

מיכל כהן: גם ככה, ההחלטה היא שמכיוון שהיא מ-3 היא 9 היא אומרת ש-א'-ג' נשארים בתום יום הלימודים ו-ד'-ו', אנחנו צריכים לתת להם פתרונות אחרים, בטח היא מקשה על מבנה בית הספר ולכן במקום הזה אנחנו מקסמנו את היכולת שלנו לתת מענה איכותי ולא מעט היו ויכוחים מחודש פברואר ועד היום על מה תהיה שם המסגרת.

מיכל כהן: אנחנו לא מתכוונים למסגרת בייבי סיטר, אנחנו לא מתכוונים למסגרת שרק נאריך את היום, יקבלו אוכל ויילכו הביתה, ולכן סטנדרט השירות הוא זה שעומד פה לנגד עינינו.

קריאה: רק תצייני מי ישלם את המחיר.

מיכל כהן: מיד.

מיכל כהן: תאמיני לי, אני רואה אותך, אני זוכרת את ירושלים, אני אתייחס גם לירושלים.

מיכל כהן: ולכן מאשכולות 4 עד 10 זה יהיה בסבסוד ולא במימון מלא.

מיכל כהן: 1 עד 3 במימון מלא, מ-4 עד 10 זה יהיה במסגרת של סבסוד לפי מודל סבסוד מ-80% ואילך.

מיכל כהן: תמונת המצב הצפויה לפתיחת שנת הלימודים תשע"ג.

מיכל כהן: אם כך יש 81 רשויות, 237,000 ילדים, 4,134 מוסדות, זאת אומרת גנים ובתי ספר והצפי, הפוטנציאל, הוא 7,900 מסגרות, מסגרות זה אומר מסגרת בתוך בית הספר, מסגרת עד 30 תלמידים.

מיכל כהן: כמובן שהמטרה המרכזית היא לתת קודם כל העשרה, מה שלפעמים אנחנו חולמים שיהיה בתוך המסגרת הרגילה, לתת העשרה בתום יום הלימודים, לתת סיוע לימודי, זה לא עוד שיעור מתמטיקה, זה לא עוד שיעור אנגלית, אבל זה סיוע בשיעורי הבית וכמובן הזנה מתוקף היום.

מיכל כהן: היעדים, כמו שאמרתי, הם התנסות בתחומים שאינם ליבה והם תחומים משיקים למה שילד צריך לשאת בסך הכול.

מיכל כהן: אם כך שלוש המסגרות הן פעילות לימודית, העשרה והזנה.

מיכל כהן: אופן ההפעלה, שזה מה שמעניין לא מעט.

מיכל כהן: ההפעלה תתבצע באמצעות זכיין מפעיל.

מיכל כהן: ההחלטה היא באמצעות רכישת שירותים, מכיוון שזה לא בא לעובדי ההוראה הרגילים, זה לא הארכת יום הלימודים, להבדיל מיוח"א (יום חינוך ארוך) שזה חוק והאריך את יום הלימודים ושם מלמדים עובדי ההוראה, פה מסגרת ההפעלה נתונה מראש עם מסגרת תוספתית- - -

מוחמד ברכה: דרך עובדי קבלן?

מיכל כהן: אני אתייחס, מבטיחה.

מיכל כהן: עם מסגרת תוספתית ולכן היא גוזרת מיידית שזה לא עובדי ההוראה במדינת ישראל.

עינת וילף: את יכולה להסביר את המשפט הזה?

עינת וילף: למה העובדה שזה תוספתי גוזר שזה לא- - -

מיכל כהן: מכיוון שכשאתה רוכש שירותים אתה לא יכול להעסיק את עובדי ההוראה.

מיכל כהן: אנחנו נעסיק עובדי הוראה דרך זכיין, כאלה שירצו תוספת שכר, אבל הם עובדי הוראה קבועים במערכת שנמצאים במוסד ועושים עבודה אחרת.

מיכל כהן: עכשיו אני אתייחס לזה, כי אני רואה שזה אחד הדברים הכי- - -

קריאה: אבל אם רק- - -

מיכל כהן: אל תפריעו לי, אני אתן את ההתייחסות בהתאם למה שמבקשת יושבת הראש.

מיכל כהן: במסגרת רכישת שירותים, מכיוון שזה נבנה על תקציב תוספתי, מסגרת שהיא תוספת ליום הלימודים וזה לא הארכה במסגרת חוק, אנחנו צריכים לצאת לרכישת שירותים.

עינת וילף: אני שוב אשאל, כי זו נקודה מרכזית.

עינת וילף: קיבלתם תקציב, מה מונע מכם במשרד החינוך להגיד 'אנחנו חושבים שחינוכית נכון יותר לקיים אינטגרציה מלאה לתוך מערכת החינוך של הנושא הזה, יש לנו חזון של איך נראה חינוך אחר הצהריים ולכן אנחנו מביאים קונספט שהוא אינטגרטיבי'.

מיכל כהן: פשוט מאוד, אל"ף, אני אתחיל ככה, בקונספט, אם זה היה הארכת יום הלימודים, בוודאי שזה מה שהיינו רוצים לראות, שזה יהיה מהיום ואילך מובנה לעולמי עד.

מיכל כהן: מכיוון שזה הוגדר מלכתחילה כתוספתי- - -

עינת וילף: מה זה 'הוגדר' בסביל?

מיכל כהן: בוועדת טרכטנברג, כשבנו את המענה הזה, בנו את זה כמסגרת תוספתית ותקצבו את זה כמסגרת תוספתית.

נסים זאב: עובדה שזה לא מתרחש בכל רחבי הארץ.

מיכל כהן: את תראי פה שזה וולונטרי- - -

עינת וילף: אני מבינה, אבל עדיין אתם לא גורם סביל, אתם משרד החינוך, מה מונע מכם להגיד, 'את הכסף הזה, יש לנו חזון חינוכי, בסוף יקבלו בני 3-9 מסגרת שיש בה העשרה, אבל בחזון שלנו זה נראה כך ולא כך ואנחנו רוצים שהתקציב הזה ייכנס בתקציב משרד החינוך'.

עינת וילף: מה מונע מכם להגיד את זה?

מיכל כהן: אל"ף, אמרנו.

מיכל כהן: אמרנו וגם חשבנו שאז זה היה פותר לנו הרבה מן הדברים האחרים שאנחנו היום מתמודדים איתם.

מיכל כהן: שתיים, אנחנו חושבים שאם זה היה במסגרת חוק מחייבת אז זה אומר שכל ילדי מדינת ישראל היו נשארים עד השעה ארבע.

מיכל כהן: פה זה מונגש כשירות לציבור, זה לא חובה וכל זמן שאין חוק שמחייב את הילדים להישאר עד ארבע אנחנו לא יכולים לעשות את זה כחובה.

מיכל כהן: דבר שלישי זה נושא של הסכמים קיבוציים עם עובדי הוראה.

מיכל כהן: כל זמן שאתה לא משנה את ההסכמים הקיבוציים עם עובדי ההוראה אתה לא יכול לשנות את מסגרת הלמידה וההעשרה.

מיכל כהן: במילים אחרות, בחזון יכול להיות שזה מה שהיה נכון שיהיה, אבל במצב שטרכטנברג התייחס והעצה שהוא נתן זה היה במסגרת רכישת שירותים תוספתיים.

מיכל כהן: כדי להתמודד עם הסוגיה של עובדי קבלן אני רוצה- - -

עינת וילף: לפני כן, כי אני הולכת לחדד את זה, האם יש כאן מקרה, תענו איך שאתם רוצים, שבו לצורך העניין, בגלל המלצה של ועדה ובסוף התעקשות של האוצר על מבנה מסוים, מתקבלת מדיניות שמשרד החינוך לא חושב שהיא המדיניות החינוכית הרצויה?

מיכל כהן: לא.

מיכל כהן: מתקבלת פה מדיניות שלוקחת בחשבון לא את האוטופיה, אלא לוקחת בחשבון את מה שיש וממקסמת אותו ברמה של איכות ושירות חינוכי.

מיכל כהן: אני לא חושבת שזו בררת מחדל, אני חושבת שפעם ראשונה מערכת החינוך לוקחת אחריות גם על ההעשרה בתום יום הלימודים, מנגישה שירות לציבור ולא מחייבת את כלל הילדים להישאר עד ארבע.

מיכל כהן: ראי מה קרה בהסכם אחר, שאולי יש פה, שמערכת החינוך האריכה את יום הלימודים בחצי שעה בגני הילדים, קמו אותם הורים שאמרו 'אני רוצה לאכול עם הילד שלי בבית', והגישו בג"צים ואמרו 'מה פתאום המדינה לוקחת לה את הזכות להאריך לי את יום הלימודים?

מיכל כהן: ' זאת אומרת אני חושבת שהקונספט של שירות לציבור, לא חובה, ולתת לשם סטנדרט חינוכי איכותי ולכן כל המאבקים היו פנים כדי לייצר לזה לא מסגרת צהרונית, אלא אני מתעקשת לא לקרוא צהרון כי אנחנו לא עושים צהרון, אנחנו עושים משהו חינוכי פדגוגי ראוי ונכון.

מיכל כהן: הרי יש לנו חוק מקביל שמדבר על יוח"א, שיוח"א בעצם בא במסגרת חוק, חייב את המדינה ואת העובדים ולהשאיר גם שם - - -

מוחמד ברכה: רק שאלה, כי אני יודע שיוח"א בבתי הספר שנכנסו ברפורמת אופק חדש אולי הוא קצר, אולי הוא לא קיים, יש בתי ספר שכאשר נכנסו לאופק חדש הוא בוטל.

מיכל כהן: הוא קיים לפי 37.4 ואני אתייחס גם לזה.

נסים זאב: רק שאלה בהמשך למה שאמרת, אני מבין שיהיו שם מורים מקצועיים, רמת השכר תהיה מקבילה?

מיכל כהן: ברשות

מיכל כהן: כם, הכול רשום פה ואם יהיה משהו חסר אני מבטיחה שאתייחס.

מיכל כהן: אז אמרנו שאופן ההפעלה יהיה זכיין.

מיכל כהן: רשויות, אנחנו מנסים לראות, שוב, אנחנו ממקסמים יכולות, כי גם היום יש רשויות שמפעילות, אז רשויות שתעמודנה בסטנדרטים, כי אנחנו רוצים להבטיח שיהיו סטנדרטים ולא רק העברת כספים, ותרצינה להפעיל, אנחנו נעשה פיילוט כבר בשנה הראשונה, והנתון הנוסף, שהפעילות לעולם תתקיים במוסד החינוכי ולא בשום מקום אחר.

מיכל כהן: איך יהיו המדריכים בתכנית?

מיכל כהן: קודם כל בכל בית ספר ימונה רכז בית ספרי.

מיכל כהן: אני חוזרת ואומרת, זה ניסיון שלנו היום בשטח, אנחנו בנינו את זה על בסיס ניסיון של תכנית מוצלחת, לא על בסיס משהו שאנחנו לא מכירים.

מיכל כהן: גם היום במיל"ת, שנותן הערכה בתום יום הלימודים, גם יש מיל"ת שלם ויש גם מיל"ת בקבוצות, יש רכז בית ספרי.

מיכל כהן: הרכז הבית ספרי יתוגמל על שעות ההפעלה, האחריות של רכז בית ספרי היא להפעיל את המסגרת.

מיכל כהן: הוא ייבחר על ידי מנהל בית הספר מתוך צוות בית הספר.

מיכל כהן: לעניין הזה, כי מיד תשאלו, הוא יקבל שכר על ידי הזכיין, כי בעצם בסופו של יום גם היום אנחנו אומרים, מורה שירצה להשתלב במסגרת, זו תהיה עבודה נוספת.

מיכל כהן: גם היום מורים מקבלים עבודה נוספת כשהם מבקשים.

מיכל כהן: כשאני הייתי מנהלת בית ספר היה לי מיל"ת, הייתה לי רכזת, אחת המחנכות שרצתה תוספת שכר, היא ניהלה את מיל"ת אחר הצהריים, כמובן בדיווח ישיר אליי עם הבניה מסודרת והיא קיבלה תוספת שכר.

מיכל כהן: הם עושים תיאום, זה פועל היום וזה עובד.

מיכל כהן: המדריכים בתכנית יהיו עובדי הוראה בפועל המעוניינים בעבודה נוספת, אמרתי, עד 20% מסך כל המועסקים, סטודנטים שגם היום יכולים להיכנס בהפעלה של המסגרת, סטודנטים שיכולים לעבוד עם שיעורי בית, סטודנטים שיכולים להיות סטודנטים להוראה, סטודנטים שהם לא מהוראה יקבלו הכשרה והשתלמות.

מיכל כהן: מדריכים מומחים, מי אלה המדריכים המומחים?

מיכל כהן: אותם מדריכים שאתם מכירים היטב, מדריכי קרב ולמשל לאמנות הלחימה, מורה לא יכול- - -

מוחמד ברכה: עובדי קבלן.

עינת וילף: אני מבקשת, אנחנו נדון, יהיה זמן.

מיכל כהן: מדריכי קרב היום נכנסים לבתי הספר, זו תכנית מאוד מוצלחת, עשינו עכשיו כנס ברשויות והייתה שם אמירה מאוד גדולה, 'אנחנו רוצים מדריכי קרב', כי מדריכי קרב הם מדריכים מומחים שהם נותנים דברים שהמורים לא יודעים לתת, למשל נושא של מוזיקה, למשל אמנויות לחימה, למשל טיסנאות, למשל בישול.

מיכל כהן: מה לעשות, המורים של המערכת הם לא המורים שיעשו בישול והם לא יעשו מוזיקה, אלא אם הם מורים למוזיקה, והם לא יעשו תיאטרון ואמנות, ועובדי צהרונים שהם עובדי צהרונים מומלצים על ידי הרשות.

מיכל כהן: הרי הייתה הפעלה עד היום של צהרונים ברשויות ולכן עובדים של צהרונים שהם היו עובדים טובים יומלצו על ידי הרשויות, יעברו גם הם הכשרה והשתלמות לאורך הזמן ויוכלו להיכנס לתהליך.

מיכל כהן: גיוס המדריכים – באמצעות הזכיין, בסיוע הרשויות המקומיות ומנהל בית הספר.

מיכל כהן: כי אנחנו יודעים, שוב מהמודלים הקיימים, שגם לרשויות יש כוח אדם שהיום פועל בצהרונים, אז אנחנו ניקח גם מהם.

מיכל כהן: לזכיין יש לו מי הם העובדים שיכולים להיכנס ואנחנו נעזור ברמה של מאגר של סטז'רים שרוצים להיכנס ועדיין לא מוכשרים.

