ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 1165, 2012-07-23 11:00

משה גפני: שלום לכולם, אני פותח את הישיבה בנושא סעיף 38(2) להצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), התשע"א-2010 – ארנונה לנכס הרוס או ניזוק.

משה גפני: קיימנו דיון על העניין הזה והגענו למסקנה שבתזכיר החוק, שפוצל מחוק ההסדרים שעליו אנחנו מדברים, אנחנו לא יכולים להסכים לתשעה חודשים או לשישה חודשים.

משה גפני: דובר שיהיו כמה שנים שבהן אדם יהיה פטור מארנונה על נכס הרוס.

משה גפני: אגב, נכס הרוס זה לא טייקונים, אם מישהו רוצה לשאול שאלה בעניין.

משה גפני: לא מדובר על אנשים עשירים, להיפך.

משה גפני: קיבלתי מכתבים מאנשים שהם די מסכנים.

אריאל יוצר: או או.

משה גפני: לא, אין או או.

פניה קירשנבאום: למה לא מוכרים?

פניה קירשנבאום: אם אין להם כסף לתקן למה הם לא מוכרים?

משה גפני: אני אביא לך מקרים שבהם אנשים, בעיקר בפריפריה, רוצים למכור ואין מי שיקנה.

משה גפני: אין.

משה גפני: אחרת, למה הוא מחזיק את זה?

פניה קירשנבאום: אתה יודע מה?

פניה קירשנבאום: בפריפריה, אני מסכימה אתך.

פניה קירשנבאום: אבל כשזה קורה בירושלים - - -

משה גפני: כן, כל אחד מדבר על ירושלים.

משה גפני: לא הבנתי מה זה ירושלים.

פניה קירשנבאום: לא ירושלים.

פניה קירשנבאום: אם זה קורה בתל-אביב או בבני ברק, שם אין בעיה למכור כי שם כל פיסת אדמה אתה יכול למכור.

משה גפני: יש לי שאלה אליך.

משה גפני: הנושא של הארנונה, בסופו של דבר הוא נושא שולי בנכס.

משה גפני: באופן כללי, ארנונה זה לא הגורם המרכזי בקניית נכס או מכירת נכס או הפעלת נכס.

משה גפני: היתה דוגמה שחבר הכנסת יעקב אדרי הביא, של אור עקיבא.

משה גפני: עומד שם אזור תעשייה, באזור התעשייה עומדים מבנים שהם הרוסים.

משה גפני: הוא אומר: הייתי ראש עיר, ניסיתי לעזור במכירת הכנס הזה.

משה גפני: המצב היום הוא שנכס הרוס לא משלמים עליו ארנונה.

משה גפני: עכשיו אנחנו אומרים שנקבל את מה שהיה בחוק ההסדרים, את הצעת הממשלה ששלוש שנים יהיה פטור - היום הוא פטור לגמרי - ואחרי שלוש שנים, אם הוא לא מכר את הנכס, הוא ישלם ארנונה לפרק זמן שנחליט עליו, כמה שנים שנחליט שהוא משלם את הארנונה, ארנונה נמוכה באופן יחסי.

משה גפני: במשך השנים הללו, אם גם אז – אחרי שש, שבע, שמונה שנים, כמה שנחליט - הוא לא יצליח למכור הוא חוזר לא לשלם.

משה גפני: למה הוא חוזר לא לשלם?

משה גפני: בגלל שאדם לא מחזיק נכס כל כך הרבה שנים ולא מוכר.

משה גפני: אם בן-אדם יש לו נכס בתל-אביב, הוא משאיר אותו ככה באוויר?

משה גפני: בירושלים.

פניה קירשנבאום: למה לא נקים ועדה שתטפל ברכוש הזה?

משה גפני: אי-אפשר.

משה גפני: תתני את זה לראשי הערים?

משה גפני: תתני את זה לשלטון המקומי?

משה גפני: דיברנו על זה בישיבה הקודמת.

נסים זאב: השלטון המקומי מעקל את הנכס.

נסים זאב: מגישים תביעה ואז הנכס מעוקל באופן אוטומטי.

נסים זאב: אני מכיר עשרות רבות של מקרים שאנשים לא שילמו ארנונה, גם בנכס רגיל, ונשארו חייבים.

פניה קירשנבאום: אז מה שאנחנו צריכים להחליט זה כמה שנים הוא משלם ארנונה?

משה גפני: ההצעה המקורית בחוק ההסדרים, שעליה אנחנו דנים, היא ששלוש שנים הוא יהיה פטור ולאחר מכן ישלם.

משה גפני: לא אישרנו את זה.

משה גפני: עשינו ישיבה בתל-אביב לפני שנתיים, ואמרנו: מה זה נכס הרוס?

אריאל יוצר: מאז חלו תמורות בשוק הנדל"ן.

משה גפני: חלו תמורות – ראיתי בעיתונים שחלו תמורות, אבל לא ראיתי בפועל.

משה גפני: מישהו ראה תמורות בשוק הנדל"ן?

משה גפני: בפועל, בפריפריה נשאר אותו מצב, אולי אפילו החמיר.

משה גפני: במרכז הארץ – בסדר.

משה גפני: אנחנו הולכים לקראת העניין הזה ונחייב, השאלה לאיזה מצב נגיע.

משה גפני: אני מציע ללכת על המתווה הזה.

משה גפני: אנחנו באמת מרעים את המצב, בגלל שהיום נכס הרוס פטור.

משה גפני: אני מציע ששלוש שנים הוא יהיה פטור, בשנה הרביעית הוא יחויב בארנונה הנמוכה יותר – בכל אופן מדובר על נכס הרוס – וניקח כמה שנים, שנחליט עליהן, שאם במשך השנים האלה הוא משלם ארנונה ובכל אופן הנכס לא נמכר, זה סימן שהוא לא יכול למכור ואז הוא חוזר להיות פטור אחרי כמה שנים.

פניה קירשנבאום: כשאתה אומר שהוא פטור שלוש שנים, זה כולל גם רטרואקטיבית?

פניה קירשנבאום: כי מי שכבר לא משלם שלוש שנים - - -

משה גפני: היום החוק אומר שהוא פטור.

שגית אפיק: היום הוא פטור לנצח.

פניה קירשנבאום: היום הוא פטור לנצח, אז כבר עשר שנים הוא לא שילם.

פניה קירשנבאום: עכשיו עובר החוק, אז מעכשיו עוד שלוש שנים או שהשנים שהוא לא שילם נחשבות?

