ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 678, 2012-07-23 10:00

עינת וילף: בוקר טוב.

עינת וילף: אני פותחת ישיבה של ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עינת וילף: הישיבה היום היא תחת הכותרת של יוזמה חינוכית – בית הספר "אמי"ת עציון" בקריית מלאכי.

עינת וילף: בשבועות האחרונים אנחנו מקיימים בוועדה סוג של פרויקט דגל, שאחת לשבוע מגיעה לוועדה בדרך כלל מורָה או מנהלת שמציגה מה נעשה אצלה בבית הספר בתחומים שונים כשהמטרה העיקרית היא לתת ביטוי מוחשי לרעיון המנחה שלי כיושב ראש ועדה שמערכת חינוך טובה, מערכת חינוך מצטיינת היא מערכת חינוך ששואלת את המורים מה לעשות, ולא אומרת להם מה לעשות.

עינת וילף: לכן יש חשיבות מיוחדת שקובעי מדיניות, חברי כנסת, אנשי משרד החינוך באופן מסודר יקשיבו למורים, ישמעו את עמדותיהם, ובעיקר את הרעיונות שיש להם.

קריאה: איפה אפשר להציג את זה?

עינת וילף: פה בוועדה, אחת לשבוע אנחנו מציגים.

קריאה: - - -

עינת וילף: לשלוח לי מכתב מסודר, להציג את הסיפור, והחל מהמושב הבא אני מאוד אשמח.

עינת וילף: המושב הזה הסתיים.

עינת וילף: אנחנו קראנו על הסיפור שלכם בעיתון ועל הנושא של הארכת שנת הלימודים; וכאן אני אתן לכם קצת יותר רקע: לפני שנה, בעת "מחאת העגלות", הופיעו הרבה מאוד אימהות בכנסת, ומעבר להרבה דברים של מחירי הטיטולים ומחירי האוכל ומעונות וצהרונים, אחד הנושאים שעלה בצורה משמעותית הוא הפער הגדול שבין ימי החופשה הניתנים להורים בישראל – או למבוגרים – לבין ימי חופשה שיש בבתי הספר.

עינת וילף: הפער הזה שווה הרבה מאוד כסף, הוא פער שאחראי על פערים כי על הפער הזה צריך לגשר באמצעות קייטנות שעולות כסף, חופשים ודברים כאלה.

עינת וילף: ביקשתי ממרכז המחקר והמידע של הכנסת להכין מחקר על מצבה של מדינת ישראל לעומת מדינות אחרות.

עינת וילף: הסתבר שהתחושה במחאתן של האימהות גובתה גם בנתונים שנבדקו בכל המדינות המפותחות.

עינת וילף: הפער בישראל בין ימי החופשה למבוגרים לבין ימי החופשה לילדים הוא 66 ימים בשנה, וזה אחד המספרים הגבוהים ביותר.

עינת וילף: זאת אומרת לבד מאתנו הייתה רק ליטא.

עינת וילף: רק בה היו 71 ימי פער.

עינת וילף: זה הרבה כסף, וזה שווה הרבה כסף להורים, וזה דבר שמגביר את הפערים.

עינת וילף: לכן ברור שכדי להתמודד עם זה צריך לעשות את זה משני כיוונים – צריך גם להסתכל על מערכת החינוך וגם צריך להסתכל על ימי החופשה בכל מגזר העבודה – הציבורי והפרטי.

עינת וילף: אמנם שנת הלימודים הקרובה מתחילה ב-27 באוגוסט, אבל הימים האלה מוחזרים בהמשך השנה.

עינת וילף: כלומר הפער לא נסגר.

עינת וילף: זה לא שהוסיפו ימי לימודים.

עינת וילף: תמיד כשמדברים על הנושא מדברים על הסכמים קיבוציים, ושעד שלא משנים את כל מבנה העבודה של המורים בישראל לא ניתן להתמודד עם זה.