מיכל כהן: המדריכים, כמו שאמרתי, מי שלא בא עם הכשרה, יעבור הכשרה והשתלמות.

מיכל כהן: ברמת המוסד החינוכי, המוסד יקבל שעות שאינן שעות תקן.

מיכל כהן: להבדיל משעות ליבה, שזה במסגרת החוק, פה יש תכנית תוספתית ולכן אלה אינן שעות תקן.

מיכל כהן: ניצול השעות יהיה קודם כל לפיצול קבוצות קטנות, לטיפולים, להעשרה.

מיכל כהן: במערכת הזאת 60% יהיה העשרה.

מיכל כהן: אנחנו לא רוצים לשכפל עכשיו שיעורים אחר הצהריים, בטח לא כשזה לא עבודה שאנחנו רוצים שתיעשה, ולכן 60% מהמסגרת הזאת תתמקד בהעשרה, 30% יתמקד בסיוע לימודי, קרי שיעורי הבית.

מיכל כהן: תקציב ההעשרה – כל מוסד יקבל תקציב להפעלה בית ספרית של רכז, תקציב להעשרה מעבר לשעות, זאת אומרת לרכוש דברים מיוחדים לפעילות הזאת ותקציב להזנה.

מיכל כהן: ברמה יישובית – עברנו כבר עם השלטון המקומי.

מיכל כהן: אני שכחתי לומר, בוועדת ההיגוי נמצא השלטון המקומי, נמצא משרד התמ"ת, נמצא משרד האוצר, כולנו ביחד עובדים על המהלך הזה מראשית ינואר.

מיכל כהן: ברמה יישובית בכל יישוב יהיה רכז יישובי, בכל יישוב תהיה ועדה יישובית שמנהל האגף לחינוך צריך להיות בה, שהם בעצם יתוו ברמה יישובית את מה הם רוצים לראות בתוך המסגרת.

מיכל כהן: למשל אנחנו יודעים על עיר שפנתה שאומרת 'אנחנו רוצים לעשות עיר מנגנת, עיר שכולם ילמדו מוזיקה, אנחנו מאמינים במוזיקה', אז כל התכנים האלה.

מיכל כהן: כמובן יש מתווה של משרד החינוך מה אפשרי ומה לא אפשרי, כדי לעמוד בסטנדרטים האלה, אבל יש מקום ליישוב להשפיע.

מיכל כהן: כמובן הוועדה תבנה תכנית יישובית ובסופו של יום תקבל את האישור שלנו, משרד החינוך, על התכנית.

מיכל כהן: מפקח העיר, מפקח היישוב, מפקח המוסד החינוכי, חייב לאשר את תכניות ההעשרה, ואני כבר מתייחסת לנושא הפיקוח.

מיכל כהן: לכל מפקח כולל היום יש בתקן 20 עד 25 מוסדות חינוך, כל מפקח צריך לאשר את התכנית שבנה המוסד, כמו שהוא מאשר את כל התכניות, אומרים חבריי, אבל מכיוון שזו הפעלה חדשה אנחנו גם נצא למכרז נוסף, למכרז בקרה.

מיכל כהן: מכיוון שהמפקח צריך לפקח על כל תכניות הליבה וצריך לראות- - -

עינת וילף: אני רק אעצור אותך כאן, כי זה אחד הדברים היותר מטרידים ששמעתי ושמעתי הרבה דברים בדרך.

עינת וילף: את בעצם אומרת, גם את הפיקוח והבקרה, גם לכאורה- - -

מיכל כהן: הפיקוח הוא פיקוח של משרד החינוך.

עינת וילף: אז למה הבקרה יוצאת למכרז?

מיכל כהן: גם בקרה היום במשרד החינוך עושים זכיינים.

מיכל כהן: בקרים מומחים הם בקרים חיצוניים, הרי את לא יכולה לפקח ולבקר את עצמך.

חנין זועבי: במקרה הזה זה לא עצמך.

מיכל כהן: הפיקוח הוא שלך והבקרה היא על ה- - -

חנין זועבי: אבל הבקרה היא חיצונית כאשר את מפעילה את התכנית.

עינת וילף: אם תוכלי להסביר, אם כך, את ההבדל בין הפיקוח והבקרה כפי שאת רואה את זה פה ולמה בקרה יוצאת החוצה.

מיכל כהן: אני אגיד משהו כללי על הבקרה, היא גם נמצאת במינהל הפדגוגי.

מיכל כהן: הבקרה מוודא ביצוע בפועל של הדיווחים ושל התכניות שבנה אותן מנהל בית הספר והמפקח עליו.

מיכל כהן: הבקרה היא לעולם חיצונית, כי היא בעצם באה לבדוק אותנו בביצוע שלנו.

חנין זועבי: זה כאשר אתם מבצעים, אבל במקרה הזה אתם לא מבצעים, אז למה- - -

מיכל כהן: לא, אנחנו מבצעים- - -

חנין זועבי: הזכיין מפעיל, אז למה הבקרה במקרה הזה- - -

מיכל כהן: אבל הזכיין הוא שלנו.

מיכל כהן: חבר'ה, תנו לי להסביר, תאמינו לי שזה לטובת הציבור, זה לא נגד הציבור.

מיכל כהן: להיפך, אם מנהל בית הספר מכין תכנית עבודה, היום מכינים תכנית עבודה, אני אקח את זה מהעולם שלנו, מצהיר, 'אני מלמד ככה בהתאם לסטנדרטים', בא מפקח בית הספר, הוא צריך לחשוף בפניו את התכניות, עם מי הוא ישב, איך הוא הולך ליישם.

מיכל כהן: מפקח נמצא במהלך שנת הלימודים פעם, פעמיים, שלוש, תלוי מה מצבו של המוסד.

מיכל כהן: אנחנו מפעילים גם היום בקרת תקן, בקרת הזנה, כל הבקרות על המערכת, בקרות חיצוניות, שאל"ף, יש לזה אמינות ציבורית, שזה לא משהו שאנחנו כתבנו בעצמנו, עשינו סקר, דבר שני, הבקרים באים בזמן מסוים, פעם בשלוש שנים, לבית ספר, ועושים עליו חריש, על כל הדיווחים שלו, איך הוא מבצע.

מיכל כהן: הפיקוח הוא פיקוח של משרד החינוך.

מיכל כהן: אפשר לבדוק למה היום אנחנו עושים פיקוח, הפיקוח הוא פיקוח פדגוגי, תהליכי, מה שקורה היום וזה גם מה שיהיה על המסגרת, בקרה היא לעולם חיצונית כשהיא באה לוודא ביצוע על כל ההצהרות, על הפיקוח, על המנגנון הבית ספרי, על כל מה שאנחנו מבקשים לבצע.

מיכל כהן: מזה אנחנו יודעים להציג בכנסת בקרת ביצוע בתקן, מזה אנחנו יודעים להגיד בקרת ביצוע על ההזנה ועל הזכיינים האחרים.

אתי וייסבלאי: אז באמת לפי מה שאנחנו יודעים וגם לפי מה שמבקר המדינה בדק את הנושא הזה, הבקרה שמתבצעת על תכניות לימודים נוספות מסוגים שונים במשרד החינוך היא, אני אגיד בלשון- - - לא מיטבית.

מיכל כהן: מה זאת אומרת לא מיטבית?

מיכל כהן: זו אמירה כללית.

אתי וייסבלאי: לא דיברתי על הביצוע, אני מדברת על האופן שבו הדברים מבוקרים, על הכיסוי של הבקרה, על הדברים שנבדקים- - -

מיכל כהן: אני לא יודעת ממתי את מעודכנת, אבל מהשנה הקודמת עשינו מה שנקרא מודל בקרה מאוחדת.

מיכל כהן: מודל הבקרה, אני אגיד עליו כמה משפטים כדי שאתם תבינו.

מיכל כהן: להגיד אמירה כללית שאחר כך אני צריכה להתמודד, 'היא לא מיטבית', הבקרה כל שנה היא בהתאם לאשכולות המיצב.

מיכל כהן: אם נדבר עכשיו על היסודי, אשכולות המיצב, מה זה אומר?

מיכל כהן: למה זה נבחן לפי אשכולות המיצב?

מיכל כהן: זה אומר שכל מדגם הוא מדגם מייצג שבא בעצם לעשות בפעם הראשונה הצלבה בין תשומות לתפוקות ולכן הבקרה המאוחדת מדברת על כ-680 מוסדות חינוך כל פעם בדגימה, והדגימה הזאת בעצם צריכה לתת תמונת מצב על מערכת החינוך.

מיכל כהן: מה הן תוצאות הבקרה?

מיכל כהן: אתם יודעים מה הן תוצאות הבקרה, יש בקרה יותר טובה ויש בקרה פחות טובה.

מיכל כהן: גם מבקר המדינה העיר על זה ולכן הלכנו על בקרה מאוחדת, על בקרה מתוכננת ועל בקרה שהולכת ביחד עם נושא של אשכולות המיצב.

עינת וילף: אנחנו נמשיך, אבל אני חושבת שיש כאן באמת- - -

מיכל כהן: יתרה מזאת, אנחנו לא נסתפק בלעשות בקרה על המסגרות האלה.

מיכל כהן: הראמ"ה, הרשות הארצית למדידה והערכה שהיא מוערכת לפחות על ידי כל גורם עושה מחקר מלווה לתהליך הזה, למה?

מיכל כהן: אנחנו בשנת הפעלה ראשונה, אנחנו לא יודעים להגיד שכל מה שאנחנו מתכננים זה הדבר הכי טוב שיש, אנחנו רוצים ללמוד מההפעלה- - -

עינת וילף: לכמה זמן המכרז?

מיכל כהן: כל מכרז הוא לשנה עם אופציה להארכה.

מיכל כהן: אז דיברתי על אישור התכנית היישובית ודיברנו עכשיו על ועדת היגוי בית ספרית.

מיכל כהן: ועדת ההיגוי הבית ספרית, גם שם מנהל בית הספר מכנס את הוועדה, הרכז הבית ספרי, אני אומרת לכם הסתדרות המורים, הוא האחראי על התכנית מטעם מנהל בית הספר, הוא זה שידאג להיות שם, הוא זה שמבחינת ההנהלה האחראי, אבל עדיין יש אחריות כוללת למנהל בית הספר שזה פועל בתחום המוסד.

מיכל כהן: מנהל בית הספר, כמו שאמרתי, יבחר רכז בעל כישורים הולמים, יסייע בכל הנושא הזה של התקציב והקשר הרציף עם תכנית הליבה.

מיכל כהן: תהליך הפעלה במסגרות המוכש"ר (המוכר שאינו רשמי).

מיכל כהן: לגבי מסגרות המוכש"ר, גני הילדים במסגרות המוכש"ר גם היום מקבלים תקצוב של 100% ולכן שם הסוגיה הזו שהעלו בישיבות הקודמות פטורה.

מיכל כהן: זאת אומרת כל הגנים במדינת ישראל מקבלים 100% מימון, אז הם גם יקבלו 100% מימון במקרה הזה.

מיכל כהן: כל מוד חינוכי אחר שמקבל תקצוב מ-55% עד 75% ועד 100% יקבל גם פה בהלימה.

מיכל כהן: איך המנגנון יעבוד?

מיכל כהן: הבעלות תעביר לרשות המקומית את חלקה במימון, זה אומר שאנחנו לא נאפשר הפעלה לקבל את ה-55% ושמנגד לא תעמיד הבעלות את החלק שלה.

מיכל כהן: זה בדיוק בא מאותו מקום של לוודא סטנדרט ביצוע ושלא יילכו הכספים לאן שהם לא צריכים ללכת.

מיכל כהן: לכן גם היום המנגנון הזה פועל, שהבעלות מעבירה את חלקה במימון, הרשות תאשר לזכיין הפעלה, אם בעלות לא תעביר את המימון הרשות לא תאשר את ההפעלה, הזכיין יפעיל 100% של התכנית במובן של לראות שכל הקונספט מתיישם ואנחנו נעביר את הכספים באמצעות הזכיין.

נסים זאב: ומ-3 עד 5, כפי שאמרת?

מיכל כהן: מ-4 עד 10 זה יהיה מודל סבסוד דיפרנציאלי שעכשיו האוצר ומינהל כלכלה ותקציבים בונים אותו.

נסים זאב: לפי הכנסה?

נסים זאב: לפי מה?

מיכל כהן: לפי מצב היישוב, האשכול הסוציו אקונומי.

מיכל כהן: הכלים שהעמדנו לרשות הציבור, גם מעבר לכל הכנסים והחשיפה, הם כלים פדגוגים, הם נמצאים באתרים שלנו ואנחנו נלווה את זה ביישום.

מיכל כהן: אני כן מחייבת פה התייחסות לנושא ירושלים.

מיכל כהן: בהחלטת הממשלה המקורית נתנו 60 מיליון לפיילוט באשכולות 4 עד 6.

מיכל כהן: אמרו באשכולות 1 עד 3 מימון מלא, אבל תעשו פיילוט על אשכולות 4 עד 6, שבתוכם ירושלים, להפעלה במודל הסבסוד.

מיכל כהן: מכיוון שאנחנו, בין השאר, שינינו את העניין הזה של מודל התעסוקה, אז בעצם נלקח התקציב הזה כי רובו ככולו משמש להפעלה המלאה באשכולות 1 עד 3.

מיכל כהן: כרגע, בעקבות ערעור ירושלים על העניין הזה והצעה של כל מיני דיונים, יש דיונים עם האוצר איך בכל זאת ליישם פיילוט בירושלים.

מיכל כהן: אנחנו עדיין לא הגענו למודל המיטבי, יש כמה רעיונות, אני מקווה שבכל זאת יהיה פיילוט בירושלים כפי שיצאה החלטת הממשלה במקום.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אני עכשיו עוברת לחברי הכנסת ואז אני אעבור לכל מי שביקש זכות דיבור.

עינת וילף: חבר הכנסת זאב, בבקשה.

נסים זאב: קודם כל, שיהיה ברור, הפרויקט הזה הוא פרויקט אדיר ותבורכו על כך, וכמה שמדברים על פרופ' טרכטנברג שאולי זו אחיזת עיניים, יש לזה משמעות תקציבית אדירה ואי אפשר לזלזל במה שקורה היום, זו ממש מהפכה שלמה, זה מהפך בכל מה שקשור לחינוך.

נסים זאב: כמובן תמיד רוצים לשדרג, תמיד רוצים את המקסימום, תמיד רוצים לראות את המורה המחנכת שתמשיך אולי באותם תנאים, באותן שעות, אבל אם אנחנו רוצים לתת שירות לילדים האלה אז השאלה אם אנחנו רוצים כרגע לעסוק יותר בסייעות ובעובדי ההוראה, או רוצים לתת קודם כל את השירות, ואני בטוח שבמהלך מסוים כל העסק הזה ישתנה.