משה גפני: כן, כן.

נסים זאב: עד עכשיו הוא ידע שזה נכס הרוס ואין מי שעומד לו על הצוואר.

משה גפני: מה אפשר לעשות?

משה גפני: המצב הוא שחלק מהנכסים הללו הם נכסים שאין מה לעשות אתם.

פניה קירשנבאום: כבר היו כל כך הרבה שנים שהוא לא שילם, למה לתת מעכשיו עוד שלוש שנים?

משה גפני: למה לא?

יצחק וקנין: כדי שהוא יתארגן.

פניה קירשנבאום: כמה זמן צריך להתארגן?

ציון פיניאן: מדובר בנכס בעייתי.

פניה קירשנבאום: אם היתה ועדת ערר, שאפשר היה להגיש לשם עררים ולהגיד שזה באמת נכס שלא נמכר אז אוקיי.

פניה קירשנבאום: אבל אתה שם בסל אחד גם כאלה וגם כאלה ואז - - -

משה גפני: למה הוא מחזיק את הנכס 10 או 20 שנה?

משה גפני: אני עושה את החשבון, אין לי עניין בזה.

פניה קירשנבאום: לפעמים יש בעיה של ירושה, שלא מסתדרים, לפעמים יש עוד מיליון דברים שלא מסתדרים.

פניה קירשנבאום: כשיתחילו לשלם ארנונה זה יהיה שוט לקבל החלטה.

משה גפני: בבקשה, אריאל.

אריאל יוצר: באופן עקרוני, אחרי שגם אנחנו חשבנו איך ליצור מנגנון שמצד אחד יהיה פשוט ומצד שני יהיה אפקטיבי.

אריאל יוצר: אז אכן, התקופה הראשונה שבה יש פטור צריכה להיות סבירה מבחינת הזמן שבו הוא פטור, והתקופה השניה, שבה הוא משלם, צריכה להיות מספיק משמעותית כדי שנבין שאם הוא שילם ועבר את התקופה הזאת ועדיין לא מצליח למכור, כנראה באמת יש בעיה.

אריאל יוצר: אם אפשר, אני רוצה להציע תיקון קטן להצעה שלך.

אריאל יוצר: אותן שלוש שנים, שאנחנו פוטרים ולאחריהן התקופה שבה אנחנו מחייבים – זה לא אופטימי מבחינתנו, אבל אנחנו יכולים לחיות עם זה.

אריאל יוצר: בכל זאת, בגלל המצב שעכשיו אנחנו מתקנים, יש נכסים שהיו לא מעט זמן – חלקם מעל עשר שנים – שהיו פטורים ובטח גם הרוויחו את תקופת עליית המחירים המשמעותית בשלוש השנים האחרונות.

משה גפני: מה קרה?

אריאל יוצר: בשלוש השנים שעברו היתה עליית מחירים משמעותית של כל נכסי הנדל"ן בארץ.

אריאל יוצר: מחזיק אדם נכס שהוא לא משתמש בו והוא גם לא משכיר אותו לאף אחד, ונהנה מעליית הערך.

אריאל יוצר: הוא לא מוכן, לא לשפץ אותו וגם לא למכור אותו.

אריאל יוצר: אני חושב שאם הוא היה פטור מארנונה במשך תקופה משמעותית בעבר, אפשר לגבי אותם נכסים לקצר את תקופת הפטור משלוש שנים לתקופה שתהיה מקובלת על חברי הוועדה.

אריאל יוצר: אבל יש נכסים שבמשך 10 ו-15 שנה היו פטורים, בוודאי נהנו מעליית הערך של כל נכסי הנדל"ן.

אריאל יוצר: אותם אני לא חושב שאנחנו צריכים לפטור למשך אותן שלוש שנים.

אריאל יוצר: אפשר לעשות להם הוראת מעבר קצרה יותר.

משה גפני: יש היגיון במה שאתה אומר, אבל אם היינו יכולים לדעת לעשות את האבחנות.

משה גפני: הרי יש פה הרבה סוגים של אנשים.

משה גפני: יש אנשים שיש להם דירה או מבנה תעשייתי קטן במצפה רמון.

משה גפני: האדם יושב עם הנכס הזה, מבכה את מר גורלו, לא מצליח למכור את זה.

פניה קירשנבאום: תעשה דיפרנציאציה, אחרת אתה לא יכול לעשות את זה.

משה גפני: רגע.

משה גפני: אם היינו יכולים לאבחן את האנשים האלה שאומרים שלא מעניין אותם שום דבר – שזה דבר נדיר.

משה גפני: זה לא הולך ברגל שבן-אדם יש לו נכס במרכז הארץ, הנכס הרוס והוא לא עושה אתו כלום – לא מוכר אותו, לא משכיר אותו, לא משתמש בו.

יצחק וקנין: מה שאתה אומר הוא בדרך כלל בפריפריה.

יצחק וקנין: אתן דוגמה.

יצחק וקנין: אני עובר באזור התעשייה באופקים, רואים שם ממש אזור תעשייה הרוס, חורבן, מבנים עומדים ריקים.

יצחק וקנין: אף אחד לא משכיר אותם, אני גם לא יודע אם אפשר למכור אותם כי אין מה לעשות בהם, אחרת היו עושים בהם תעשייה.

יצחק וקנין: במרכז הארץ כל לול של מטילות עשו ממנו מחסן, לך לאחיעזר וכל המושבים.

יצחק וקנין: אני אומר לך באחריות, כל לול הכי קטן וכל דיר, עשו ממנו מחסן.

יצחק וקנין: אבל במקומות האחרים אין מה לעשות, זה לא שווה לכלום, זה כאבן שאין לה הופכין.

פניה קירשנבאום: תעשה דיפרנציאציה.

אריאל יוצר: באמת ניסינו למצוא איזשהו מנגנון שבו אפשר לעשות דיפרנציאציה - - -

משה גפני: אין מציאות משפטית.

פניה קירשנבאום: אז תצטרך ללכת עם החלשים ולפטור גם את החזקים, אם אתה לא מציע איזשהו פתרון.

משה גפני: דיברנו על דיפרנציאציה בישיבה הקודמת.

משה גפני: אין אפשרות.

משה גפני: אם היתה אפשרות, הייתי נכנס לזה בשמחה.

נסים זאב: אתה יכול להחזיר את ועדת הפטור, שהיתה עד - - -

משה גפני: אני לא בעד.