עינת וילף: אבל ברגע שקראתי שאתם עשיתם את זה, אמרתי, בוא נלמד; בואו נראה מה אפשר ללמוד מהניסיון שלכם ביחס למערכת בכלל, ואולי מתוך הניסיון שלכם אפשר יהיה להעביר המלצות והצעות למערכת בכללה.

עינת וילף: אז קודם כול, אם תוכלו להציג את עצמכם, ומי מציג את המצגת.

עינת וילף: בבקשה.

תמיר שרים: נוית קמארי תעזור לי בתחום הטכני.

תמיר שרים: היא בעצם רכזת התחום הבלתי פורמלי של בית הספר.

יהודית גידלי: סליחה, אתה יכול להציג את עצמך?

תמיר שרים: אני תמיר, מנהל בית הספר.

זאב אלדר: אני מפקח במשרד החינוך, מייצג את המשרד.

דוד מנצור: אני מהסתדרות המורים

זהבה הראל: אני מפקחת מנהל, חברה ונוער, שתחת האחריות שלה כל הפעילות הבלתי פורמלית וכל ימי הפגרה.

מיכל גרינבלט: אני יועצת בית הספר.

בתיה אריאלי: אני נציגת רשת אמי"ת

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: מי יציג את המצגת?

עינת וילף: בבקשה.

תמיר שרים: המילים "הארכת שנת הלימודים", מבחינה פורמלית צריך לזכור שזה מבנה של קייטנה ששייכת למנהל חברה ונוער.

תמיר שרים: השינוי אצלנו הוא שהילדים לומדים ממש.

תמיר שרים: לכן השתמשנו במינוח "הארכת שנת לימודים", זה קמפוס של בית ספר, זה מורים של בית ספר, זה צוות שהתלמידים מכירים אותו.

תמיר שרים: בפועל צריך לזכור שיש פער בין הארכת שנת לימודים לבין זה שפורמלית זה מונח במנהל חברה ונוער כקייטנה.

עינת וילף: אז רק שאני אבין טכנית – התקציב שמממן את הימים האלה הוא - -

תמיר שרים: הוא לא קשור לשכר לימוד של משרד החינוך או שעות הוראה רגילות; הוא מבוסס על ספונסרים שתומכים ברעיון, כמו רשת אמי"ת, קרן "עתיד חירות", הורים שמשלמים לפי ועדת הנחות ותרומות שאנחנו צריכים כדי לצמצם את הפערים.

עינת וילף: כלומר למנהל חברה ונוער יש תקציב או מימון לדברים כאלה?

עינת וילף: לא.

זהבה הראל: לא.

עינת וילף: כלומר המימון הוא הורים, תרומות, גורמים חיצוניים.

תמיר שרים: וזהו בעצם.

יהודית גידלי: זאת הייתה חובה?

תמיר שרים: לא.

יהודית גידלי: מי שרצה.

תמיר שרים: במצגת אנחנו נדבר על זה.

תמיר שרים: זה מי שרצה מהתלמידים, מי שרצה מהצוות.

תמיר שרים: זה מבוסס רק על רצון וזה לא פוגע בזכויות של אף אחד מהאנשים שקשורים למערכת עצמה.

תמיר שרים: מעט על בית החינוך: בית החינוך עצמו הוא עם 12 כיתות; מספר המורים של משרד החינוך המועסקים על-ידי המשרד הוא 28; פילוח אוכלוסיית התלמידים הוא נתון מעניין.

תמיר שרים: זה בית ספר אולי עם 37% ילדי קהילת אתיופיה.

תמיר שרים: פה כתוב 36%, אבל בפועל הוא מוביל בקליטת עלייה בכל האזור.

תמיר שרים: זאת בעצם קבוצת התלמידים הגדולה ביותר.

תמיר שרים: יש ילדי יישובי הסביבה, ילדי הגרעין התורני שזה גרעין משימתי – נמצא פה שמעון חזן, מנכ"ל הגרעין התורני.