נסים זאב: אז קודם כל לייצב את זה, קודם כל לראות איך זה עובד, אם בכלל זה עובד.

נסים זאב: אבל אנחנו כבר רוצים לראות את הסוף לפני שרואים את ההתחלה, זה לא עובד ככה.

עינת וילף: אנחנו רוצים לוודא שלא הולכים במסלול שנתחרט עליו.

נסים זאב: לא, אני לא רואה פה שום חרטה, אני חושב שזה דבר אדיר.

נסים זאב: אני מבין בזה, כי יש לי מערכות חינוכיות שאני יודע בדיוק את המשמעויות ולכן למשל השאלה ששאלתי, כי רק לפני מספר חודשים אמרו שאולי אחוז קטן מהכיתה שהאמהות עובדות, להם תהיה הזכות להישאר בכיתה, ואגב, זה משבש את המערך כולו.

נסים זאב: תארי לך שמתוך 30 ילדים או בנות יש 10 בנות שהן בקריטריון, בגלל האמהות העובדות, ו-20 לא, אז איך זה נראה בכיתה?

נסים זאב: איך זה נראה במערכת שלמה?

נסים זאב: איך זה לגבי הסעות?

נסים זאב: כשמדובר בהסעות, אז מה?

נסים זאב: תוציאי הסעות גם בשעה אחת וגם בשעה ארבע?

נסים זאב: יש לזה השלכות גם תקציביות על המוסדות עצמם שהם צריכים פתאום לשאת בנטל שלא חלמו עליו.

נסים זאב: לכן אני חושב שהקביעה הזאת היא מאוד מבורכת, היא מאוד חכמה, ויש בה הרבה צדק חברתי, כשמדברים על צדק חברתי זה צדק חברתי.

נסים זאב: כשמדברים על מצב סוציו אקונומי של יישובים, של אוכלוסייה, ולא מדברים רק על אמהות עובדות, יש מצבים הרבה הרבה יותר חמורים שההורים לצערי לא עובדים ולאו דווקא מדובר על בחורי ישיבות, כשאומרים 'לא עובדים' אז אומרים 'הנה בחורי ישיבות עוד פעם רוצים לנצל עוד משהו', לא, אנשים לא עובדים כי אין להם אפשרות, נקודה, והם יזכו, אותם הילדים הרעבים, לאותם תנאים, ותבורכו על כך.

נסים זאב: מה שאני כן אומר שצריכים לקחת בחשבון זה עניין שכרן של הסייעות, שבאמת לא יהיה מצב של קיפוח ובגלל שאותו הקבלן יחליט להביא סייעת מבחוץ ויותר זולה, יהיה פה פשוט עובדי קבלן.

נסים זאב: אסור שזה יקרה, כי אנחנו היום יכולים לקבל החלטות עקרוניות.

נסים זאב: ברגע שהקבלן לוקח את ההגה והוא חושב שהוא הטייס הבלעדי והוא הזכיין ואתה לא יכול באמצע שנה להוציא עוד מכרז כי זה משבש פה ארת כל המערך שעובדים עליו כל כך קשה.

נסים זאב: נגיד שמחר לא מוצא חן בעינייך משהו, הקבלן הזה עובד אבל מה, קצת צולע, או הרבה יותר, את לא יכולה, את צריכה להשלים איתו את השנה, גם בגלל שלמצוא מישהו אחר חלופי זה בלתי ניתן ליישום, אז לכן אני אומר, קודם כל חשוב שאותן הסייעות, אותו צוות חינוכי שאתם תקבעו מה הקריטריונים, כלומר על כל מספר ילדים- - -

מיכל כהן: הסייעות ימשיכו להיות מועסקות על ידי הרשות.

נסים זאב: לא, אני מדבר גם על הצוות החינוכי, חשוב שזה יהיה מתוך המערכת של בית הספר, מאוד, לכתחילה- - -

קריאה: זה לא יהיה.

נסים זאב: אני אומר לכתחילה, באותם תנאים שאתם קבעתם לעצמכם, טוב לה?

נסים זאב: טוב לה, לא טוב לה?

נסים זאב: עם כל הכבוד, למצוא את החלופות ברגע הזה.

נסים זאב: יש מקום לשדרג, אני לא חושב שעכשיו צריכים לקחת את הכול בבת אחת כי עדיין עלינו לזכור שלא מדובר פה במערכת שנותנת מענה לכלל האוכלוסייה במדינת ישראל.

נסים זאב: לכן זה עדיין ברמה של פיילוט ובוא ניתן לרכבת לצאת לדרך.

עינת וילף: תודה לך.

עינת וילף: חברת הכנסת זועבי, בבקשה.

חנין זועבי: קודם כל עקרונית אני חושבת שהתכנית הזאת מאוד חשובה ויש בה צורך אדיר, אנחנו מדברים על ילדים שאין להם מה לעשות אחרי בית הספר, אנחנו מדברים על סיוע בלימודים כמו שאתם הזכרתם, אז בעיקרון זו תכנית חיובית והיא מאוד נחוצה.

חנין זועבי: אבל היא גם יכולה להיכשל, כלומר גם תכנית שמבחינה עקרונית אנחנו כן צריכים אותה והיא חשובה ואנחנו מברכים עליה ורוצים לתמוך בה, כל העניין הזה של הזכיינים וכל העניין של עבודה עם קבלנים, זה דבר שיכול להכשיל.

חנין זועבי: אם אין דרך מלחזור מהנקודה הזאת ולהציע דרך אחרת, אז לפחות להבטיח שלושה דברים: שקיפות ביחס לקריטריונים והרקע של הזכיינים ולתהליך שבו משרד החינוך בוחר את הזכיינים.

חנין זועבי: מניסיון בחברה הערבית, כל הזכיינים, כלומר כל דבר, גם גני ילדים, גם מכללות ואני לא רוצה לנקוב בשמות, למרות שאני כן רוצה לנקוב בשמות, של זכיינים שכל העמדה שלהם היא מסחרית ויש כעס מאוד גדול, מכללות שבהן דורות של מורים ודורות של מורים שהתעודה שלהם שווה אפס והם לא נכנסים לשוק העבודה, הם נכנסים לשוק האבטלה.

חנין זועבי: אז שקיפות, איך אתם בוחרים, לפחות איך אתם בוחרים, מה הרקע שלהם, וגם אפשרות אולי שתקבלו שבועיים שבהם אתם תשמעו מהציבור את דעתם על הזכיינים האלה, במיוחד זכיינים שכבר לחברה יש ניסיון איתם.

חנין זועבי: אנחנו לא נשתוק, אם יש זכיינים מסוימים, ואני לא רוצה לעשות את זה אישי, אבל זה לא אישי בכלל, כי יש לנו ניסיון איתם, הם זכיינים מסוימים, הם אלה שמרוויחים, ואנחנו לא נשתוק.

חנין זועבי: לכן משרד החינוך, אנחנו רוצים שקיפות ביחס למי המועמדים ואיך אתם בחרתם.

חנין זועבי: דבר שני, גם מתי אתם בוחנים את הזכיינים, אחרי שנתיים?

חנין זועבי: אחרי שלוש שנים?

חנין זועבי: לנו יש דרישה כל שנה, לפחות כל שנה עם תנאי שאתם יכולים להפסיק- - -

מיכל כהן: אנחנו יכולים להפסיק.

חנין זועבי: כן, להפסיק את הזכיין, שזה יהיה דבר- - -

מיכל כהן: אנחנו יכולים גם באמצע שנה, רק שתהיו רגועים.

חנין זועבי: וגם אנחנו דורשים לתת עונש, כלומר זכיין שאומר 'אוקי, אפילו אם הם יפסיקו אותי אחרי שנה, אני כבר בשנה הזאת ארוויח', שיהיה סעיף של עונש, להעניש את הזכיינים שלא עמדו בתנאי המכרז.

חנין זועבי: אם יש תלונות, גם להעניש אותם, ואתם תפתחו פרוצדורה מאוד מאוד ברורה לתלונות של מורים, תלונות של ההורים, פרוצדורה שהיא נגישה, שהיא תהיה פרוצדורה אפקטיבית, לא רק שאנחנו נכתוב מכתבים ואף אחד לא יתייחס אליהם.

חנין זועבי: אם אתם רוצים בקרה, אז אם אנחנו לא יכולים לשנות את המנגנון של הזכיין, אז לפחות המנגנון של בקרה, עונש, אפקטיביות של איך אתם מקבלים תלונות ושקיפות של איך אתם בוחרים.

חנין זועבי: הנקודה האחרונה שלי, אתם אומרים שאתם רוצים לסייע ולתמוך בילדים ביישובים העניים.

חנין זועבי: יש את הבעיה של שכונות עוני בתוך ערים עשירות.

חנין זועבי: כלומר אם את נכנסת ללוד, אם את נכנסת לרמלה, או בתל אביב, גם בתל אביב, גם בחיפה, אז גם לבחון את האפשרות שלא לפי יישוב שיש פה פער מאוד גדול בין השכונות עצמן, שגם ייכנסו שכונות עוני שהן ברמה של אשכולות 1 עד 3, או אפילו במצב יותר קשה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: את רוצה להתייחס לפני שאני עוברת לדוברים?

מיכל כהן: כן.

מיכל כהן: קודם כל לגבי ההפעלה של המכרז, על פי חוק חובת המכרזים כל מכרז הוא לשנה עם אופציה להארכה לעוד שלוש שנים.

מיכל כהן: אבל בזמן שזכיין, ויש לנו דוגמאות כאלה בתוך המשרד, לא ביצע את מה שאנחנו- - - אנחנו המפקחים שלו, אנחנו המפעילים שלו, אנחנו קובעים את הסטנדרטים, אנחנו אלה שגם מזרימים את הכסף- - -

חנין זועבי: אבל את רוצה זכיין חיצוני לבדוק.

מיכל כהן: קודם כל בשביל שנדע, על פי החוק אנחנו יכולים להפסיק את עבודתו בכל עת.

מיכל כהן: זה דבר ראשון.

מיכל כהן: דבר שני, כל שנה, ולכן דיברתי על מחקר הערכה שיהיה וגם תהליך שלך בקרה יופעל על התהליכים שהוא יעשה בעצמו, כי אנחנו לא נהיה בנקודת הזמן בכל מקום.

מיכל כהן: אבל החזרתי את הנושא של הפיקוח, הפיקוח אחראי שזה יתבצע ולכן יש לנו כמה אפשרויות לקבל את תמונת המצב שתהיה שקופה.

עינת וילף: הניסיון מאסונות אחרים, כגון המקרה של האחיות בבתי הספר, מוכיח שלכאורה יש את כל האפשרויות שאת מתארת, מרגע שהמערכת נכנסה למתכונת הזאת היא לא מסוגלת לסגת, כי אם עוצרים באמצע אין מי שיחליף, המדינה לא נערכת להיכנס לתפקיד הזה, נדרש לחץ ציבורי מטורף לקבל רק את מחוז דרום ביחס לאחיות ועדיין הדבר הזה לא מטופל כמו שצריך.

עינת וילף: כלומר כל מתכונת עבודה במכרזים, מרגע שאתה יוצא לדרך במערכות גדולות, גם אם על הנייר יש אפשרות לסגת בכל רגע נתון, המציאות מוכיחה שהמדינה לא יודעת לסגת אלא אם כן מופעל לחץ ציבורי נדיר.

חנין זועבי: לכן לפתוח את הפתח הזה של לחץ ציבורי.

חיים הלפרין: שתי הערות לעניין הזה.

חיים הלפרין: אחת, מי שקרא את המכרז יודע שיש בתוך המכרז רכיבים של פיצוי מוסכם לכל עברה שאותו זכיין עושה.

חיים הלפרין: כלומר, אני יכול לקרוא, אי תשלום שכר במועד, כל יום פיגור שהוא לא שילם שכר במועד לעובדים בתכנית הזאת, הוא משלם 500 שקל ליום פיגור ועוד, אפשר לקרוא את כל הרשימה.

חיים הלפרין: זה הדבר הראשון.

חיים הלפרין: הדבר השני, יש משהו שאנחנו מניחים אותו כמובן מאליו, אתם אולי לא מספיק ערים לו, אנחנו לא בונים על זכיין אחד, אנחנו בונים על כמה זכיינים.

חיים הלפרין: בהיקף הזה של 8,000 מסגרות, אנחנו לא רוצים שיהיה זכיין אחד ולכן האפשרות להגיד לזכיין א' שכשל, 'צא החוצה, זכיין ב' ו-ג' מחליפים אותך באותו אזור שבו אתה עבדת', היא אפשרות קיימת.

חיים הלפרין: אנחנו עושים את זה למשל בתכנית ההזנה, אם ספק לא עומד בסטנדרטים ו- - -

עינת וילף: יש לי שאלה, אם אני לוקחת משהו מנשיא ארצות הברית, נשיא ארצות הברית רצה להעביר רפורמת בריאות.

עינת וילף: המרכיב המרכזי שם, שהיה הופך אותה לרפורמה אמיתית, זה שהיא תהיה אופציה ציבורית, שבמקביל לכל האופציות הפרטיות תהיה גם אופציה ציבורית.

עינת וילף: כל האופציות הפרטיות נלחמו נגד זה כי הן ידעו שברגע שהממשלה תיתן את זה, היא תהיה האופציה הטובה.

עינת וילף: האם כאן במקביל נבנית אופציה ציבורית?

עינת וילף: אתה אומר שיהיו כמה זכיינים, אז בבקשה.

עינת וילף: אני חושב שהכול זה אסון אחד גדול, אבל גם אם הולכים לכמה זכיינים, שבמקום אחד הזכיין יהיה משרד החינוך, שבמקום אחד משרד החינוך יתפעל ובואו נראה איך זה עובד.

חיים הלפרין: זה בלתי אפשרי.

עינת וילף: למה בלתי אפשרי?

מיכל כהן: את יכולה אבל לומר, בבקשה, כי את אומרת אמירה מאוד- - - למה את חושבת שזה אסון אחד גדול?

עינת וילף: אני אתייחס בסוף, אחרי כל השאלות.

מיכל כהן: אני ממש לא מבינה למה רואים בזה אסון.