נסים זאב: - - - גם בנושא עסקים.

פניה קירשנבאום: אולי אפשר ללכת למפת עדיפות לאומית.

פניה קירשנבאום: אתה רואה שזה נשאב מאשקלון דרומה.

שגית אפיק: ואז מה?

שגית אפיק: תתני להם פטור?

פניה קירשנבאום: שם ללכת לתנאי אחר.

שי חרמש: שם את פוגעת דווקא ברשויות החלשות.

אריאל יוצר: ולא רק ברשויות.

אריאל יוצר: דווקא שם, בפריפריה, שבה אנחנו רוצים לגרום להתעוררות אנחנו מעודדים את אותם אנשים – אני יכול להגיד בוודאות שרוב מחזיקי הנכסים הם לא במצב סוציואקונומי נמוך, הם בעלי נכס - -

קריאה: שאי-אפשר לעשות אתו כלום.

אריאל יוצר: - - מי בעל נכס יקר יותר ומי בעל נכס פחות יקר.

אריאל יוצר: דווקא שם אנחנו רוצים לתמרץ אותם - - -

שכיב מוראד שנאן: זה נטל במקום נכס.

פניה קירשנבאום: תציע מפתח שהמדינה תקנה את זה.

משה גפני: חזקי, בבקשה.

חיזקיה ישראל: הנחת היסוד שמציג פה נציג האוצר היא בעייתית.

חיזקיה ישראל: הרי אם יש לי נכס – לא חשוב אם במרכז, בצפון או בדרום - אני רוצה שהוא יניב.

חיזקיה ישראל: לא אחזיק נכס שיעלה ערכו עד קץ הימים.

חיזקיה ישראל: אז אני משכיר אותו או מנסה להשכיר או למכור.

חיזקיה ישראל: אבל הנחת היסוד שהוא מציע, שיושבים ומחכים שהעסק משביח את עצמו, ולא משכירים אותו ולא מוכרים אתו ולא עושים אתו שום דבר, זה משהו תיאורטי לחלוטין, כמעט בגדר הזוי.

משה גפני: תודה.

משה גפני: מירב כהן, בבקשה.

משה גפני: מה יש בירושלים שאין בתל-אביב או אין בעפולה?

מירב כהן: עשינו עבודה לגבי ההיקפים.

מירב כהן: אני לא חושבת שזו בעיה שהיא ייחודית לירושלים, אני חושבת שהיא מאפיינת את כל חלקי הארץ.

מירב כהן: יש לי דילמה האם נכון לעשות דיפרנציאציה בין אזורי ביקוש גבוהים, כמו ירושלים - - -

משה גפני: אל תחזרי על מה שאמרת בישיבה הקודמת.

מירב כהן: אני לא חוזרת.

מירב כהן: אני לא חושבת שאם יש נכס בפריפריה צריך לאשר לו להישאר כאבן שאין לה הופכין, כי גם בפריפריה לא מגיע לאנשים שזה יהווה מטרד.

משה גפני: אבל מה את אומרת לבן-אדם שמחזיק נכס?

משה גפני: הרי זאת ההתלבטות שלנו כל הזמן.

משה גפני: אנחנו לא יכולים לדבר על כל העולם אבל באופן הגיוני, אם היה לך נכס, אם לי היה נכס, הייתי משאיר אותו הרוס ולא עושה אתו כלום?

במירב כהן: בירושלים - ואת זה כן אמרתי בישיבה הקודמת - עשינו סקרים מתוך המיפויים שעשינו, ורוב האנשים שמחזיקים בנכסים בירושלים נתקעים אתם כי יש ריבוי בעלים שמסוכסכים בינם לבין עצמם ולא מגיע להסכם, אז וברגע שיש שוט כלכלי וזה בהחלט יכול להוות תמריץ, או שהם - - -

משה גפני: הארנונה זה שוט כלכלי כשאת מחזיקה נכס בירושלים?

משה גפני: את יודעת כמה עולה נכס בירושלים?

משה גפני: את יודעת כמה הארנונה שווה וכמה, אם הוא היה משכיר את הנכס בירושלים, הוא היה מקבל – בערך פי מאה כסף.

מירב כהן: עובדתית, יש הרבה מאוד אנשים מסוכסכים ולא מצליחים להגיע להבנות.

משה גפני: אבל זה חסר היגיון לחלוטין.

מירב כהן: זה המצב.

אריאל יוצר: גם לא לעשות, זה פוגע אחרים.

אריאל יוצר: זה פוגע במי שהיה משכיר את הנכס הזה או גר בו.

מירב כהן: הרבה מהנכסים האלה, יש עליהם מגבלות של שימור.

מירב כהן: אנשים אומרים: אני רוצה לחכות שייתנו לי עוד אחוזי בנייה, ואמתין כי אני לא לחוץ במזומנים.

מירב כהן: אמתין שיתנו לי עוד אחוזי בנייה ולא אתקע עם נכס לשימור.

מירב כהן: בירושלים זה קיים.

שכיב מוראד שנאן: כמה כאלה יש?

מירב כהן: בירושלים זה לא בודדים, זה הרוב.

מירב כהן: המקרים שאתם מדברים עליהם, שיש בן-אדם מסכן שיש לו במקרה בניין נטוש, זה המקרה החריג, לא ההיפך.

מירב כהן: בטח בירושלים.

מירב כהן: צריך לאזן בין האינטרסים של בעלי נכסים.

מירב כהן: הלוואי שכולם ירוויחו, אבל בסופו של דבר הדבר הזה יוצר מפגע סביבתי קשה.

מירב כהן: מי שגר ליד בית נטוש יודע מה זה – זה עבריינים שמתבצרים שם ומסוממים שלא יוצאים משם, ואתה יכול להיות בשכונות הכי טובות והכי גרועות כאחד.

מירב כהן: מעבר לזה, חסר לנו הרה מאוד שטח למגורים ועסקים, וגם על זה צריך לחשוב באיזון.

מירב כהן: האם הדיון פה דן איך לעזור לאנשים מסכנים שנתקעו עם נכס שלא שווה או שאנחנו מתעסקים בשאלה איך משמישים נכסים?

משה גפני: אגיד לך מה הדיון.