תמיר שרים: הם מהווים 20%, אבל הם קטליזציה להרבה מאוד התנהלויות מאוד איכותיות שזה גם היוזמה שלהם לפני שנים.

תמיר שרים: אני אסקור את זה בהרחבה בהמשך.

עינת וילף: זה בית ספר יסודי?

תמיר שרים: יסודי – א' עד ו'.

יהודית גידלי: כמה תלמידים יש?

תמיר שרים: 260 תלמידים.

יהודית גידלי: תודה.

תמיר שרים: 22% הם ילדי ותיקי הקריה שהם לא כל הקטגוריות האחרות שהזכרנו.

יהודית גידלי: האם אתם נחשבים במסגרת ממלכתי-דתי?

תמיר שרים: אנחנו נחשבים במסגרת ממלכתי-דתי.

תמיר שרים: בית החינוך בכותרת פה הוא "ללא הפסקה".

תמיר שרים: אנחנו יודעים שאי אפשר ללא הפסקה, אנחנו חייבים כולנו גם קצת לנוח, אבל זה כמונח.

תמיר שרים: בשקופית הזאת רציתי להניח הנחות יסוד בבניית המסגרת.

תמיר שרים: בסעיף הראשון: יש קונפליקט מובנה בין מה שטוב לנו לבין מה שנוח לנו.

תמיר שרים: הקונפליקט הזה מוכר לנו עוד מראשית העולם.

תמיר שרים: אפילו אפשר לקחת את הדמות עצמה שקוראים לה נוח שהצילה את היקום, והצליחה להביא להמשך קיום העולם ובעלי החיים.

תמיר שרים: אבל כשהיא יצאה מהתיבה היא בכתה.

תמיר שרים: בורא עולם פונה ואומר לה: עכשיו אתה בוכה?

תמיר שרים: – כך מובא ב"זוהר" – היית צריך לבכות קודם.

תמיר שרים: בנית תיבה במשך 120 שנה.

תמיר שרים: ב-120 שנה יכולת לעשות הרבה דברים אחרים, כמו למשל לעסוק בחינוך.

תמיר שרים: אבל נוח כשמו כן הוא – לפי הביקורת שיש דורשים אותו לגנאי – "איש צדיק תמים היה בדורותיו".

תמיר שרים: בדורותיו היה נחשב יותר מכולם, אבל אמתית הוא יכול היה לעשות הרבה יותר, הפוטנציאל הטמון בו היה הרבה יותר גדול.

תמיר שרים: כך הביקורת של מי שדורשים אותו לגנאי, ואומרים, יכולת לעשות דברים הרבה יותר טובים.

תמיר שרים: עד כדי כך שהזוהר הקדוש קורא לו במונח שאם הוא לא היה כותב אני לא הייתי יכול להגיד – "רעיה שטיא" – מנהיג שוטה.

תמיר שרים: יכולת לקחת את כתר המנהיגות ולעשות הרבה יותר, לחולל פלאים ב-120 השנה של הבנייה.

תמיר שרים: למה אני נזכר בזה עכשיו?

תמיר שרים: כי כשמו כן הוא – נוח.

תמיר שרים: אחריו בא אברהם אבינו שמתרוצץ ממקום למקום, מוכן לוותר על דברים, "לך לך מארצך", מסתובב סביב אנשים, עושה קבוצות, משפיע.

תמיר שרים: במסרים שמחלחלים הוא בעצם בוחר באנטיתזה של הנוחות, שהיא קרבה אל הטוב.

תמיר שרים: אז ברור לנו שהייתה מדרגת טוב בנוח – אף אחד לא חולק על ההצלה שלו לקיום – אבל הבחירה בנוחות, לפעמים – כולנו יכולים להודות, שיותר נוח להישאר עוד שעה לישון במיטה, אבל זה לא בהכרח טוב.