מיכל כהן: להיפך, אם את יכולה לומר- - -

עינת וילף: נתחיל מהמקרה הגדול, אני אתייחס אחרי זה ספציפית ללמה המכרז הזה רחוק, לדעתי, מכל חזון חינוכי, אבל הניסיון מראה שכל מהלך של יציאה קבלנית משמעותית בתחום החינוך לא הוביל ליותר חינוך, ובכל מקום הפעלה על ידי משרד החינוך, זו מחמאה לכם, היא יותר טובה, היא נותנת חינוך יותר טוב ולכן אני חושבת שלכל הפחות חייבת להיות אופציה ציבורית, משרד החינוך צריך לקחת על עצמו 20% מהמסגרות האלה ולהראות איך הוא מפעיל את זה ואחרי זה שיהיה לנו סטנדרט ציבורי שעומד מול הסטנדרטים הפרטיים.

עינת וילף: כי אני אומרת לכם, אתם תעשו עבודה הרבה יותר טובה, ולהחליף זכיין א' בזכיין ב', זה לא הפתרון.

חיים הלפרין: אני רוצה להגיד עוד שתי הערות שקשורות לחששות שהועלו כאן.

חיים הלפרין: המכרז הזה הוא לא מכרז תפוקות, כלומר האינטרס של הזכיין הוא לא לתת שכר נמוך לעובדים כדי למקסם את הרווחים שלו.

עינת וילף: למה?

מיכל כהן: אני אסביר למה.

חיים הלפרין: זה צריך להיות ברור, הזכיין, וזה כתוב במכרז במפורש, הרווח שלו הוא מהפעלה של מסגרת.

חיים הלפרין: כלומר באופן תיאורטי מחר המדינה יכולה להחליט שבמקום לתת 42 שקל לסטודנט, היא רוצה לתת 142 שקל לסטודנט, הוא אדיש לעניין הזה, זה לא מעניין אותו, התקורה שלו היא לא אחוזית מהיקף הפעילות אלא היא נומינלית ביחס ליום פעילות שהמערכת עובדת.

חיים הלפרין: בזה אנחנו נטרלנו את האינטרס שעלול להיות לזכיין, ש'בואו ניקח עובדים סודנים שנמצאים עכשיו במחנה מעצר ונפעיל אותם בשקל ליום ואני אקח את כל היתרה'.

חיים הלפרין: הרווחים של הזכיין נגזרים מהמערכת שהוא מפעיל כמערכת עוטפת, ולדברים האלה הוא אדיש.

עינת וילף: ועדיין אני אגיד, את כל הכסף הזה שאתם הולכים לתת לזכיינים היה טוב לתת לכם.

חיים הלפרין: אנחנו ביקשנו לעבוד באחוזים, לא אישרו לנו.

עינת וילף: כן, אני רוצה שזה יילך אליכם, אבל בואו נעבור לשרה ישראלי, יושבת ראש תא המנהלים היסודיים בהסתדרות המורים.

עינת וילף: בבקשה.

שרה ישראלי: בוקר טוב.

שרה ישראלי: קודם כל אני רוצה לומר, כמו כולם, שהתכנית מבורכת.

שרה ישראלי: כמנהלת שניהלה פנימיות יום ומסגרות כאלה יש לי הרבה מאוד הערות אבל אני רוצה להתחיל מהמנהלים.

שרה ישראלי: המנהלים רואים את עצמם בעלי תפקיד חברתי, שיהיה ברור, אבל לא ייתכן שבארבע-חמש השנים האחרונות משיתים תכניות ורפורמות מבלי שהם ייגמרו.

שרה ישראלי: בואו נמנה, אופק חדש, תכנית התקשוב הלאומית, הניהול העצמי, השאלת ספרים והנה לנו תכניות העשרה, והכול על מי?

שרה ישראלי: על המנהל.

שרה ישראלי: מיכל קודם דיברה על הסכמי שכר לעובדי הוראה, זה מאוד ברור שהמנהל יעשה את הכול ולו אין התייחסות להסכמי שכר?

שרה ישראלי: עניין אחד.

שרה ישראלי: עניין שני, תכנית כזו טורפת את הקלפים בבית הספר.

שרה ישראלי: אם אנחנו רוצים לדבר על המקצועיות, ואת מדברת על זה, גברתי היושבת ראש, אני עכשיו צריכה לנהל את כל מערך השעות אחרת, השעות הפרטניות של אופק חדש, לוח הזמנים הזה לא נכון, תראו מה קרה להשאלת ספרים.

שרה ישראלי: בלוח זמנים כל כך קצר, בעיניי תכנית השאלת הספרים מאה אחוז מכלל בתי הספר היו צריכים להיות שם, למה הם לא שם?

שרה ישראלי: צריך לבדוק את זה.

שרה ישראלי: דבר נוסף, אני רוצה לשאול על המקום של המנהל.

שרה ישראלי: המדריכים הם מדריכי זכיין, מה המעמד שלי כמנהלת, משפטית?

שרה ישראלי: אני יכולה לפטר?

שרה ישראלי: אני יכולה להחליף?

שרה ישראלי: תנו את הדעת, בבקשה, גם על זה.

שרה ישראלי: דבר נוסף, אל תשלו את עצמכם, מורים, בטח לא בעידן של אופק חדש, עם העומסים, לא יהיו שם.

שרה ישראלי: אני, כמנהלת, עכשיו מחפשת מורים בנרות, אני לא אמצא רכז, לא אמצא מורים שימשיכו להיות ואני מאוד ספקנית לגבי כוח האדם של המדריכים.

שרה ישראלי: מפספסים פה נקודה נורא משמעותית, שוב, רוצים לעשות את זה מיטבי?

שרה ישראלי: אז למה הקבוצות לא יהיו עד 20 ילדים?

שרה ישראלי: למה עד 30 ילדים?

שרה ישראלי: בבקשה, תמקסמו את זה עוד יותר, לא more of the same, לא מה שיש לי בבית ספר יהיה לי גם אחר הצהריים, תעשו את זה הרבה יותר איכותי.

שרה ישראלי: מה המטרה של הבקרה?

שרה ישראלי: שוב, עוד בקרה על המנהל או שהבקרה תהיה על מישהו אחר?

חיים הלפרין: לא, על הזכיין.

שרה ישראלי: אני שואלת כי אני לא הבנתי.

שרה ישראלי: אני חושבת שבאמת התכנית היא נהדרת, בבסיס שלה, לדעתי, כמו שאת חושבת, העניין של הזכיין הוא פרובלמטי מאוד, העניין שלא נתנו את הדעת על המנהל, היום ב-15 באוגוסט כל המנהלים בחופשה, הם צריכים להכין מערכת אחרת, חשיבה אחרת, חינוכית, ערכית, חברתית.

שרה ישראלי: חבריה, זה לא זבנג וגמרנו.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: לילי פוקמונסקי, מנהלת המחלקה לגננות בהסתדרות המורים.

לילי פוקמונסקי: שוב, התכנית מבורכת, אבל השאלה היא על חשבון מה, על חשבון מי.

לילי פוקמונסקי: קראתי את החומר שמשרד החינוך פרסם, בהתייחסות אל הגננות, ששוב מוסיפים להן תפקידים כדי לרכז מבחינת פדגוגית את התפקוד של הצוותים אחרי הצהרים, מוסיפים עוד פעילויות עם מורים, הורים וילדים, הרצאות, שיחות, כשהגננות עדיין, כשהן יסיימו שנה שלישית באופק חדש, ולא קיבלו עדיין תשלום עבור השעות הנוספות, מוסיפים להן כאן עוד ועוד עבודה.

לילי פוקמונסקי: על חשבון הגננות לא יכולה להתבצע תכנית שהיא טובה, אבל היא לא יוצאת לפועל בצורה נכונה, לדעתי.

לילי פוקמונסקי: תודה.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: גל פילק, התאחדות הסטודנטים.

גל פילק: שלום.

גל פילק: קודם כל התאחדות הסטודנטים מברכת על ההחלטה לקיים מסגרת חינוכית גם אחר הצהריים.

גל פילק: אנחנו מזהים במכרז כמו שהוא עכשיו שלוש בעיות, הבעיה הראשונה שעלתה פה, שזה לא מיושם כחלק אינהרנטי מתכנית הלימודים, אלא כתכנית תוספתית.

גל פילק: אנחנו חושבים שזה חייב להיות חלק כן עבור כל בתי הספר, כן כחלק מחוק חינוך חינם.

גל פילק: יש המון גמישות ניהולית, זה חוזר במכרז, זה גם משליך על פיטורי מורים וזה גם משליך על ההיתכנות של טווח הזמן שהתכנית הזאת בפועל תתקיים.

גל פילק: דבר שני זה העניין של העסקה של סטודנטים.

גל פילק: כל סטודנט יכול להיות מועסק.

גל פילק: לסטודנטים שאין להם שום ניסיון 60 שעות הכשרה זה כלום.

גל פילק: מורים עוברים הכשרה שלוש-ארבע שנים בשביל לעמוד מול כיתה, מה זה אומר על איכות השעות ביום הזה והניצול?

גל פילק: שלוש שעות, אנחנו מברכים על עבודות לסטודנטים, אנחנו לא חושבים שזה צריך לבוא על חשבון החינוך.

גל פילק: והנושא השלישי, שהוא מאוד קרוב ללבנו ואנחנו הרבה זמן מתעסקים בו זה הנושא של עובדי ועובדות קבלן שהוא הרסני לכל מערכת.

גל פילק: לגבי הפיקוח, עלה פה, אין באמת אפשרות לפקח, לא על השכר של העובדים, לא על איכות העבודה שלהם, בטח אם יועסקו כמה חברות קבלן.

גל פילק: זאת אומרת אם הייתה חברת קבלן אחת, אז עוד אולי היה אפשר לפקח על זה, כשיש כל כך הרבה חברות קבלן, זה קורה בפועל, צריך לבדוק, יש דוחות של מבקר המדינה, אי אפשר לפקח.

גל פילק: בנוסף לזה, אני חושבת שהעמדה שלנו זה שאחת הבעיות העיקריות, מעבר לפגיעה בעובדים, זה שזה יוצר ניכור בין מקום העבודה לבין העובד ובמערכת החינוך יש הכרח שהעובד יהיה מחובר גם לתלמידים וגם למקום העבודה ויש צורך במחויבות הזאת ולהעסיק את העובדים בתור עובדי קבלן, זה לא ישיג את המטרה, מה גם שזה מאפשר את אותה גמישות ניהולית שלא מבטיחה לנו שהתכנית הזאת תיושם לאורך שנים.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: חמוטל אלבז, בבקשה, 'מחנכים לשינוי ירושלים'.

חמוטל אלבז: קודם כל אני גם מודה לך, חברת הכנסת וילף, על הכינוס של הדיון הזה אחרי הדיון הקודם שהיה לנו בשדולה להעסקה ישירה, שהיו הרבה פחות אנשים שהתעניינו בו, אז אני שמחה שעוד ועוד אנשים מבינים את החומרה של המכרז הזה.

חמוטל אלבז: אנחנו מייצגים קבוצה מאוד גדולה של סטודנטים שמחתימה כבר כמה חודשים עצומה שיש עליה כבר יותר מ-1,000 חתימות כנגד המכרז הזה, ובעיקר כנגד ההשתתפות של סטודנטים במכרז הזה, כשלכאורה אמור להיות לנו אינטרס להיות מועסקים, כי מוצעת פה עבודה גם עם משכורת לא רעה לסטודנטים, אבל אנחנו סטודנטים וסטודנטיות להוראה שמתנגדים באופן גורף לשימוש במכרז גם לכניסה של העסקת קבלנית בתוך המוסדות, כניסה שקיימת כבר הרבה מאוד שנים באופן זוחל ואיטי, עם קרן קרב, עם הורי היל"ה (השכלת יסוד לימודי השלמה), ועכשיו המכרז הזה הולך להכניס, כמו שאת אמרת, 10,000 עובדי קבלן לפחות- - -

מיכל כהן: אני לא אמרתי את זה, את אמרת 10,000 עובדי קבלן.

עינת וילף: לא, זה נאמר על ידי מרכז המחקר והמידע.

חמוטל אלבז: חשוב שמשרד החינוך יידע שאנחנו מריצים כבר כמה זמן קמפיין של התנגדות להעסקה של סטודנטים בתוך התכנית הזאת.

חמוטל אלבז: הסטודנטים הולכים בעצם להחרים את התכנית, אני מניחה שיש סטודנטים שייקחו את זה על עצמם, אבל אני לא יודעת איזה מן סטודנטים יגיעו אליה, סטודנטים לחינוך ולהוראה בכל הארץ כבר יודעים כמה חודשים על המכרז ומתנגדים לו.

חמוטל אלבז: חשוב שתדעו את זה, הקמפיין כבר רץ ברשת כמה חודשים והולך להתרחב עם הקבלה של המכרז ואני מצטערת, אני חושבת שאת נחמדה מדי- - -

קריאה: תודה, פעם ראשונה שאומרים לי את זה.

חמוטל אלבז: לא, באמת.

חמוטל אלבז: אנחנו לא צריכים להתחנן למשרד החינוך שיעשה איזה שהוא פיקוח.

חמוטל אלבז: יש פה תכנית שזה נחמד שאת אומרת שאת רואה אותה כחינוכית, אבל אני לא מבינה איך העסקה של סטודנטים שאין להם שום ניסיון בהוראה, אחרי 30 שעות, כמו שגל אמרה, פתאום יהיו אנשי חינוך.

חמוטל אלבז: אני לא מבינה מה התכנית החינוכית שמשרד החינוך מציע ואני לא חושבת שמשרד החינוך יכול להציג את עצמו כנותן שירות לאיזה שהוא משהו שהוא חובה או לא חובה.

חמוטל אלבז: אם רוצים לתת עוד שעות של חינוך בלתי פורמלי, תגדילו את התקציבים של תנועות הנוער, אין שום סיבה ש- - -

מיכל כהן: גם את זה אנחנו עושים.

מיכל כהן: תתפלאי.

חיים הלפרין: הן לא פעילות ב-א' עד ג'.

חמוטל אלבז: בסדר, אז להפעיל אותם- - - אבל שמשרד החינוך יטען שהוא נותן שירות בשביל שהורים יוכלו להמשיך לעבוד, זו אמירה שהיא לא חינוכית.

מיכל כהן: לא אמרנו את זה.

עינת וילף: זה לא נאמר.

מיכל כהן: את אומרת דברים שאנחנו לא אומרים.

חמוטל אלבז: את חזרת וחזרת על הנושא ש- - -

עינת וילף: לא, אני עוצרת- - -

חמוטל אלבז: המשפט שזה שירות שמשרד החינוך מציע חזר על עצמו.

מיכל כהן: נכון, זה שירות, זה לא חובה.

חמוטל אלבז: ודבר אחרון זה שתהיה בעיה בפיקוח.

חמוטל אלבז: ברגע שמשרד החינוך ייכנס לפיקוח ויגיד 'את המורה הזה אני מקבל ואת המורה הזה אני לא מקבל', או עובד ההוראה הזה או המדריך, ייווצר קשר של העסקה ישירה וזה משהו שרואים בפועל שלא יכול לקרות.