משה גפני: הדיון הוא שהחוק היום אומר שאם יש נכס הרוס – הורס זה יכול להיות גם משריפה, כמו המקרה של נתניה; הרוס יכול להיות מהרבה מאוד סיבות – ועדיין לא הצליחו לשקם, וצריך לשקם את זה והמדינה אפילו משתתפת בשיקום, ולוקח זמן.

משה גפני: המצב החוקי היום הוא שנכס הרוס פטור מארנונה.

משה גפני: נקודה.

משה גפני: אנחנו באים לשנות את זה עכשיו.

משה גפני: אנחנו מקבלים את הצעת הממשלה ואנחנו אומרים: נתחיל תהליך.

משה גפני: אני לא מצליח לדמיין מקרה שבן-אדם מחזיק נכס הרוס בירושלים או בתל-אביב והוא לא עושה אתו דבר שנים.

משה גפני: לא מצליח לדמיין דבר כזה, מכיוון שהארנונה זה דבר שולי יחסית לזה שאם אני משפץ את הנכס ומשתמש בו, מוכר אותו או משכיר אותו, הכסף שאני מקבל עבור מה שעשיתי הוא לאין ערוך יותר גבוה מאשר תשלום הארנונה, שהוא ממש מזערי באופן יחסי.

משה גפני: אנחנו אומרים שנקבל את ההצעה הזאת ונלך על המתווה ששלוש שנים יהיה פטור.

משה גפני: לאחר כמה שלוש שנים נקבע כמה שנים שבהן הוא יהיה חייב ארנונה.

משה גפני: אבל בכל אופן, הנכס הוא הרוס, הוא יהיה חייב בתשלום הנמוך יותר, כמו שהצעתם.

משה גפני: השאלה האם אנחנו רוצים לתת לשלוש, ארבע או חמש שנים, שבהן יהיה חייב בארנונה.

משה גפני: נחליט עכשיו.

משה גפני: לאחר מכן, אם בן-אדם כל כך הרבה שנים משלם ארנונה ועדיין לא מצליח למכור, אז הוא יהיה פטור.

משה גפני: באמת, אי-אפשר לחייב בן-אדם לכל כך הרבה זמן.

משה גפני: אם רוצים להציע שאם בן-אדם החזיק לפני כן את הנכס הרבה מאוד שנים, אז לא לתת לו פטור לשלוש שנים אלא לתת לו פטור לשנתיים – בסדר, אני גם מסכים לזה.

משה גפני: אבל בסופו של דבר אנחנו לא יכולים להיות אכזריים.

משה גפני: הרי יבואו אלינו אנשים, נקבל מכתבים - אני כבר קיבלתי – מאנשים שיגידו: למה עשיתם לנו את זה?

פניה קירשנבאום: אני מוכנה לקבל, אבל אלה שכבר קיבלו פטור וכבר היה רצף של שנים שלא שילמו, להקטין להם משמעותית ולא לשנתיים.

פניה קירשנבאום: באילת יש מלון במרכז העיר שנשרף, הוא עומד שם והבעלים של המלון לא מוכרים.

פניה קירשנבאום: למה?

פניה קירשנבאום: תאמין שבאילת יש מספיק כאלה שרוצים לקנות את השטח הזה ולבנות מלון, אבל הוא מנסה להוציא מחיר יותר גבוה.

פניה קירשנבאום: בינתיים הוא לא משלם ארנונה והוא מנהל משא ומתן על השטח הזה.

משה גפני: יכול להיות שתמצאי מקרים בודדים כאלה, ובסופו של דבר את עושה נזק לאנשים מסכנים.

משה גפני: כך אני חושב.

מירב כהן: צריך להחליט מה הוא הכלל ומה הוא היוצא מן הכלל.

משה גפני: הבנתי, הבנתי.

משה גפני: בשביל זה נבחרנו.

מירב כהן: המודל שאתה מציע קובע שהכלל הם אנשים מסכנים, ואני סבורה שאלה יוצאים מן הכלל.

משה גפני: הבנתי.

מירב כהן: אז אתה יוצר מצב שהם זוכים להעדפה אל מול כל בעל עסק אחר.

משה גפני: גברת כהן, כדי להחליט מה הכלל ומה לא הכלל את צריכה ללכת לפריימריס או לעבור את מועצת גדולי התורה או את איווט ליברמן.

משה גפני: תחליטי.

מירב כהן: קטונתי, אני רק אומרת את עניות דעתי.

משה גפני: הבנתי, אבל בשביל זה אנחנו מחליטים.

מירב כהן: אתה תחליט, אבל אני חושבת שהנחת היסוד צריכה להיות שהיוצאים מן הכלל זה אנשים מסכנים שיש להם נכס והם תקועים אתו.

מירב כהן: אלה היוצאים מן הכלל.

מירב כהן: וכשאתה קובע סטנדרט שאומר שאל מול בעלי נכסים אחרים, שמשלמים ארנונה רגילה, הם זוכים להעדפה אתה יוצא מנקודת הנחה שהכלל זה אנשים מסכנים.

מירב כהן: זה לא נכון.

שגית אפיק: זה החוק היום.

שגית אפיק: אל תשכחי שהחוק היום נותן פטור מארנונה לנצח.

מירב כהן: החוק היום הוא מעוות לחלוטין ולא צריך - - -

משה גפני: תודה.

משה גפני: בבקשה, אדוני.

אריאל בן-בשט: רציתי לתת דוגמה לגבי מקרה שטיפלתי בו.

אריאל בן-בשט: בעל נכס, אדם בן 70 היום, קנה קומה בעיריית יהוד ובמשך 11 שנה – משנת 2000 עד שנת 2011 - לא הצליח להשכיר את הנכס הזה.

אריאל בן-בשט: העירייה רדפה אותו, והוא הפך אותו לבלתי ראוי לשימוש.

קריאה: הפך אותו.

אריאל בן בשט: הוא הפך אותו לבלתי ראוי לשימוש.

אריאל בן בשט: פה התחילה מחלוקת עם העירייה.

אריאל בן בשט: השורה התחתונה היא שהוא צבר חוב של 3 מיליון שקלים על הנכס הזה.

אריאל בן בשט: נאלצתי להגיע לבית המשפט העליון כדי להגיע לפשרה, שהוא ישלם בערך 10%.

אריאל בן בשט: הבן-אדם הזה בגיל 70, אם היה צריך לשלם את אותם 3 מיליון שקלים זה היה מביא אותו לפשיטת רגל.

אריאל בן בשט: האם זה מה שהצעת החוק רוצה לעשות?