תמיר שרים: בקונפליקט הזה שבין הטוב לנוח, אני רוצה להציג איזושהי פלטפורמה אולי קצת פחות נוחה, קצת יותר מאתגרת.

תמיר שרים: אבל בסוף היא גם מפרגנת מכל הכיוונים – ילדים, צוות, הורים.

תמיר שרים: ועכשיו גם מכם שהייתה הפתעה בשבילי לקבל את הטלפון להגיע לכאן.

תמיר שרים: יישר כוח ותודה על ההזדמנות.

תמיר שרים: הילדים זקוקים למסגרת לטובתם ולביטחונם.

תמיר שרים: לא יעזור לנו כלום, אנחנו יודעים שגם ילד שנהנה מהחופשה בשלב מסוים מתחיל "לטפס על הקירות".

תמיר שרים: אנחנו רוצים ליצור מצב שילדים נמצאים במסלול ובמצב שמאפשר עוגנים שדואגים לביטחונם הפיזי וגם הנפשי.

תמיר שרים: הנחת יסוד נוספת: בית צריך יציבות.

תמיר שרים: הורים עובדים צריכים לשמור על מקום עבודתם.

תמיר שרים: יש אימהות, עקרות בית, שאומרות לי, אני נגד קייטנות, אני רוצה שהילדים יהיו בבית.

תמיר שרים: זה משהו שצריך להבין שיש כאלה שמאוד זקוקים לו וכאלה שממש לא מעוניינים בו.

תמיר שרים: יש עוד הנחת יסוד: ילדים ומורים חייבים אפשרות לאוורור.

תמיר שרים: פה צריך להודות למי ששומר על הזכויות שלנו, דוד מנצור.

תמיר שרים: צריך לדעת שיש אנשים שגם חודשיים לא מספיקים להם.

תמיר שרים: רמת השחיקה שלהם, הגיל שהם הגיעו אליו וכולי.

תמיר שרים: יש אנשים ומורים שבאו והודו לי – אני מודה לך על ההזדמנות כי יותר מחודש אני לא צריך ולא טוב לי.

תמיר שרים: בעצם בבסיס שמהווה את כל היכולת למסגרת החינוכית בקיץ זה שכל שינוי מהותי במערכת מחייב לגייס את הצוות, ההורים והתלמידים, מתוך רצון טוב.

תמיר שרים: אי אפשר לפגוע בזכויות של אף אחד.

תמיר שרים: ההיסטוריה של התהליך הייתה על-ידי גורם חיצוני בבית ספר.

תמיר שרים: הוא מתרחש שנתיים בתוך בית ספר, אבל קדם לו ארגון קהילתי של עמותה שבסך הכול מספר הילדים שלומדים בבית הספר הוא בקושי 20%.

תמיר שרים: אבל זה גרעין משמעותי שנתן לנו את המרץ ואת הפוש כדי להגיע לשם עם כלל ההורים שתמכו בדבר.

תמיר שרים: בשנה שעברה במסגרת בית הספר הצלחנו להגיע רק למחצית מהתלמידים, 53% - -

עינת וילף: אז רק רגע על זה.

עינת וילף: הגרעין התורני הקים קייטנה כמה שנים קודם.

עינת וילף: בית הספר העניק לו פיזית את מבנה בית הספר כדי לקיים את הקייטנה שם- -

תמיר שרים: רק בשלוש השנים האחרונות.

עינת וילף: כלומר בהתחלה זאת הייתה קטנה בחוץ.

עינת וילף: האם הם שילמו לבית הספר שכר דירה בשלוש השנים האלה?

תמיר שרים: אנחנו ראינו בזה ערך ונרתמנו לפני שלוש שנים.

תמיר שרים: זה עדיין היה הגרעין התורני, אבל בקמפוס של בית הספר.

תמיר שרים: ובשנה שעברה לקחנו את המושכות והחלטנו להכין מערכת פדגוגית שלמה של תכנית לימודים מפורטת לפי יום ושעה.