חמוטל אלבז: הפיקוח הפרטני הזה לא יכול לקרות, כי אין קשר של העסקה ישירה בין משרד החינוך ועובדי המכרז, וזה קורה בפועל עכשיו במסגרות שאנחנו כבר מכירים.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: לילי בן עמי, המטה למען העסקה הוגנת של מורות ומורים.

לילי בן עמי: תודה רבה.

לילי בן עמי: שמי לילי בן עמי, אני כבר חמש שנים בסיפור הזה של העסקה קבלנית של מורות ומורים, יש פה הרבה פרצופים מוכרים .

לילי בן עמי: אני עצמי מורה ומועסקת על ידי רנה קאסן בירושלים, מורה מן המניין, עם תואר שני וכל התעודות שצריך, מלמדת מקצועות ליבה.

לילי בן עמי: משרד החינוך, הדבר הזה לא חדש- - -

חיים הלפרין: והבעלות היא רנה קאסן.

לילי בן עמי: נכון.

לילי בן עמי: בוא נדבר על זה.

לילי בן עמי: העניין הזה של העסקה באמצעות גוף מתווך שהוא לא משרד החינוך או לא הרשות המקומית, אלא גוף אחר, זה לא עובד ואנחנו רואים את זה גם עם רנה קאסן שעושים באופן שיטתי הלנה של כספי הפנסיה, קרן ההשתלמות, פיטורין מדי שנה.

לילי בן עמי: אני לא אוכל לצאת בשנה שביעית לשבתון כי הלינו לי את קרן ההשתלמות.

לילי בן עמי: אתם אומרים פיקוח, זה עלה התאנה של ההפרטה, תמיד.

לילי בן עמי: הפיקוח לא עובד, אתה אומר קנסות, זה גם לא עובד.

לילי בן עמי: ההלנה של הפנסיה ושל קרנות ההשתלמות זו עברה פלילית, כי זה יורד לי מהתלוש, היא עברה פלילית והיא מעולם לא נאכפת.

לילי בן עמי: משרד התמ"ת לא אוכף, אתם כמשרד החינוך לא אוכפים, העיריות לא אוכפות, אף אחד לא אוכף, הפיקוח זה עלה תאנה.

לילי בן עמי: עכשיו שמעתי שגם הפיקוח הולך להיות מופרט, שזו שערורייה בפני עצמה- - -

מיכל כהן: הבקרה.

לילי בן עמי: אוקי, נשמח לקבל פרטים באמת בדיוק כמה מפקחים על כמה בתי ספר.

קריאה: ---כדי למנוע אחר כך תביעות.

לילי בן עמי: אני אשמח לדעת בדיוק כמה מפקחות על כמה בתי ספר, מה זה מערך הבקרה, כי בוא נאמר, כל התכניות, רוב התכניות שהיום אתם מפעילים באמצעות גופים מתווכים, ואני מדברת בתוך מערכת החינוך הציבורי, בתוך חלק מתכנית הלימודים, הן לא עובדות ובראש ובראשונה מי שנפגעות ונפגעים מזה הם הצוות החינוכי.

לילי בן עמי: זה יוצר מעמדות בתוך חדר המורים, אם כבר היום, בעיקר בעל יסודי, יש שני מעמדות של מורות משרד החינוך ומורות העמותה, אתם בעצם תוסיפו לתוך בית הספר מעמד נוסף, של המדריכות והמדריכים.

לילי בן עמי: אנחנו ישבנו עם שר החינוך ב-26 במרץ סביב הנושא הזה ספציפית.

לילי בן עמי: הוא חזר על ההבטחה שלו אלינו, שהוא אמר במליאת הכנסת ב-6 בדצמבר, שהמורות שייכנסו לרפורמה הזאת, כלומר מורות שיישארו לסוף היום, יועסקו בצורה ישירה.

לילי בן עמי: הוא אמר בפירוש ויש לנו את פרוטוקול הכנסת, אני אשמח להראות לך את זה, וגם לנו בישיבה הוא אמר, הייתה שם גם דלית שטראובר והצוות שלו, שהמורות שייכנסו למערכת יועסקו בצורה ישירה ומבחינתנו זה עדיף על כך שכולם- - - עכשיו אנחנו מגלות שגם המורות שירצו להישאר בסוף היום, ואת צודקת שקשה יהיה למצוא אבל יהיו כאלה, הן יקבלו תלוש שכר נוסף.

לילי בן עמי: כלומר מורות שיהיו להן שני תלושי שכר, כבר היום זה קיים.

לילי בן עמי: למשל בבית הספר הדו לשוני, מורות שמקבלות תלוש שכר בשביל ימים א' עד ה' מרנה קאסן, ויום ו' ממשרד החינוך, והן מלמדות את אותה הכיתה, אותם תלמידים, והן עושות תיאום מס.

לילי בן עמי: אני אומרת לך, מהשטח, אני יכולה להביא לך אינספור מקרים של מורות שמועסקות על ידי הגופים המתווכים האלה.

לילי בן עמי: יש בתי ספר בירושלים, כיוון שירושלים זה העיר שמתמחה בנושא הזה של ההפרטה, אנחנו מקום אחד בארץ בזכות רנה קאסן, שמנהלים משתמשים באפשרות להעביר למשרד החינוך כבונוס.

לילי בן עמי: למשל, את רוצה להיות מועסקת על ידי משרד החינוך ולא על ידי עמותה?

לילי בן עמי: אז תיקחי על עצמך תפקידים כאלה וכאלה.

לילי בן עמי: חד משמעית זו פגיעה בתנאי העסקה.

לילי בן עמי: הכותרת של המאבק שלנו, ואם תזכרו משהו אחד ממה שאני אומרת, אז את המשפט הזה, צדק חברתי לא מיישמים בכלים של עוול חברתי.

לילי בן עמי: יום חינוך ארוך זה צדק חברתי, זה מבורך, אני עצמי אמא לשני ילדים, ילד שעולה לכיתה א', זה מבורך, אני רוצה את יום החינוך הארוך, אבל לא בכלים של עוול חברתי, לא באמצעות הפרטה, לא באמצעות עובדי קבלן.

לילי בן עמי: את מדברת על מורה אחת, סליחה, על מדריכה, כמו ששר החינוך אמר לי, אלה לא יהיו מורים, אלה יהיו מדריכים, את מדברת על מורה עם 33 ילדים והשר עצמו אמר בטלפון, 'הם יעזרו להם בשיעורי בית, אלה צהרונים'.

לילי בן עמי: כל מי שהייתה אי פעם בכיתה יודעת שלהיות עם 33 ילדים בכיתה, את חייבת מינימום של כישרונות חינוכיים, ניהול כיתה, אלה לא יוכלו להיות מדריכים, אלה חייבות להיות נשות חינוך וכאן גם אנחנו מגיעות לנקודה של התלמידות והתלמידים וההורים שייפגעו מהמערכת הזאת, כי אין מה לעשות, אתם מביאים להם חינוך סוג ב', ונכון, אתם לא חסוכים בכסף, אין פה עניין של לחסוך בכסף ומבקר המדינה, בדוח שלו מ-2005 ומ-2008, הראה ששירותי המדינה שהמדינה מנסה להפריט, זה לא עובד וזה לא חוסך כסף, ודר' פז פוקס, אני בטוחה שחלקכם מכירים אותו, גם כתב על זה.

לילי בן עמי: זה לא חוסך כסף, הקונספט היחיד זה להסיר אחריות.

לילי בן עמי: הדרישה שלנו ממשרד החינוך זה שתיקחו אחריות על החינוך הציבורי, תיקחו אחריות על המורות והמורים.

לילי בן עמי: כבר היום זה לא עובד, זה לא עובד היום.

לילי בן עמי: קחי את מורות קרן קרב, היל"ה, רנה קאסן, יובל חינוך, רשת עתיד, אין ספור עמותות שמעסיקות היום בתוך בתי ספר והראשונות והראשונים שנפגעים הם הצוות החינוכי שכמובן כתוצאה מכך גם התלמידות והתלמידים, ההורים והמורות וכמו שאמרתי, הפיקוח לא עובד.

לילי בן עמי: אז צדק חברתי לא מיישמים בכלים של עוול חברתי.

לילי בן עמי: תודה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: עורכת דין מאירה בסוק מנעמ"ת, בבקשה.

מאירה בסוק: אני עוסקת בנושא של עובדי קבלן בערך שבע שנים והפעם הראשונה שנתקלתי בה, כמו שחברת הכנסת עינת וילף דיברה, זה באחיות בריאות הציבור.

מאירה בסוק: ראיתי את זה ב-2005 וזה הלך ועלה, והיום אין אחיות בריאות הציבור, כי הן עובדות לפי תפוקות, כמה חיסונים, ואנחנו רואים מה קורה לתלמידים, לא מחסנים.

מאירה בסוק: נכון שנטלי תגיד ככה וזה ככה ואנחנו רואים כל שנה, וחברת הכנסת וילף עוקבת אחרי זה מקרוב וזה כישלון טוטאלי, וכאן, סליחה- - -

עינת וילף: שאגב עולה יותר מאשר עלה קודם.

מאירה בסוק: עולה, וזה יהיה אותו דבר במשרד החינוך, זה עולה להם המון כסף.

מאירה בסוק: גם הבקרה.

מאירה בסוק: לגבי הבקרה, זה דבר חדש, כי מה שקורה, עבר חוק ב-18 ביוני, של אכיפת יחסי עבודה.

מאירה בסוק: החוק הזה אומר שאם המורה הולן משכרו, הוא יכול לפנות למזמין.

מאירה בסוק: איך מתחכמים?

מאירה בסוק: הלוא גם עמותות זו התחכמות של עובדי קבלן.

מאירה בסוק: מה הם יעשו?

מאירה בסוק: הם יוציאו את זה, הם ירחיקו את ההעסקה הישירה עוד יותר, כי יש לך את הפיקוח, הוא כבר לא שלהם, הבקרה היא של זכיין.

מאירה בסוק: בסופו של דבר הוא לא יהיה המזמין בכלל, משרד החינוך, ואז אי אפשר יהיה לתבוע, ואני חושבת שזו צורה חדשה של ההתחכמות.

מאירה בסוק: באמת אני לא מבינה למה משרד החינוך- - - תעסיקו אותם חצי משרה, 3/4 משרה, למה אי אפשר העסקה ישירה?

מאירה בסוק: אני לא מבינה את זה.

מאירה בסוק: המורים האלה, אני מכירה את זה מהשטח, מורות שלא מקבלות משכורות מלאות על ספטמבר ואפריל, למה?

מאירה בסוק: כי לא לומדים, אמהות בהריון מקבלות חופשת לידה פחותה יותר וזה הולך להיות אותו דבר כאן.

מאירה בסוק: לגבי הסייעות, יושבת על ידי אחת.

מאירה בסוק: אם יכריחו אותן?

מאירה בסוק: לא יהיו סייעות ,אז יכריחו את אלה של הבוקר.

מאירה בסוק: ומה הן יגידו?

מיכל כהן: מי יכריח אותן?

מאירה בסוק: מי יכריח אותן?

מאירה בסוק: משרד החינוך.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אני עוברת אלייך, אתי, בצורה מסודרת.

עינת וילף: אתי אלוני מהשלטון המקומי, בבקשה.

אתי אלוני: שלום, צהריים טובים.

אתי אלוני: אני ככה יושבת ושומעת פה את הדברים, אני רוצה לתת קצת פרופורציות.

אתי אלוני: אני רוצה לומר שעד לפני שינואר 2012 היו צהרונים ואף אחד לא פיקח וגם אני שלחתי את הילד שלי לצהרון והיום הוא לוחם בשלדג, הוא כנראה גדל לא רע, ואני רוצה לומר שיש לי תחושה- - -

עינת וילף: והקרדיט לצהרון?

אתי אלוני: יש לי שלושה ילדים, ששלושתם עברו- - -אני רוצה לבוא ולומר שקודם כל לפני שאני נכנסת לעובדי קבלן שבא מהלך של המדינה ובא ואמר 'אנחנו לוקחים- - -', אני, או אני רוצה להגיד ואני רוצה להגיד את זה בשם הרשויות המקומיות שזכאיות לזה.

אתי אלוני: יש לי תלונות אחרות, מאלה שמקופחות מהעניין הזה בשלב בזה, אבל בשם ראשי הרשויות המקומיות אנחנו רוצים להגיד שהמהלך הזה הוא מהלך מבורך שממשלת ישראל והמדינה הזאת לקחה אחריות על מה שקודם היה מופקר, על מה שקודם- - -

קריאה: אבל על חשבון מי ומה.

אתי אלוני: רגע, קודם כל אני רוצה להגיד שבואו ניכנס לפרופורציה הזאת ואני אומרת את זה לא כאיש חינוך ואני לא בא ממערכת החינוך.

אתי אלוני: אני באה כאמא לצורך העניין וכרגע אני מסתכלת על זה גם בעיניים של ראש רשות שהיו לו הורים שלא יכלו לשים את הילדים שלו בצהרון, או שהיו לו ילדים ביוח"א ולא הייתה הזנה כי הוא לא יכול היה לשלם הזנה.

אתי אלוני: אני אומרת לכם, אני מתמודדת עם העניין הזה ואני יושבת עליהם לא מעט והיום, אחרי ישיבה עם המגזר הערבי, פתאום הבעיות האלה נפתרות, כי המדינה נותנת את השירות הזה.

אתי אלוני: אז תראו מה אנחנו אומרים, 'מה פתאום סטודנטים?

אתי אלוני: ומה פתאום- - -

מיכל כהן: סטודנטים עם שכר הוגן.

אתי אלוני: בדיוק.

אתי אלוני: ואני רוצה להזכיר לכולנו שהילדים שלנו היו, ואני בטוחה ששל חלקכם עדיין, גם בחוגי סיירות שהפעילו אותם סטודנטים ובחוגי טיסנאות- - -

חמוטל אלבז: לא שולחים ילדים- - -

אתי אלוני: סליחה, את דיברת על הכשרה, אני מדברת כרגע על עצם הענין, תפסיקו עם העניין הזה, אנחנו באמת רוצים להביא את הטוב ביותר ואם היה לכל ילד פרופסור מפעיל מחשב, מישהו שמפעיל אותו, אז בכלל הוא היה- - - אבל אנחנו לא חיים בעידן הזה.

אתי אלוני: באמת, אני אומרת לכולנו, קצת פרופורציה ויש רשויות מקומיות, וכפי שנאמר על ידי חברת הכנסת זועבי, שמברכות, שרק מתות כבר שהדבר הזה ייכנס כדי שהעניין הזה קודם כל יסיר את העול מעל המשפחות.