אריאל בן בשט: זה פן אחד של הצעת החוק הזו.

אריאל בן בשט: הפן השני זה העניין היזמי.

אריאל בן בשט: הרי הרעיון הוא להשמיש נכסים.

אריאל בן בשט: יש מצב שיזם רואה נכס הרוס, והוא רוצה לבנות תחות אותו נכס הרוס איזשהו מגדל.

אריאל בן בשט: אם הוא ייקח בחשבון שהוא יתחיל מהשנה השניה או השלישית לשלם ארנונה, הדבר הזה יביא לכך שמלכתחילה הוא לא ייקח אותו נכס, כי הליכי התכנון במדינת ישראל לוקחים שלוש, ארבע וחמש שנים כדי לקבל היתר לבנות איזשהו מגדל תחתיו.

אריאל בן בשט: אם באותו פרק זמן הוא יצטרך לשלם ארנונה זה יביא לאחד משני דברים: לעצירת עסקאות, כי אם הוא יצטרך לשלום עוד מיליון, עוד 2 מיליון שקלים ארנונה עד שהוא יקבל את הפטור, הוא יצטרך להעלות את מחירי הדירות, כי זה חלק מהעלות שלו, או שמלכתחילה הוא לא ייכנס לאותה עסקה כי לא ישתלם לו לשלם כל אותה תקופה עד שהוא יקבל את ההיתרים את תשלומי הארנונה.

אריאל בן בשט: כלומר זה יביא לעצירת עסקאות או לעליית מחירי עסקאות או שזה ידפוק – סליחה על הביטוי - את אותם חלשים שמחזיקים בנכס.

אריאל בן בשט: זה מקרה שטיפלתי בו באופן אישי, ש-11 שנה הוא לא הצליח להיפטר ממנו וזה התנפח ל-3 מיליון שקלים.

אריאל בן בשט: נכון שיש מגמה ללכת לקראת האוצר.

אריאל בן בשט: אבל בפועל, כמו שאדוני אומר, אין אנשים שמחזיקים נכס ודווקא שוברים את האסלה או הכיור כדי לא להשמיש את אותה דירה.

אריאל בן בשט: זה בניגוד לכל רציונל.

אריאל בן בשט: גם בית המשפט העליון, בפסק דין מקיף, אמר את הדברים האלה.

אריאל יוצר: הדוגמה הזאת מצוינת, איך הופכים נכס ללא שמיש בצורה שתיארת.

אריאל יוצר: מתארים פה בן-אדם שקנה קומה שלמה, לא היה מוכן לרדת במחיר השכירות - -

אריאל בן-בשט: זו קומה מסחרית.

אריאל יוצר: קומה מסחרית, אז עוד יותר.

אריאל יוצר: לא היה מוכן לרדת במחיר השכירות.

אריאל בן-בשט: לא, אז אתה טועה.

אריאל בן-בשט: המסקנה שלך מוטעית.

אריאל יוצר: הפך את הנכס ללא שמיש ולא מוכן לשלם ארנונה.

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: נציגי השלטון המקומי, רציתם להוסיף משהו?

אלי מלאכי: אני רוצה להגיד משהו.

אלי מלאכי: אני סגן גזבר עיריית תל-אביב.

אלי מלאכי: המבחן הכלכלי הוא באמת מבחן, אבל לא תמיד המבחן הזה עובד.

אלי מלאכי: יש אנשים, כמו שהזכירה הגברת, כמו משקיעים מחוץ לארץ או כל מיני בעיות של ירושות.

אלי מלאכי: בתל-אביב יש אלפי מטרים שעומדים ממש ללא מעש.

אלי מלאכי: השיקול הוא לא תמיד כמו שאתה חושב, שיש שיקול כלכלי.

אלי מלאכי: כי אם יש שיקול כלכלי לא צריך את החוק, כל אדם רוצה למקסם את הרווחים שלו ונגמר הסיפור.

אלי מלאכי: שב ואל תעשה כלום.

אלי מלאכי: אם אומרים שבשנה השלישית או הרביעית משלמים את התעריף הכי נמוך, אז אם קובעים חמש שנים זה למעשה כאילו שילמו רק שנה אחת מלאה.

אלי מלאכי: זה ממש מינימום של המינימום.

משה גפני: לכן מה אתה מציע?

אלי מלאכי: קודם כול, אני מציע לקצוב את הזמן הזה.

משה גפני: אתה מקבל את ההצעה שלנו?

אלי מלאכי: לא לגבי התעריף המופחת, כי אז לא עשית כלום.

אלי מלאכי: עיקרת והפכת את המצב כאילו נשאר במצב הקודם.

אלי מלאכי: מה המצב הקודם אומר?

אלי מלאכי: אין סופיות.

משה גפני: אתה נראה לי תלמיד חכם.

משה גפני: אתה יודע שהרמב"ם אומר שלא קופצים עשר מדרגות בסולם, הולכים על הממוצע.

משה גפני: נכון לעכשיו המצב הוא שאותם אנשים שעליהם אתה מדבר בתל-אביב פטורים לגמרי.

משה גפני: אני קיבלתי ג'וק להביא את זה עכשיו.

משה גפני: אמרה לי היועצת המשפטית שעוד מעט יגיע חוק ההסדרים ופיצלנו את זה, אז שאביא את זה עכשיו.

משה גפני: אז הבאתי את זה.

משה גפני: הייתי יכול גם לא להביא.

משה גפני: אנחנו הולכים לשנות את המצב, אנחנו הולכים להגיד שאתה הולך להרוויח כסף, אדוני סגן הגזבר.

משה גפני: אם אתה אומר שיש אלפי נכסים כאלה, אתה הולך לקבל הרבה מאוד ארנונה.

משה גפני: אני מאוד מציע ללכת על הממוצע, לפני שתקום הזעקה ואז יכול להיות מצב חמור מאוד גם מבחינתכם.

משה גפני: חברי הכנסת, במיוחד בכנסת הנוכחית, ערים למה שהציבור אומר.

משה גפני: אנחנו נתחיל לקבל מכתבים מתל-אביב.

משה גפני: אם נלך בקיצוניות ונגיד לשלם ארנונה גבוהה על הנכסים ההרוסים כמו שמשלם אותו בעל מסעדה שמרוויח הון תועפות או בעל דירה שהיא דירה יוקרתית, תהיה זעקה עד לב השמיים.

משה גפני: אני כבר רגיל לדבר הזה.