עינת וילף: אבל רק לפני כן – בשלוש השנים האלה שמקיימים את הקייטנה בתוך בית הספר, מי מממן את הקייטנה, הורים?

תמיר שרים: הגרעין התורני שיש לו עמותה מסודרת טיפל בכל הדברים האלה, ואנחנו רק נתנו קמפוס.

עינת וילף: הוא גייס כסף.

עינת וילף: והקמפוס שנתתם לצורך העניין זה הזכות שלכם לתת את הקמפוס או הרשת או העירייה?

תמיר שרים: עם העירייה.

תמיר שרים: העירייה בבעלות המקום בתיאום עם העירייה, בפיקוח מלא של מנהל חברה ונוער על המתקנים עצמם, כל מה שקשור לתקינות של המקום, ואז יש הרישיונות.

עינת וילף: אבל זאת הייתה בעצם נתינה של בית הספר ושל העירייה.

עינת וילף: העמותה מביאה את מה שמביאה, ובמשך שלוש שנים הקייטנה הזאת מתקיימת בתוך בית הספר, אבל היא קייטנה, לצורך העניין.

תמיר שרים: כן, קייטנה פורמלית.

תמיר שרים: אנחנו שמחים שהשנה 83% תלמידים הביעו אמון גדול ברצון להיות בתוך המסגרת.

תמיר שרים: אני לא הבאתי לכם, אבל אתמול אחד התלמידים שלח לי שיר שהוא גם כתב וגם הלחין, על עצם העובדה שהוא רואה ילדים מסתובבים בחוץ, ואומר – ואנחנו הולכים ללמוד.

תמיר שרים: והוא אומר את זה בשמחה – איזה כיף שאנחנו משהו אחר.

תמיר שרים: זה ילד בהחלט איכותי והוא מבין ומכיר בטובה של הזכות שניתנה לו לא להסתובב ברחוב כמו חברים אחרים שהוא רואה.

עינת וילף: כמה הורים משלמים היום?

תמיר שרים: המחיר המרבי שבקושי 20% משלמים אותו הוא 590 שקלים.

עינת וילף: לכל החודש.

תמיר שרים: לכל החודש כולו.

עינת וילף: זה המחיר המרבי - -

תמיר שרים: רוב ההורים נמצאים בוועדת ההנחות בסביבות 450 שקלים לכל ארבעת השבועות.

תמיר שרים: יש מספר הורים, עשר מלגות שנתנו להורים שמשלמים רק 100 שקלים, ועוד ילדה אחת שלא שילמה כלום; כאב לי הלב, אין עם מי לדבר שם, אז צירפתי אותה.

מיכל גרינבלט: שניים.

תמיר שרים: זה בעזרתה של היועצת שהיא ראש תחום טיפוח שלנו.

תמיר שרים: היא דואגת לאתר את הדברים שצריכים, ואנחנו קופצים על העגלה.

עינת וילף: אבל הרוב 450 שקלים לכל החודש.

תמיר שרים: כן.

עינת וילף: בסדר, יפה.

תמיר שרים: תכנית הלימודים מפורטת סביב רעיון ערכי או אידיאולוגי שמלווה את כל התקופה.

תמיר שרים: אנחנו לוקחים את זה כתקופה מיוחדת – אם זה "ואהבת לרעך כמוך", אם זה לעשות מצוות שבין אדם לחברו.

תמיר שרים: לפני שנתיים הייתה "קייטנת המקדש" – למדנו על ירושלים.

תמיר שרים: כל פעם לוקחים איזשהו רעיון, וסביב זה כל ארבעת השבועות מקבלים ביטוי שיורד גם לפרטים ברזולוציות הגבוהות גם של חומרי למידה וגם של חומרי יצירה וגם של סיורים סביב הרעיון הזה.