אתי אלוני: וזה נותן את המענה.

אתי אלוני: זה אחת.

אתי אלוני: שתיים, יש סטנדרטיזציה פתאום.

אתי אלוני: קודם לא היה, כמו שאמרתי, היו צהרונים, מועדוניות, הסיעו מבית הספר, לקחו, כן הזנה, חמגשיות, כל מיני דברים כאלה, מי פיקח על זה?

אתי אלוני: על מה אתם מדברים?

קריאה: אין על כל על ויכוח.

קריאה: זה אומר שהיה טוב?

עינת וילף: סליחה, גברתי.

אתי אלוני: אני רואה מצוין מה קורה ואני רוצה להגיד לך שהורים מברכים על זה ואני רואה- - -

קריאה: ממש לא.

אתי אלוני: מעבר לזה שאני מברכת את הממשלה ואת המדינה על ההחלטה הזאת של לקחת אחריות, ואני רוצה להגיד יותר מזה, שבעיניי האחריות היא לייצר איכות פנאי חינוכית, מעבר לשעות הלימודים ואני מסתכלת עלייך, יושבת ראש הוועדה, ואני אומרת שיכול להיות שזה שלב ביניים או בדרך להארכת יום הלימודים, יכול להיות שכנראה אי אפשר לעשות את הקפיצה הזאת בבת אחת, גם החלטת הממשלה איננה מגדירה הארכת יום לימודים, היא מגדירה משהו אחר.

אתי אלוני: לכן אני באה ואומרת שקודם כל זה בוודאי יותר טוב מכלום, שתיים, המדינה שמה את כולה עם 300 מיליון שקל בשנה הזאת על הדבר הזה ואנחנו צריכים לקחת את זה ולחבק את זה.

אתי אלוני: זה שיש עוד מה לתקן ואני מסכימה שיש עוד מה לעשות בתנועה הזאת, יש עוד הרבה מה לעשות, אני רוצה להגיד שבראשי הרשויות המקומיות שלושה דברים, אחת, שראשי הרשויות המקומיות במצב הסוציו אקונומי 1 עד 3 מברכים על העניין הזה ומחכים לו מאוד.

אתי אלוני: גם במגזר החרדי וגם במגזר- - -

חנין זועבי: זה דבר יחסי.

חנין זועבי: יחסית למה שיש לנו, כן, אנחנו- - -

אתי אלוני: ובמגזר הערבי.

אתי אלוני: אני יודעת, כי גם נפגשתי איתם.

חנין זועבי: יחסית אולי ליישובים אחרים זה לא הכי טוב.

אתי אלוני: חבר'ה, בוודאי, אתם כנראה לא מכירים את המציאות לאשורה, אתם כנראה לא מכירים את 65 הרשויות הערביות שלא זכו לדבר הזה.

אתי אלוני: שלוש, אני חושבת שאסור לנו לוותר, ואני אמרתי את זה גם למשרד החינוך ואני יודעת שהם אימצו את העניין הזה, הנושא של מדד שטראוס.

אתי אלוני: אנחנו בתחילת הדרך פנינו למנכ"לית ולשר החינוך, כינסנו גם ועדת היגוי משלנו בשלטון המקומי כדי ללמוד את הסוגיה ואחת ההמלצות המאוד ראשונות שלנו הייתה ללכת לפי מדד שטראוס, בדיוק מהטיעונים שאת טענת, כי יש גם הרבה מאוד שכונות ביישובים או בערים שהם במצב סוציו אקונומי גבוה ולצערי לא יוכלו ליהנות מהפריבילגיה הזאת וזו זכות שהמדינה מותירה בידם.

אתי אלוני: אני רוצה לומר שהשר ומשרד החינוך היו איתנו בבקשה, השר הודיע לנו וליושב ראש השלטון המקומי שהאוצר מתנגד בשלב זה לעניין הזה ואני כן מבקשת בוועדה הזאת לציין, לפחות לפרוטוקול, שאנחנו מבקשים לפעול ושתצא מכאן הקריאה שברגע שתהיה התנעה וע"ג תצא לדרך, אנחנו צריכים להכניס מהר מאוד את העניין הזה כדי שגם שכונת שפירא בתל אביב ולא רמת אביב וגם השכונות האחרות, שהן אמנם בעיר שהיא סוציו אקונומית 8, אבל הם לא עונים לסוציו הזה, יוכלו ליהנות מאותה פריבילגיה, כי הם עונים לאותם תבחינים.

אתי אלוני: ואני חושבת שזה פער בעייתי, זה פער מאוד בעייתי ואני מאוד אשמח אם תסייעי בעניין הזה, או שמהוועדה הזאת תצא הקריאה.

עינת וילף: תודה.

רחל עזריה: אני רוצה להתייחס לכמה דברים .

רחל עזריה: קודם כל אני גם רוצה לברך על כל המהלך הזה, אני הובלתי את מחאת העגלות בירושלים, דיברתי בפני טרכטנברג, גיליתי לו את סוד הצהרונים והעלויות המטורפות שאנחנו משלמים ומפה בעצם כל הרעיון של, לא רצו לקרוא לזה צהרון אז קוראים לזה מסגרת לימודים תוספתית, כי לא רוצים גם לקרוא לזה יום למודים ארוך, לא משנה, אבל הרעיון שהיום אנחנו אוספים את הילדים בשתיים כשבפועל יום העבודה שלנו נגמר בארבע במקרה הטוב, זה התחיל מפה, ולכן בעיניי זו תכנית מאוד חשובה.

רחל עזריה: פשוט אני קראתי חלקים נרחבים מהחוזה והיישום הולך להיות מאוד מאוד מאוד קשה.

רחל עזריה: זה ברור.

רחל עזריה: אתם בעצם מקבלים על עצמכם, חוץ מגיל 3-4 שהיישום שלו לא פשוט בכלל להפוך את זה לחינם ולקבל את כולם תוך כמה שנים, פה זו דרמה אדירת ממדים ויכול להיות שצריך לחשוב, לא לבטל את זה השנה אבל כן לקחת את החוזה הזה כחוזה שאחרי חצי שנה ייבחן, ייבדק, כי אפילו רק מיום שהוא פורסם, כל ההערות שאנחנו מקבלים פה, זה נכון מצד אחד שזה תהליך שמשרד החינוך לוקח עוד אחריות ויכול להיות שהוא יסתיים ביום לימודים ארוך, אבל גם יכול להיות שזה תהליך שגורם להרבה יותר הפרטה של מערכת החינוך.

רחל עזריה: יכול להיות שזה גם מסלול שאנחנו נמצאים בו, לכן אני מציעה שאחרי כמה חודשים יהיה איזה פוס, יהיה אפשר לבדוק את זה ולקראת שנה הבאה יכול להיות שהחוזה ייכתב אחרת.

רחל עזריה: יש לי שלושה דברים מרכזיים, דבר אחד זה הנושא של השוואה לצהרונים.

רחל עזריה: בצהרונים היום, בגלל המחירים הגבוהים, מספר הילדים שנשארים בקבוצה הוא הרבה יותר קטן ואין אפשרות לצרף כיתות, לצרף קבוצות, טכנית זה פשוט לא אפשרי, ובגנים האפשרות תהיה מאוד קטנה ולכן אני מאמינה שמספר הילדים יהיה קטן, אבל מצד שני זה לא נכון, כי אם זה הולך להיות בחינם אז כולם יישארו, סביר להניח, ואז בקבוצות, מה שמדריכה יכולה לעשות עם 15 ילדים או עם 17 ילדים שנשארים משתיים עד ארבע יהיה לה מאוד מאוד קשה לעשות עם 30 ילדים.

רחל עזריה: גם היום זה שתי עובדות, מדריכה, סייעת, לא משנה איך קוראים לזה, זה יהיה מאוד מאוד קשה עם 30 ילדים ולדעתי צריך לחשוב על להוריד את מספר הילדים, זה גם יעזור למדריכים עצמם, זה גם יעזור לילדים.

רחל עזריה: זו הערה אחת.

רחל עזריה: ההתנהגות של הילדים בגנים לעומת בתי הספר היא שונה לחלוטין.

רחל עזריה: גם את זה כדאי לקחת בחשבון, לכן לדעתי התהליך הזה יהיה שונה.

רחל עזריה: הדבר השני זה לגבי ירושלים.

רחל עזריה: אני אשמח לשמוע מה המחשבות לגבי פיילוט.

רחל עזריה: אני מציעה גם בירושלים לעשות את זה רק בגני הילדים בשלב הזה, זה יכול מאוד להקל על כל המהלך.

רחל עזריה: תחשבו, כניסה לבתי ספר זה הרבה יותר מורכב, בגני ילדים זה בעצם מחליף צהרונים קיימים, מערכת שיודעת לעבוד, יודעת לתפקד, אז אני אשמח לשמוע מה הולך להיות בירושלים.

רחל עזריה: והנושא השלישי, שהוא נושא גדול, שלא הייתה בכלל התייחסות אליו ופה נאמרה חצי מילה זה הנושא של ההזנה, הנושא של התזונה.

רחל עזריה: היום מדברים על זה שהשמנה הולכת להיות מכת מדינה, או היא כבר מכת מדינה, לא משנה מה, אנחנו היום מגדלים את הילדים שלנו במזון שאף אחד מעולם לאורך ההיסטוריה לא גידל את הילדים שלו.

רחל עזריה: אנחנו כאילו עושים ניסוי על הילדים שלנו ונגלה עוד 20-30 שנה כמה מחלות לב, כמה לחץ דם גבוה, כמה יהיה בגלל השמן, סוכר ומלח שיש במזון שהילדים שלנו אוכלים.

רחל עזריה: שגית צור, שיושבת פה איתי, ואני, אנחנו קבוצה בירושלים שעובדת על הנושא הזה, כשאנחנו בעצם הבנו שהילדים שלנו אוכלים בצהרונים ובגנים אוכל שאנחנו לא מוכנים להכניס אלינו הביתה.

רחל עזריה: כל מה שלא נכנס אלינו הביתה, מגיע אליהם בדרך שלהם, כשיש לזה השלכות ארוכות, כי הם מתרגלים לטעם מאוד דומיננטי וכל הדברים האלה.

רחל עזריה: מה שכתוב בהסכם הוא מאוד מאוד מצומצם, הוא מתייחס לתפיסה של המאה ה-19, תחילת המאה ה-20, של גודל מנה, אבות מזון.

רחל עזריה: אני אשמח לשמוע שיש משהו אחר.

רחל עזריה: אין התייחסות לשמן, אין התייחסות למלח, אין התייחסות לסוכר.

חיים הלפרין: כי זה לא במכרז הזה.

מיכל כהן: אנחנו נתייחס לכל הסוגיות של התזונה.

רחל עזריה: מנובמבר 2006 יש חוזר מנכ"ל שקצת יותר מדבר על זה שאסור לטגן, כל הדברים האלה.

רחל עזריה: זה לא נמצא ובעצם אנחנו פה, אם אנחנו מדברים על זה שתוך כמה שנים כל הילדים במדינת ישראל יאכלו את האוכל הזה, אז נראה לי שכדאי לחשוב איך אנחנו מכניסים פנימה כמה שיותר כללים מנחים, לאסור ממתקים, לאסור שתייה קלה, לאסור בשר מעובד, לאסור מזון מטוגן, אלה דברים מאוד מאוד הגיוניים.

רחל עזריה: דבר נוסף זה שכשאנחנו מדברים על זה שאפשר לבחור איזה דגן, אז שזה לא יהיה פתיתים וקוסקוס, ואז יש כל מיני דברים נורא יפה, קינואה וכאלה, אבל כולנו יודעים שהזכיין תמיד ישים פתיתים וקוסקוס וזה כל הזמן יחזור לשם.

רחל עזריה: גם לגבי איזה ירקות, איזה פירות.

רחל עזריה: מה שמופיע בחוזה הזה הוא מאוד מצומצם ובעצם בכלל לא לוקח את זה בחשבון.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: נטע לוי, מעמותת איתך מעכי.

עינת וילף: בבקשה.

נטע לוי: אנחנו מלווים את מטה הסייעות הארצי, יושבות כאן כמה מהסייעות שמנהיגות אותו ובעצם זה הנושא שאנחנו רוצות לדבר עליו, כמו שהתייחסת קודם, נושא שנשמט מהדיון הזה, של משרד החינוך בדרך ליישום הרפורמה הזאת, טובה ככל שתהיה, יש כאן עוד מקרה שבו יש התעלמות מהסייעות.

נטע לוי: בשבועות האחרונים הסייעות שאנחנו עובדות איתן, תיכף תשמעו גם מהן, שומעות באופן ספורדי, באופן מקרי, באום אל פחם הן פתאום שומעות, 'כן, אתן תצטרכו להישאר עד ארבע', בתוספת שכר שולית, מגוחכת, מעליבה, כשהן מדווחות והן מדברות על זה שהן, עם כל הנדרש מהן, עובדות משבע וחצי, בפועל העבודה מתחילה קודם, עד שתיים-שתיים וחצי, ולזה הן מגיעות עם הלשון בחוץ, לא מצליחות לתת לילד את מה שנדרש מהן ואת מה שנדרש לילד שלמענו אנחנו עושים את כל הרפורמה הזאת, ועכשיו הן יידרשו להמשיך עד ארבע.

נטע לוי: הן עצמן אומרות, 'אנחנו לא יודעות איך אנחנו נעשה את זה' ומעבר לזה, הסייעות לא קיימות כאן בכלל, היה בשבוע שעבר כנס של משרד החינוך בנושא יישום התכנית הזאת, אי אפשר לעשות עוד רפורמה, באמת טובה ככל שתהיה, תוך התעלמות מהסייעות.

נטע לוי: משרד החינוך וגב' כהן כאן, אנחנו ישבנו איתה, הכירה בערך ובמקום החינוכי והמהותי של הסייעת בגן, אבל שוב, בצומת המרכזי הזה, צומת נוסף, כמו במקרה של אופק חדש, שוב התעלמות ואי התייחסות לסייעת כפונקציה מאוד משמעותית בגן הילדים.

עינת וילף: רותי תורג'מן, סייעת בגן אשדוד, בקצרה, בבקשה.

רות תורג'מן: ממש בקצרה, אני רוצה רק לשאול אם אחד מכם ראה איך סייעת נראית בשתיים וחצי.

עינת וילף: כולם אוספים את הילדים, הם רואים.

רות תורג'מן: בשתיים, אבל לא אחרי ניקיון ואחרי כל מה שכרוך בזה, ולטפל גם ב-35 ילד, אז תארו לעצמכם איך היא תיראה בשעה ארבעה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: כרמלה פורת, סייעת חינוך מיוחד מאשדוד.