משה גפני: ואז נצטרך לעשות דברים קיצוניים הפוכים.

משה גפני: אני מציע ללכת בדרך המדודה, ואני שמח שאריאל יוצר הסכים לזה.

משה גפני: אריאל יוצר זה הבעל הבית של אגף התקציבים במשרד האוצר.

אריאל יוצר: בעל הבית ההרוס.

משה גפני: אני חושב שהוא צדק בעניין הזה, צריך ללכת בדרך נורמלית.

משה גפני: הכנסת הבאה תבחן את הדברים, תראה מה קורה, האם באמת אנשים עושים מזה רווחים.

משה גפני: ישימו על זה עין מכיוון שאתם, העיריות, יהיה לכם יותר קשר עם האנשים של הנכסים ההרוסים בגלל שהם ייכנסו לתוך מתווה של ארנונה.

משה גפני: יהיה לכם יותר מידע, נדע יותר איפה לשים את הדגש האם אלה - אני לא אוהב להגיד "אנשים מסכנים" במקרה של נכס הרוס - אבל אנשים שאין להם מה לעשות עם הנכס הזה, הם לא מחזיקים אותו סתם; או שבאמת מדובר בכאלה שמנצלים את המצב הזה.

משה גפני: אני לא מבין איך הם מנצלים.

משה גפני: אני עושה את החשבון, אז או שבאמת יש סכסוך שאי-אפשר להתגבר עליו או שבאמת אי-אפשר למכור אותו ואי-אפשר לעשות אתו דבר אחר.

משה גפני: אני לא מציע ללכת על מתווה קיצוני מכיוון שבמתווה קיצוני נקבל פניות מאנשים, לא נעמוד בזה ונצטרך לשנות בחזרה באופן קיצוני.

משה גפני: לכן אני מציע ללכת על מתווה סולידי יותר, לשנות מהמצב הקיים, שהוא פטור לחלוטין, וללכת על מתווה נורמלי, לא לפגוע באנשים.

משה גפני: מבחינת ההכנסות של עיריית תל-אביב – בסדר.

אלי מלאכי: אם אנחנו מכמתים את הפורמולה של הפתרון שאומרת שבמשך חמש שנים ישלמו את התעריף הנמוך, זה אומר שבסך הכול הטלת עליו ארנונה לשנה אחת.

משה גפני: למה?

אלי מלאכי: כי התעריף הוא נמוך.

כפיר כהן: אתה לא מנסה להשיג את התמריץ שאתה מבקש להשיג.

משה גפני: הנכס עומד.

משה גפני: יש ארנונה נמוכה ויש ארנונה גבוהה.

משה גפני: אתה רוצה לתת לו את הארנונה הגבוהה?

קריאה: הוא לא מקבל שום שירות.

כפיר כהן: בוודאי שהוא מקבל שירותים.

כפיר כהן: למעט פינוי אשפה, הוא מקבלים שירותים מקיפים.

אלי מלאכי: אם לוקחים ממנו ארנונה נמוכה, אז מה עשית?

אלי מלאכי: תישאר כבר באותו מצב.

משה גפני: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, יש שני סוגי נכסים: יש נכסים שהם הרוסים ויש מצב שהאיש הרוס.

נסים זאב: אתה יודע שבעטרות אנשים מנסים להיפטר מהנכסים ולא מצליחים למכור או להשכיר, בגלל בעיות ביטחוניות.

נסים זאב: אנשים שהיו להם שם בתי-חרושת ששגשגו עד לפני מספר שנים - - -

פניה קירשנבאום: כשהיה שם שדה תעופה.

נסים זאב: בסדר.

נסים זאב: אנחנו חיים את המציאות שאנשים לא משאירים נכס בגלל שהם רוצים להשאיר אותו, אלא בגלל שלא יודעים איך להיפטר ממנו.

נסים זאב: הלוואי שיכלו למכור את הנכסים.

פניה קירשנבאום: גם וגם.

נסים זאב: גם וגם.

נסים זאב: לכן אני אומר, כשאתה בא להלקות מישהו - קצת ברחמים, הכול במידת הדין.

נסים זאב: אני מסכים שמי שיש לו כבר מעל שלוש שנים נכס שעומד ריק, אפשר לתת לו רק שנתיים, ואפשר לבדוק את זה.

נסים זאב: אבל מי שרק מאז תחילת החוק יש לו נכס שעומד ריק, אפשר לתת לו שלוש שנים ובשלבים, כפי שהצעת, להעלות את הארנונה.

נסים זאב: בוא נחליט על אחוזים.

נסים זאב: הנושא הבא הוא הנושא שדיברנו עליו בישיבה הקודמת, הנושא של הכנסיות והפטור שיש על בתי כנסת.

נסים זאב: החוק נותן שוויון בין כנסיות ובין בתי כנסת, ואני חושב שזו היתה כוונת החקיקה, שלא תהיה אפליה.

נסים זאב: משום מה, מישהו רצה לפרש את זה בצורה עקומה והלכו עם זה לבג"ץ.

נסים זאב: יש פה סכנה שהחקיקה היא לא חקיקה, רוצים לבטל אותה ודרך הכנסיות להרוס את בתי הכנסת.

נסים זאב: מדובר בסך הכול בארבע או חמש כנסיות - - -

משה גפני: חמש כנסיות.

נסים זאב: אני חושב שבגלל חמש כנסיות לא צריך לגזור גזירה על אלפי בתי כנסת בכל רחבי הארץ.

נסים זאב: אני מבקש שזה ייכנס בהצעת החוק הזו.

משה גפני: אתם מסכימים?

משה גפני: אתם מתנגדים?

אריאל יוצר: הנושא הזה, אני לא מתעסק בו באופן ספציפי.

משה גפני: אבל אתם מתנגדים לזה?

משה גפני: יש עם העניין הזה בעיה?

אריאל יוצר: אני יכול לבדוק עכשיו ולהגיד.

משה גפני: אוקיי.

אריאל יוצר: אם אפשר, עוד מילה לגבי התעריף, ממש בקצרה.

אריאל יוצר: אני חושב שההצעה שהצעת היא הצעה מאוזנת, והיא בטח משפרת את המצב הקיים.

אריאל יוצר: מילה לגבי התעריף – יותר הגיוני לעשות תעריף רגיל, כי גם הפטור הוא פטור מלא.

אריאל יוצר: לא הלכנו לעולם שבו אמרנו שהפטור יהיה חלקי והתשלום יהיה תשלום חלקי.