תמיר שרים: אלה ארבעה שבועות שמצד אחד לומדים.

תמיר שרים: אבל פה לא לומדים את מסלול הלימודים הרגיל והסדיר של משרד החינוך כדי לא למנוע מילדים שנעדרים מהמקום בעצם להפסיד חומר לימודי.

עינת וילף: במעבר בין הקייטנה שהייתה בתוך כותלי בית הספר להחלטה שאתם לוקחים את זה – תאר לי מה היה התהליך, כלומר האם אתה על דעת עצמך ישבת עם צוות המורים, ואמרתם, קורה משהו יפה בתוך בית הספר?

עינת וילף: כלומר מה היה התהליך שבו אמרתם, אנחנו לוקחים את זה אלינו?

תמיר שרים: למען האמת זה הוקם בצורה מאוד וולונטרית קודם, ויש יתרון יפה וטהור לרוח ההתנדבות.

תמיר שרים: אבל צריך לומר שברמה המקצועית כשאתה לוקח אנשי צוות ומטיל עליהם משימות זה יורד לטבלאות של משבצות מסודרות שעומדות בקריטריונים, שיש איזשהו רעיון שמארגן את כל הדברים.

תמיר שרים: הבנו שאם יש לנו חודש של לימודים כפלטפורמה של ילדים וצוות, אז צריך לעשות אתו הרבה מעבר למה שנעשה עד עכשיו.

עינת וילף: אבל עדיין אני מנסה להבין מתי הרגע של היוזמה?

עינת וילף: אתם מחליטים ללכת עוד כמה צעדים מעבר לכך שיש קייטנה בתוך כותלי בית הספר.

עינת וילף: האם מורים בצוות אמרו, בוא ניקח את זה אלינו, האם אתה אמרת?

עינת וילף: איפה היה שלב היוזמה?

עינת וילף: צריך להודות למישהו שהוא מנחה פדגוגי של תחום דעת מסוים בבית הספר, שאמר שבקייטנה אפשר לעשות כך וכך.

עינת וילף: אבל זה היה קטליזטור, כי משם נפתח פתח שפתאום הבנו שמי שקיבל על עצמו את ניהול הקייטנה ומי שקיבל על עצמו את המדריך הראשי – כל אחד הוליך עוד ועוד, ואז נוצרה פתאום מערכת שלמה וענפה של שלל רעיונות.

עינת וילף: זאת אומרת הקטליזציה הזאת למנחה מסוים שהחליט שצריך לנצל את הזמן הזה.

עינת וילף: זה לא סתם שהתכנסנו כאן היום ויצקנו תכנים.

עינת וילף: משם ואילך זה פרץ לכל מיני כיוונים וגם איזונים כי ילדים לא לומדים הרבה שעות כל יום.

עינת וילף: בשלוש השנים שזה היה בתוך כותלי בית הספר כמה מצוות בית הספר היה בקייטנה?

תמיר שרים: צוות מינימלי שהיום מונה ארבעה מלמדים, קרי בנים שהם מחנכים ועוד איש מנהלה.

תמיר שרים: אנחנו שישה אנשים צוות שבחרו בזה, ולהערכתי, בשנה הבאה יהיו עוד חבר'ה שירצו לקחת חלק – ובנות שירות.

עינת וילף: אבל בקייטנה, לפני שזה היה בבית הספר, האם זה היה צוות של מורים?

תמיר שרים: לפני שלוש שנים זה היה בעיקר בנות שירות מתנדבות, ולאט-לאט יותר אנשי צוות נכנסים למעגל של הרצון לקחת חלק בדבר הזה.

עינת וילף: אוקיי.

עינת וילף: תודה.

דוד מנצור: אני מברך על היוזמה, ואני רק רוצה לשאול כמה שאלות.

דוד מנצור: להערת הפתיחה שלך בנושא קביעת המדיניות בשטח, ברוב המקרים המדיניות יורדת מלמעלה.