כרמלה פורת: אני אתחיל באמירה של אמא שלי, זה בא לתת נשיקה וגרם לו לעיוורון.

כרמלה פורת: זה אומר שחזון לחוד ומציאות לחוד.

כרמלה פורת: מה שקורה בגנים, זה כמו שרותי אומרת, מה יקרה אחרי ארבע, הילדים מגיעים עייפים, רעבים, מתוסכלים, וזה לא נכון בקשר לארוחות, הארוחות בגנים בכלל לא מזינות.

כרמלה פורת: אני הייתי בגנים שיש שם צהרונים, הארוחות שם לא מזינות, לא טובות, לא בריאות, רק על זה היא דיברה, מה קורה עם התנאים?

כרמלה פורת: ילד בן שלוש, איפה הוא יישן?

כרמלה פורת: אין מזרנים, מה הוא יעשה?

כרמלה פורת: הוא יגיע בארבע הביתה, הוא ירצה לישון, הוא יהרוס את כל הערב, אחרי זה בבוקר הוא בא עצבני, ממש גוררים אותו לגן.

כרמלה פורת: תחשבו על זה, תחשבו גם על טובת הילד.

כרמלה פורת: אין תנאים בגנים לשינה.

כרמלה פורת: אין תנאים בגנים לכלום.

כרמלה פורת: בשביל שני חוגים?

כרמלה פורת: אתם רוצים שני חוגים?

כרמלה פורת: קחו אותם אחר הצהריים, זהו, פשוט מאוד.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: משרדי הממשלה, משרד האוצר?

עינת וילף: בבקשה, אני אשמח להתייחסות לנושא הזה.

עינת וילף: אני רוצה ספציפית תשובה לשאלה למה משרד החינוך לא יכול לקחת את זה אליו ולהפעיל את התכנית.

שירלי באבד: אני אתייחס ברשותך.

שירלי באבד: אני רק רוצה לפני שאני אתייחס ספציפית לשאלה זום אאוט רגע.

שירלי באבד: אני יודעת שאנחנו בכובע של חינוך כאן, אבל אני רק רוצה להזכיר מה הוחלט בהחלטת הממשלה ומה תוקן אחר כך ואז אני אסביר מה היה התהליך.

שירלי באבד: בהחלטת הממשלה המקורית הוחלט על מבחן תעסוקה בכל האשכולות, כמו שכולנו יודעים.

שירלי באבד: לאחר מכן במשרד החינוך, בשיתוף עם המשרדים האחרים ואיתנו, בוטל מבחן התעסוקה באשכולות 1 עד 3, בעצם הרעיון שהיה מאחורי זה לפחות מהכובע שלנו שבאשכולות 1 עד 3 לא בהכרח זה יגרום להגדלת שיעור התעסוקה מכיוון שלא בהכרח הם בוחרים לא להיות מועסקים וכו'.

שירלי באבד: זה קצת יותר מורכב, אבל זה בסופו של דבר ההחלטה.

שירלי באבד: 1 עד 3 אין מבחן תעסוקה, 4 עד 10 כרגע יש, ולכן אי אפשר לקחת את זה למקום של יוח"א או מקום של תוספת שעות לימוד וזה בלי שאני מדברת על- - -אני לא אשת פדגוגיה, האם זה נכון עוד שעות לימוד, האם זה נכון שהילד ילמד עוד מתמטיקה או היסטוריה או יותר נכון שיהיו לו חוגים והעשרה בנושאים אחרים.

שירלי באבד: אני לא אשת פדגוגיה, לכן לא אתן את הדעת על זה, אבל מבחינה טכנית, ברגע שיש מבחן תעסוקה, אנחנו לא יכולים להשאיר חלק מהכיתה ללמוד עוד מתמטיקה או היסטוריה וחלק אחר לא.

שירלי באבד: זה מהבחינה הזו.

שירלי באבד: עוד משהו שאני רוצה להגיד בענייין של החלטת הממשלה.

שירלי באבד: בהחלטת הממשלה נקבע תקציב לצורך הפעילות הזאת.

שירלי באבד: אני באמת חושבת שמשרד החינוך לקח את התקציב הזה והפיק ממנו את המרב.

שירלי באבד: זה פרויקט מאוד מאוד מורכב, יש פה הרבה ניואנסים שלא באים לידי ביטוי לפחות לרוב האנשים כאן ומשרד החינוך נותן על זה את הדעת, אבל באמת אני חושבת שהתקציב נוצל בדרך הכי טובה שאפשר לנצל אותו ו- - -

עינת וילף: אנחנו עוד לא יודעים את זה.

שירלי באבד: אנחנו עוד לא יודעים ונכון, כמו שאתי אמרה קודם, יכול להיות שנצטרך עוד ללמוד לעשות תיקונים, הכול יכול להיות, אבל צריך לזכור שלפחות בבתי הספר יהיו יותר שעות, חלק מהקבוצות כן יוכלו להיות בקבוצות יותר קטנות, ניואנסים כאלה שהם לא רשומים שחור על גבי לבן אבל זה מה שיקרה בפועל.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: משרד התמ"ת, בבקשה, איטה עטייה, סגנית מנהלת בכירה באגף למעונות יום ומשפחתונים.

איטה עטיה: משרד התמ"ת מפעיל את השירות הזה מ-2007 כאיזה סוג של פיקדון שניתן- - -הרי זה לא רק גילאים שמשרד התמ"ת אמור לעסוק בהם, ומאז אנחנו גדלים בסדרי גודל.

איטה עטיה: דרך אגב, אתי, הגענו ל-33,000 ילדים ולא 22.

איטה עטיה: אז ראשית משרד החינוך לוקח את זה למקומות אחרים לחלוטין, היום יש לנו באשכולות 1 עד 3 בקושי 7,000 ילדים מסובסדים, הם מדברים על מספרים בסדרי גודל, הם נותנים הכול לכולם, אנחנו נתנו בעצם רק למי שרצה ופנה וביקש וענה על הסטנדרטים, שזה מתי מעט, זה דווקא לא המפעילים הגדולים שמהם חוששת חברת הכנסת זועבי, אלה באמת מפעילונים קטנים, מפעילים בבית, מפעילים ב- - - אנחנו נתנו שירות כמעט לכל מי שביקש, אבל זה באמת דבר שיכול להיות בזעיר אנפין, זה לא יכול להיות על כל האוכלוסייה בסדרי הגודל שמשרד החינוך מפעיל.

איטה עטיה: כך שמשרד החינוך עושה בזה צעד ענק קדימה.

איטה עטיה: זאת אומרת אי אפשר בכלל להשוות את זה למה שנותן היום משרד התמ"ת.

איטה עטיה: אנחנו ממשיכים לתת את זה מ-4 עד 7 ועם הזמן זה אמור לעבור אליהם ואני חושבת- - -זאת אומרת אני כאילו מנסה לסנגר עליהם, בתור אחת שמבצעת את זה בפועל, רק מי שעושה את זה- - -

עינת וילף: אנחנו, אגב, בעדם, אנחנו רוצים שזה יהיה אצלם, זה הכול.

איטה עטיה: לא, אני אומרת שמבין את הקושי ואת ההתנהלות ואת הבנייה של המערכת והמעקב אחרי המערכת וההכשרה וכוח אדם, אין ספק שיהיו קשיים, אבל אם לקחת את זה מהמקום היחסית קטן שאנחנו עושים, ואני עושה את זה מ-2007, שש שנים, אני רואה את הקשיים תוך כדי במגזר החרדי ובמגזר הערבי, זה לא פשוט, וכוח אדם זה לא פשוט וראשי רשויות זה לא פשוט ולעבוד מול זכיינים זה לא פשוט.

איטה עטיה: דרך אגב, אנחנו בכלל לא מתעסקים בנושא כוח אדם בצהרונים, מה שהם כן ייקחו על עצמם, היום אנחנו לא עושים את זה בכלל, כי אנחנו לא יודעים לעסוק בזה, זה לא המנדט שלנו.

איטה עטיה: אנחנו ניסינו לתת לאנשים מסגרת כי אמרו 'תעשו הכול מהר, דחוף ועכשיו', אז עשינו מה שאנחנו יודעים.

איטה עטיה: אני חושבת שהם לוקחים את זה למקום אחר לגמרי ואין לי ספק שתוך כדי תנועה הם גם ישתפרו.

איטה עטיה: זה כל מה שיש לי לומר.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: יש לכם כמה סנגורים מצוינים.

מיכל כהן: אנחנו רוצים להתייחס.

עינת וילף: תיכף תתייחסו ואני אענה בכל זאת לשאלה ששאלת, למה אני חושבת שזה הולך להיות אסון.

עינת וילף: דובר כאן על המצב הקיים ושאנחנו צריכים להשוות את זה למצב הקיים בנושא של צהרונים.

עינת וילף: זו נקודת מבט אחד.

עינת וילף: אז אני מבינה שמנקודת המבט הזאת אומרים יותר כסף ליותר רשויות וגילאים ואז באמת זה נראה טוב.

עינת וילף: אני מסתכלת על זה מנקודת המבט של מה שזה עושה למערכת החינוך ומנקודת המבט הזאת אני מאוד מפחדת על מה שיכול לקרות.

עינת וילף: קודם כל נתחיל מזה שפיזית מכניסים לבתי הספר תלמידים, סטודנטים, ברמה הכי בסיסית מסתובבים אחר הצהריים, הדברים הכי בסיסיים של מה שקורה בתוך בתי הספר.

קריאה: זה קיים גם היום.

עינת וילף: עדיין הרחבת הדבר הזה מדאיגה אותי.

עינת וילף: הנושא של להתרגל לסוג כזה של העסקה מול מורים בבתי הספר ושוב, הניסיון שמראה שמרגע שנכנסים למנגנוני ההעסקה האלה לא יוצאים מהם ולכן בעיניי היה קריטי, אני כמעט מייחלת לכך שלא ייגשו אנשים למכרז כדי שמשרד החינוך יצטרך לעשות את זה, כי אני חושבת שאתם תעשו את זה הכי טוב ואתם תעשו את זה הכי טוב כי בסוף אם אתם תתחילו אז לאורך זמן אתם גם תכניסו חשיבה של איך אמור להיראות יומו של הילד ואתם תתחילו לחשוב למשל על שיעורי בית, איך להבטיח שהילדים יישארו בבית הספר, אם יסיימו את שיעורי הבית, לא צריך השאלת ספרים, הספרים יהיו בבית הספר, הייתי שנתיים בארצות הברית, ככה למדתי, סיימתי בשלוש וחצי, הספרים היו בבתי הספר, שעתיים אחר הצהריים היו להכנת שיעורי בית.

עינת וילף: אין שיעורי בית, יש שיעורי בית ספר.

עינת וילף: אבל זו תפיסה, ברגע שזה יושב אצלכם, ברגע שהתקציב יושב אצלכם, ברגע שאתם מנהלים את זה, אז היכולת שלכם לעשות אינטגרציה חינוכית לנושא הזה היא משמעותית.

עינת וילף: אתם מסתכלים על איך מוודאים שכל הילדים עושים שיעורי בית, ואגב, זה מה שסוגר פערים.

עינת וילף: אם מורה יודעת שכל הילדים הכינו שיעורי בית, היא יודעת שהיא מתחילה את השיעור למחרת אחרת, לא נפתחים פערים.

עינת וילף: אלה דברים שאפשר לעשות, אפשר להפעיל את הילדים הבוגרים יותר בבתי הספר כילדים שמסייעים בשיעורי בית, כמדריכים חוגים.

עינת וילף: ברגע שאת לא צריכה להיכנס לשאלות של העסקה, יש לך גמישות, את אומרת, תלמידי כיתות ו' יעזרו לתלמידי כיתות ד', אני מדברת על דברים יותר רחבים, לא רק על ה-3-9, אתם מתחילים לפתח חזון חינוכי, תהיה מורה אחת על כמה כיתות והיא תוודא שהילדים עוזרים אחד לשני ורק יושבים ועושים שיעורי בית.

עינת וילף: אם ילדים עושים פעילויות, שוב, אנחנו רואים את זה מבתי ספר בעולם, ילדים לא צריכים להיות מאוד גדולים, הם יודעים להוביל פעילויות, הם יכולים להיות גורם אחר הצהריים, זה נותן להם תחושה של ערך, הם לא פסיביים, הם מובילים ספורט או מוזיקה או דברים כאלה ואז יש גורם שהוא מנחה.

עינת וילף: כלומר אני מציגה כאן סוג של חזון חינוכי שגם למשרד החינוך יש את זה, ולכן אני אומרת, ברגע שאתם מוציאים את זה מכם, מתוך הניסיון למקסם מהר מהר את זה, אנחנו נכנסים עכשיו למסלול של לתקן, אחרי זה יהיה מאוד מאוד מאוד קשה וזה חבל, כי נכנס כאן כסף שלו הוא היה בידיכם ולו התפיסה הברורה הייתה אומרת בואו נלך עכשיו לבתי הספר ונשאל אותם, 'אתה בית הספר, יש לך עכשיו 100,000 שקל, תציגו לי תכנית איך אתם מפעילים את בית הספר עד ארבע אחר הצהריים', ואתם תראו, אנחנו אחת לשבוע יושבים כאן עם מורים שמספרים לנו גדולות ונצורות שהם עושים בבתי הספר.

עינת וילף: אם הייתם באים עם זה למורים, למנהלים, הייתם מגלים מה בתי הספר מסוגלים ליזום כדי לעמוד בחזון חינוכי.

עינת וילף: אבל לשם כך זה צריך להישאר במשרד החינוך וזה צריך להישאר בבית הספר.

עינת וילף: לכן בעיניי אנחנו בדרך לאסון, לא בגלל שנותנים כסף וזה יופי ויש תכנית שעד היום הייתה לא מפוקחת וזה, בגלל שאנחנו מפספסים הזדמנות שהיא לא תהיה שוב ואם אנחנו נלך בכיוון אחד לא נצליח לתקן אותו.

עינת וילף: זו הסיבה, ולכן אני בעדכם, ואני רוצה שזה יישאר אצלכם ושלא ייגש אף זכיין.

עינת וילף: אם אני יכולה לקרוא מפה, שאף אחד לא ייגש.

מיכל כהן: ברשותך, אני אגיד איזה שהיא אמירה כללית רק כדי שלא יהיה פטור בלא כלום.

מיכל כהן: אנחנו נמצאים במקום, לעניות דעתי, ואני אומרת פה את דעתי הפרטית, של מה כן ולא מה יכול להיות.