אריאל יוצר: אנחנו רוצים לדעת באמת שאחרי תקופת התשלום אותו אדם לא שיפץ או מכר את הנכס שלו כי באמת לא - - -

משה גפני: אין לי לב לעשות את זה, באמת.

משה גפני: אם אני צודק והחשש שלי הוא אמיתי – ובאמת אין שום נגיעה לכאן או לכאן.

משה גפני: אין לי פה אג'נדה ואין לי איזה נכס הרוס באיזשהו מקום, ולא לבן דוד שלי – אם זה נכון וברוב המקרים, כמו שאני חושש, מדובר על אנשים שאין להם מה לעשות עם הנכס, הם מנסים להיפטר ממנו כל הזמן ולא מצליחים, והם באמת הרוב, אז אם אתה נותן להם תעריף גבוה אתה עושה עוול גדול.

משה גפני: אנחנו מדברים על תהליך שלוקח שנים.

משה גפני: זכותכם המלאה לבוא עם הצעת חוק חדשה.

אריאל יוצר: לא אעשה את זה.

משה גפני: לא, למה?

אריאל יוצר: כי הכנסת אישרה חוק עכשיו.

אריאל יוצר: לא אביא בעוד חודשיים שמשנה - - - עם כל הכבוד, זה לא רציני, לא לי ולא לך.

משה גפני: לא, אריאל, אני לא מבקש בעוד חודשיים.

משה גפני: אני אומר לבחון את הדברים האלה, לראות.

משה גפני: הרשויות יתחילו לטפל בכל המקרים האלה, אנשים ישמעו שיש חוק שמטפל בנכס הרוס, יהיה את התהליך הזה.

משה גפני: בתהליך הזה כולנו נוכל להגיע למסקנה.

משה גפני: אנחנו לא משני עברי השולחן, כולנו מתלבטים בשאלה האם אנחנו מדברים על כאלה שהם מנצלים סיטואציות ועושים איזה עסקים שאנחנו לא יודעים מה הם, או שבאמת מדובר בכאלה שסתם עומד להם הנכס הזה – בגלל סכסוך או בגלל שהם לא מצליחים למכור את זה – אז אם אתה מטיל עליהם עכשיו חובה של תשלום גבוה - - -

אריאל יוצר: אם מה שאתה אומר נכון - שינוי החקיקה יגיע מהר מאוד; אם מה שאני אומר נכון – שינוי החקיקה לא יגיע בכלל.

משה גפני: למה?

אריאל יוצר: כי להוריד בגלל שנעשתה כאן איזושהי טעות זה יחסית פשוט וזה קורה, ולהעלות בגלל שנעשתה טעות בניתוח שלנו זה מאוד קשה לבצע.

אריאל יוצר: אני לא חושב שאנחנו טועים, אני די בטוח שאנחנו לא טועים.

אריאל יוצר: גם אם אנחנו טועים, התיקון אפשרי.

אריאל יוצר: ההפוך מזה – הרבה פחות.

משה גפני: טוב.

משה גפני: אני מציע את ההצעה שלי.

משה גפני: מי אדוני?

עדי מוסקוביץ: עורך דין מוסקוביץ מלשכת התיאום בהתאחדות התעשיינים.

עדי מוסקוביץ: יש לי שתי הערות.

עדי מוסקוביץ: הרבה פעמים חוסר האפשרות להשתמש בנכס נובע מסיבות אובייקטיביות הנוגעות למגבלות תכנוניות, למצב ביטחוני ולפעמים גם למבנים לשימור – אי-אפשר להשתמש בנכס מסיבות שקשורות לשימור הבניין.

עדי מוסקוביץ: דבר שני, יש מקומות בעולם שמטפלים בנושא הזה – ורצוי שגם האוצר ישקול את הדבר הזה – דווקא בצורה של תמריצים, לא עם המקל אלא עם הגזר.

עדי מוסקוביץ: נותנים לנכסים, אחרי שנכנסים למעגל - - -

נסים זאב: אתה רוצה עוד הוצאה?

נסים זאב: האוצר מחפש מאיפה לקבל כסף לא מאיפה לתת.

עדי מוסקוביץ: - - נותנים להם הנחות בארנונה.

עדי מוסקוביץ: זה יכול להיות פתרון אם רוצים להחזיר נכסים למעגל החיים, דווקא לנקוט בשיטת התמריץ ולא בשיטת העונש.

משה גפני: בבקשה, בקצרה.

משה גפני: מירב כבר דיברה.

יובל אדמון: אקצר.

יובל אדמון: שני דברים חסרים לי מאוד.

יובל אדמון: אני אוהב שמעמיקים בנתונים, ולא שמעתי מאף אחד מהחברים המכובדים איזשהו נתון, חוץ מאיזה מקרה ספציפי אחד שייגע לנו ברגש או אמירה כללית שזה הזוי.

יובל אדמון: חבר'ה, בדקו ומצאו 1,500 נכסים בירושלים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני מקבל את ההצעה שלך, אני מציע שמשרד האוצר יבוא עם נתונים מדויקים, ועד אז לא נדון בזה.

משה גפני: יש לך נתון?

אריאל יוצר: יש לי נתון.

אריאל יוצר: אתה רוצה שאגיד מאיפה הוא?

משה גפני: לא, אל תגיד מאיפה הוא.

משה גפני: אין נתון.

אריאל יוצר: יש נתון.

אריאל יוצר: העלינו אותו בוועדה מסוימת.

משה גפני: איזה נתון?

משה גפני: אין נתון.

משה גפני: ההיפך, אני עושה מעשה שהוא לא הכי מקצועי.

משה גפני: אני הולך לחקיקה, אני הולך להרע מאוד לאנשים האלה מבלי שיש נתון.

יובל אדמון: יכול להיות שאתה מרע לאנשים שלא כל כך רע להם.

משה גפני: אבל זה הכול סברות.

משה גפני: חבל על הזמן.

משה גפני: מה הדבר השני?

יובל אדמון: הנקודה השניה, דיברו על מקלות וגזרים ועל מה שקורה בחוץ לארץ.

יובל אדמון: אני קצת מכיר את המצב – מה עושים בארצות-הברית בבוסטון ובניו יורק.

יובל אדמון: מה שעושים זה שאם מישהו לא מוכן לשפץ את הבית שלו אחריX זמן מעקלים לו את הבית.