מיכל כהן: אני אומרת את זה כי ההתלבטות כאיש חינוך היא תמיד האם המצוין שאני חושבת שצריך להיות זה מה שהולך להיות ואני אומרת את זה פה בגילוי לב, זה תקציב תוספתי ענק שיכול לתת למנהל בית הספר את היכולת לחלום ולעשות.

מיכל כהן: אני מאמינה בזה בכל לבי, הייתי מנהלת בית ספר ואני אומרת את זה.

מיכל כהן: כמובן שאם היו לי מורים לאמנות הלחימה ומורים לטיסנאות ומורים לציור ומורים ל- - - יכול להיות שבאמת ברמה החזונית זה היה הרבה יותר טוב, אבל זה לא ככה.

מיכל כהן: עכשיו השאלה שאתה צריך להכריע היא האם אני אומר 'לא, תודה', כי אין לי את היכולת להניע את זה, או שאני אומר 'אני לוקח את זה ושם אני לא מתפשר על מה שאני יכול לעשות' ולעניות דעתי, אבל אתם יודעים, ימים יגידו, כי אנחנו במקום של התיקון- - -

עינת וילף: לדעתי יש לכם את היכולת להניע את זה.

מיכל כהן: אני חושבת שקודם כל זו שנת פיילוט, אנחנו לא חותמים חוזה לתמיד.

מיכל כהן: אנחנו צריכים לדעת לפני שאנחנו מדברים על המקום מה טוב ומה לא טוב, אני גם מציעה לא לשפוך את התינוק עם המים, יש הרבה מאוד קשיים במערכת החינוך, יש הרבה מאוד דברים נפלאים במערכת החינוך, זה לא בא לפתור את כל העוולות ומישהו אמר צדק חברתי לא בעוול חברתי, אז אני לא חושבת שיש פה עוול חברתי.

מיכל כהן: אני קודם כל חושבת שיש פה בשורה להורים ואתם מתבלבלים, אתם שכחתם את זה.

מיכל כהן: דבר שני, זה שונה מהעסקה של מורה קבלן כמו שאת ציירת, מכיוון שזו לא אותה עבודת בוקר שאנחנו אומרים 'טוב, עכשיו אנחנו לא רואים, נעסיק מורה קבלן', זה משהו אחר לחלוטין.

מיכל כהן: אנחנו לא מעסיקים מורים על תקן מורים שיעשו עוד שיעור, זו הנשמה היתרה, שאם זה יצליח תיתן קצת נשמה יתרה למערכת החינוך וזו האמונה שלי.

מיכל כהן: יש קשיים, זה מורכב, להגיד שאני, כאחראית לפחות על התהליך הזה כרגע, לא מודאגת?

מיכל כהן: אבל אני ממזערת את הדאגות שלי בעשייה שלי, אין לי דרך אחרת אלא לשבת עם הצוות ולפרוט, בהתייחס לכל מה שאומרים איפה עוד.

מיכל כהן: בשנת ההפעלה הזו זה פיילוט, אנחנו נלמד, אנחנו נראה, אנחנו לא באים ואומרים שכל מה שכולם אומרים זה טמטום ואנחנו יודעים.

מיכל כהן: לא, אנחנו מנסים לייצר.

עינת וילף: שאלה טכנית, מה מונע ממשרד החינוך לקחת כמה יישובים ולעשות את זה בעצמו?

מיכל כהן: קודם כל אנחנו לא יכולים להעסיק את העובדים.

מיכל כהן: אני רוצה רגע שדודי מזרחי, מינהל כלכלה ותקציבים, יתייחס לנושא הזה של התקציב, מה זה היה אומר אילו.

מיכל כהן: זה דבר אחד.

מיכל כהן: דבר שני, אין לנו יכולת לכפות על עובדי הוראה להישאר שם בשעה שתיים כדי לעשות משהו שאנחנו- - - אין לנו יכולת לעשות דבר כזה, הדרך שבה בחרנו, דרך אגב, שעל זה אנחנו מותקפים כל הזמן, היא למה לא ניתן לכל בעלות לעשות.

מיכל כהן: הסיבה היא קודם כל שאנחנו רוצים להבטיח סטנדרט שירות שאנחנו היום נפקח עליו.

מיכל כהן: נכון, את צודקת, הנושא של הפיקוח הוא מורכב, הוא לא סגור, אנחנו מקימים מינהל לרישוי אכיפה ובקרה, אנחנו עושים, באמת אנחנו פועלים, יש כל כך הרבה רפורמות, אמרה המנהלת שרה, נכון, יש הרבה רפורמות, אני שמחה להיות בעידן שהמערכת זזה ודוהרת.

מיכל כהן: נכון, יש לזה מחירים, צריך לאט לאט, אבל גם פה, על המקום הזה, ואנחנו נדבר על זה בישיבה שלנו, האחריות פה היא של המנהל אבל אנחנו נותנים לו כלים, תקציביים ואחרים, להפעיל ושזה לא ייפול עליו.

מיכל כהן: אבל זה לא זר לנו.

מיכל כהן: אבל אני כן רוצה רק לשאלות המקצועיות, שהצוות יגיד, כי אני דיברתי מספיק.

מיכל כהן: דודי, בבקשה.

דודי מזרחי: אני רוצה רק להתייחס בהיבט של התקציב.

דודי מזרחי: בהחלטת הממשלה התכנית הזאת תוקצבה בשני מיליארד 350 בפריסה ארצית.

דודי מזרחי: מדובר על היקף באמת אדיר, מדובר על רמה מקרו תקציבית ומלכתחילה התקציב הזה נבנה בצורה כזו, משרד האוצר הוא כנראה גורם מאוד דומיננטי, כפי שאת התייחסת או רמזת בדברייך, לתכנית שהיא תכנית תוספתית שבנויה לא כתוספת, לא כהארכת יום הלימודים.

דודי מזרחי: אם היינו הולכים למודל של יוח"א ואני לא מתייחס כרגע, אני לא איש חינוך, לא פדגוג, אם זה טוב או רע, אנחנו מדברים על תוספת תקציבית משמעותית של לפחות לפחות למעלה מ-50% תוספת בעלויות.

דודי מזרחי: מדברים כאן על סכומי מקרו, אז אל"ף כולם צריכים לזכור את זה כאשר מדברים על אלטרנטיבות כשהאלטרנטיבה השנייה הרבה יותר יקרה ולפחות לנו במשרד החינוך, גם אם כל הכסף היה יושב אצלנו וגם- - -

עינת וילף: לא בהכרח, אפשר לבנות אותה בכל מיני דרכים.

דודי מזרחי: בסדר, אני אומר על בסיס מה שקיים היום ואני גם שומע את דבריה של שרה מהסתדרות המורים על כך שלא בטוח בכלל שמורים במערכת היום עם אופק חדש וכל מבנה ההעסקה כאן בכלל ירצו להישאר במערכת.

דודי מזרחי: אגב, זו הסיבה מלכתחילה שהגדרנו שרק 20% מהמדריכים בתכנית יהיו מורים מתוך מערכת החינוך.

דודי מזרחי: זאת אומרת המטרה היא לא לשכפל- - -

עינת וילף: למרות שאגב המלצת טרכטנברג שהם יהיו הרוב.

דודי מזרחי: בדרך כלל מתמחרים בתקצוב וברגע שזה לא כך זו גם בעיה.

דודי מזרחי: אבל שמעתי את חמוטל, נציגת הסטודנטים, ומצד אחד, אני מזדהה עם הדברים שאת אומרת ומצד שני זה ממש צרם לי, כי יש כאן איזה שהוא פספוס, אולי קצר בתקשורת, חשוב שתבינו, אי אפשר לאכול את העוגה ולהשאיר אותה שלמה, זה לא יילך ככה.

דודי מזרחי: אם אנחנו נחליט כולנו שאנחנו מסתכלים רק על החזון ועל האוטופיה ולאן אנחנו רוצים להגיע ויכול להיות שזה לא יהיה אז לא נעשה כלום, אז אולי לא נעשה כלום- - -

עינת וילף: אגב, זה לא מה שאני אורמת.

עינת וילף: אני אומרת שאנחנו צריכים לבחון האם הצעד שנלקח עכשיו מקדם אותנו לחזון הזה והחשש שלי הוא שזה עלול להרחיק אותו.

מיכל כהן: והתשובה שלנו זה שאנחנו מאמינים שכן, כי אם לא, לא היינו נכנסים לזה, וגם, למרות שאנחנו הפקידים המבצעים, יש לנו אמירה מקצועית ואנחנו רוצים לעשות את זה הכי נכון במסגרת מה שאפשר, שוב.

מיכל כהן: בבקשה, חיים, רצית להתייחס למכרז ואחרי זה סימה, כי היו שאלות על המכרז.

חיים הלפרין: סוגיית עובדים על ידי זכיינים כבר נדונה, אין טעם להאריך בה, אבל אני רוצה להתייחס לנושא ההזנה שעלה פה באופן מאוד חזק.

חיים הלפרין: חלק מהסיבות שאותם זכיינים שיפעילו את התכנית הזאת לא ייתנו הזנה נובעת מזה שאנחנו רוצים שאת ההזנה ייתן זכיין אחר.

חיים הלפרין: כלומר היום קרן רש"י שהיא הזכיין שלנו לכל נושא ההזנה ויוח"א והיא מבצעת את ההזנה באמצעות חברות קייטרינג שעומדות בסטנדרטים של משרד הבריאות, בפיקוח מאוד קפדני ואחרת, יש לנו בעיה אחרת, שחלק מהילדים לא רגילים לאכול ירקות וצריך לחבר אותם לאכול ירקות.

חיים הלפרין: אבל באיכות שאנחנו מדברים עליה, במובן של מנה מזינה, שעומדת בכללים של משרד הבריאות, בגלל זה רצינו להוציא את זה מהמהלך הזה, שהזכיין הזה לא ייתן את הארוחות האלה, אלא מי שיודע לספק את זה היום יספק את זה לכלל הילדים ואנחנו- - -

מיכל כהן: כבר היום אין פיקוח על ערכים שומניים וכל זה.

מיכל כהן: בסדר, צריך לשפר את ה- - - אנחנו הולכים למספרים הרבה יותר גדולים של ילדים.

עינת וילף: סימה רצתה להתייחס.

מה יפית: התכנית שלנו לגני ילדים זה על פי מודל מיל"ת, יש לנו שני מבוגרים, גננת וסייעת, במסגרת היום.

מה יפית: במסגרת ההעשרה כאן, במקומות שלא יהיו גננות, יחליפו אותן או מפעילי צהרונים או מדריכים מקצועיים.

יהודית קדש: בנושא ההכשרה.

יהודית קדש: אין לנו ציפיות שב-60 שעות יכשירו את הסטודנטים שאין להם ידע בהוראה, כמו שמכשירה מכללה, זה ברור, יחד עם זאת, בנינו ארבעה מסלולים, מתוך ה-60 שעות חלק משמעותי יינתן במהלך שנת הלימודים כדי לספק תמיכה וליווי.

יהודית קדש: כמובן שזה מצטרף למספר ימים מרוכזים שלפני תחילת ההפעלה אנחנו נקיים.

יהודית קדש: שני ערוצים נוספים, ערוץ אחד הוא הערוץ של הרכז הבית ספרי, שזה עיקר תפקידו, ללוות את המדריכים בתכנית, גם במקומות האלה שהם זקוקים לעזרה פדגוגית.

יהודית קדש: והערוץ הרביעי זה למעשה כל החומרים, כל הכלים שאנחנו מעמידים לרשות הסטודנט כדי להפעיל את מה שהוא אמור להפעיל ואנחנו עדיין ממשיכים לפתח.

יהודית קדש: פתחנו אתר מאוד גדול, יש לנו הרבה מאוד חומרים פדגוגיים שהזרמנו לאתר והם יינתנו גם בתוך ההשתלמות.

יהודית קדש: אלה ארבעת הערוצים שאנחנו בנינו, שוב, כדי להבטיח את המקסימום שאנחנו יכולים.

יהודית קדש: שאלת הפיצולים.

יהודית קדש: נכון, 30 ילדים זה מספר גדול, יחד עם זאת כשאני מתייחסת כרגע לבית הספר, סימה אולי תתייחס אחר כך לגן, הרי שבתום יום הלימודים אמורות להינתן 5 שעות פרטניות של המורים, בין 3 ל-5, ואז גם זה סוג של פיצול.

יהודית קדש: בנוסף, במסגרת השעות שאנחנו מאפשרים לבית הספר לקבל, יש עוד אפשרות לעוד שלוש פעמים מתוך חמש בסך הכול לקבל גם פיצול.

יהודית קדש: זה אומר שעוד שלוש פעמים בשבוע גם פיצול.

יהודית קדש: אז יש עוד חמישה פיצולים על ידי פרטניות ועוד שלוש פעמים פיצול.

יהודית קדש: אני חושבת שזה בסדר, זה בסדר בתוך המערך הגדול הזה שזה המקסימום שאפשר לתת בתוך המסגרת הזאת.

מה יפית: לגבי סוגיית הסייעות שאני שומעת כאן, חשוב לומר שהצוות מתוקצב, הגננות מתוקצבות ב-11.5 שעות, זאת אומרת יש להם חצי שעה חפיפה בין צוות הבוקר לצוות אחר הצהריים וארוחת צהריים והסייעות מתוקצבות 10 שעות לתוך הרשות, בנוסף.

עינת וילף: טוב.

עינת וילף: אני מסיימת כאן את הדיון.

עינת וילף: אני הבעתי את עמדתי בצורה ברורה, אנחנו נמשיך לעקוב אחרי הנושא הזה.

עינת וילף: אני בכל זאת הייתי מבקשת, יחד עם הריצה המהירה הזאת אל המכרז, תשבו ותחשבו, תחלמו, איך משרד החינוך עושה את זה- - -

חיים הלפרין: אין לי זמן.

עינת וילף: בין לבין, בלילה.

עינת וילף: איך כן בסוף, בסוף הדרך, משרד החינוך עושה את זה, כי אני חושבת שזו הדרך הנכונה, לשם צריך להגיע.

עינת וילף: אנחנו נמצאים עכשיו בעידן מאוד מעניין מבחינת החינוך, כסף זורם, והשאלה היא כבר פחות ופחות כמה ויותר ויותר איך ולכן כאן בוועדה הדגש הוא כל כך על האיך, כי זה יהיה חבל אם יתברר שהזרימו כספים ובסוף האיך לא הביא אותנו למקום- - -

חיים הלפרין: אני מבקש שאת הקריאה שלך לזכיינים תובילי למקום שייגשו זכיינים איכותיים, לא שלא ייגשו.

עינת וילף: אני רוצה שזה יהיה אצלכם.

עינת וילף: תודה רבה, תודה לכולם.