יובל אדמון: אז גזרים ומקלות - - -

משה גפני: אני מאוד מודה לך.

משה גפני: היועצת המשפטית, תקראי בבקשה.

שגית אפיק: תיקון סעיף 330 בפקודת העיריות.

שגית אפיק: היום הסעיף קובע: "נהרס בנין שמשתלמת עליו ארנונה לפי הוראות הפקודה, או שניזק במידה שאי אפשר לשבת בו, ואין יושבים בו, ימסור מחזיק הבניין לעירייה הודעה על כך בכתב, ועם מסירת ההודעה לא יהיה חייב בשיעורי ארנונה נוספים;".

שגית אפיק: עכשיו אנחנו קובעים: "האמור בו יסומן "(א)", ובו, במקום הסיפא החל במילים "בכתב, ועם מסירת ההודעה" יבוא: "בכתב, ויחולו הוראות אלה:"

משה גפני: סליחה רגע.

משה גפני: אריאל, שאלו אותי שאלה נכונה.

משה גפני: אנחנו מאשרים את זה, אתם לא מביאים את תזכיר החוק.

אריאל יוצר: ברור שלא.

שגית אפיק: "(1) עם מסירת ההודעה לא יהיה חייב בשיעורי ארנונה נוספים לתקופה שלא תעלה על שלוש שנים (להלן – תקופת הפטור הראשונה); (2) חלפה תקופה הפטור הראשונה יהיה חייב בארנונה לגבי אותו בניין בסכום המזערי הקבוע ביחס לנכס בסיווג זהה או דומה לתקופה נוספת שלא תעלה על חמש שנים (בסעיף זה – תקופת התשלום), בין ברציפות ובין במצטבר; (3) חלפה תקופת התשלום והבניין נותר במצב של נכס הרוס או ניזוק כאמור ימסור מחזיק הבניין לעירייה הודעה בכתב על כך ולא יהיה חייב בתשלומי ארנונה נוספים; אין האמור גורע מחבותו של מחזיק בשיעורי הארנונה שהגיע זמן לפרעונם לפני מסירת ההודעה.

שגית אפיק: (2) אחרי סעיף קטן (א) יבוא: "(ב) השר, באישור ועדת הכספים של הכנסת, רשאי לקבוע בתקנות כללים שיחולו על בניין כמפורט בסעיף קטן (א) בתקופת התשלום.

שגית אפיק: " אני לא בטוחה אם הסעיף הזה דרוש.

משה גפני: אבל זה לטוב ולרע.

שגית אפיק: כמו שאתה רואה, זה סעיף כללי.

שגית אפיק: הוא לא אומר - - -

משה גפני: זאת אומרת, אם שר הפנים יעשה עבודת מחקר ויוכל לבוא למסקנה שהטענות האלה, כמו שמביאים בעניין ירושלים או ההיפך, מה שמביאים בעניין אור עקיבא, נכונות – הוא יוכל לקבוע כללים שישנו מהחקיקה הראשית הקיימת, אם אנחנו מאשרים את החוק הזה.

משה גפני: שר הפנים יכול לעשות עבודת מחקר, אנחנו מאפשרים לו.

משה גפני: את צודקת שיכול להיות שהוא לא יגיע לכלום.

משה גפני: יכול להיות.

משה גפני: אני נוטה יותר לחשוב שהוא לא יגיע לכלום, מפני שזה באמת דבר מאוד מורכב, אבל אם שר הפנים עושה עבודת מחקר טובה ורצינית הוא יכול לבטל את הפטור בכללים ולחייב ארנונה גבוהה?

שגית אפיק: לא, זה לגבי תקופת התשלום.

משה גפני: הוא לא יוכל לחייב?

קריאה: בתקנות הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה.

שגית אפיק: אז פסקה (2) יורדת.

אריאל יוצר: אין בעיה שתרד פסקה (2).

אריאל יוצר: התעריף מאוד נמוך.

אריאל יוצר: זה שקול לשנה של ארנונה רגילה.

שגית אפיק: התחילה של הסעיף שהקראתי היא ב-1 בינואר 2013.

שגית אפיק: אתה רוצה להצביע קודם על ההסתייגות של חבר הכנסת נסים זאב, אז זה בפקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורים), 1938 בסעיף 5ג(ה)(1).

שגית אפיק: במקום הסיפא: "החל במילים והכול לגבי" יבוא: "לרבות מבנה או חלק ממבנה שייעודו העיקרי הוא קיום תפילה והשימושים הנוספים בו, ככל שישנם, הם ללימודי דת לפי העניין או לצרכים הנובעים מקיום התפילה ומלימודי הדת כאמור ושאין בו פעילות עסקית".

שגית אפיק: זה למעשה החלת אותו תיקון שנעשה במרץ 2010 על כל בתי התפילה.

שגית אפיק: תחילת הסעיף הזה, סעיף 5ג, היא במועד שבו עשינו את התיקון, יום ח' בניסן התשע"א, 23 במרץ 2010.

שגית אפיק: אז קודם תצביע על ההסתייגות הזאת.

משה גפני: מי בעד ההסתייגות של חבר הכנסת נסים זאב?

משה גפני: מי נגד?

משה גפני: בעד ההסתייגות – פה אחד

משה גפני: ההסתייגות נתקבלה.

משה גפני: תודה, ההסתייגות נתקבלה פה אחד.

אריאל יוצר: לגבי הוראת מעבר על נכסים שעמדו הרבה זמן הרוסים?

משה גפני: אפשר להוסיף.

משה גפני: נכס שהיה, נניח, 12 שנה פטור, זה יהיה שנתיים.

שגית אפיק: זאת, נכס שקיבל פטור מארנונה במשך 12 שנה לפי סעיף 330, במקום שלוש שנים זה יהיה שנתיים, ברציפות או במצטבר.

משה גפני: סעיף 38(2) להצעת חוק המדיניות הכלכלית (ארנונה לנכס הרוס או ניזוק) - - -

שגית אפיק: זה ייכנס בפקודת העיריות.

משה גפני: פקודת העיריות, תיקון סעיף 330.

משה גפני: מי בעד אישור הצעת החוק לקריאה שניה ושלישית?

משה גפני: מי נגד?

משה גפני: בעד – פה אחד

משה גפני: הצעת החוק נתקבלה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: הצעת החוק אושרה לקריאה שניה ושלישית.

משה גפני: אני נועל את הישיבה.