דוד מנצור: אפשר לבחון את זה בנושא של "אופק חדש", כמה מעמסה, וכמובן, זה גם נופל בנושא של "עוז לתמורה".

דוד מנצור: רציתי לשאול מיהם התלמידים שלא מגיעים.

דוד מנצור: שנית, איזה פעולות אתם בכל זאת מקיימים בתקופה הזאת שהיא לא לימודים, שהיא טובה לכל השנה, ואתם בתקופה של החודש הזה מנסים להשלים את מה שלא ניתן לקיים במהלך השנה בגלל תקציב או בגלל עומס לימודים או משהו אחר; האם לרשות המקומית יש הזמן לבצע את פעולות השיפוץ והתחזוקה בבית הספר?

דוד מנצור: הרי במשך השנה אין להם זמן, ואין להם כסף.

דוד מנצור: ודבר נוסף – האם המורים לוקחים בחשבון ששכרם בתקופה הזאת צריך להיות אחר, גבוה יותר מאשר בדרך המקובלת, מי משלם להם את השכר, והאם הוא על בסיס של שכר עובדי הוראה עם תוספת קיץ ולקחת בחשבון שיש כל המרכיבים הנוספים של זכויות עובדים?

עינת וילף: פשוט קצת לקחת לדיון לא למקום הנכון.

עינת וילף: אני שואלת שאלות על המצגת תוך כדי.

עינת וילף: בהמשך הוא יענה לכל השאלות.

עינת וילף: בבקשה, תמשיך.

תמיר שרים: המטלות הלימודיות ניתנות במסגרת שעות הפעילות באופן חווייתי.

תמיר שרים: אין שיעורי בית ומבחנים בתקופת לימוד הרשות.

תמיר שרים: זה חשוב לנו כדי לבסס את הרצון הטוב של כולם ולדעת שלומדים, אבל לומדים אחרת.

תמיר שרים: סדר היום: הקייטנה מתקיימת במהלך ארבעת השבועות הראשונים לחופשה בין השעות 13:00-8:00.

תמיר שרים: סדר היום נפתח באופן טבעי בתפילה כנהוג בחמ"ד - -

עינת וילף: אגב, מתי ההרשמה?

עינת וילף: בבית הספר אומרים לכל הילדים שיש האופציה הזאת?

תמיר שרים: בבית הספר אנחנו אומרים שיש האופציה הזאת.

תמיר שרים: השנה קרה דבר מעניין: לא שיווקנו את זה, והגיעו גם ילדים מבתי ספר מסביבנו.

עינת וילף: וזה פתוח לילדים מבתי ספר אחרים.

תמיר שרים: זה פתוח לכל ילד במדינת ישראל.

תמיר שרים: אנחנו מבחינתנו מעמידים את השירות הזה לכל מי שמעוניין.

יהודית גידלי: אז כשאתה אומר ש-83%, זה מתלמידי בתי הספר, ונוסף להם היו תלמידים נוספים.

תמיר שרים: יש לא הרבה, אבל יש מספר ילדים – כ-15-10 ילדים שהגיעו מבתי ספר אחרים.

תמיר שרים: בממוצע בכל יום לומדים כשעתיים וחצי של התקדמות לימודית כזאת או אחרת מתוך חמש שעות שהם שוהים אצלנו; בהמשך היום יש שילוב בין תחומי דעת מגוונים, כגון רובוטיקה וטכנולוגיה שזה בעידוד משרד המדע עם ערכה לשבוע ימים שהגיעה אלינו; חוגי העשרה באמנות, מחול, קרב מגע.

תמיר שרים: כמובן, שילוב של בריכת שחיה, דברים הפוגתיים – משחקים כמו "חפש את המטמון", טיול, לונה פארק.

תמיר שרים: זאת אומרת אנחנו יוצרים איזונים בתפזורת באותם ארבעה שבועות כדי שהילדים יחושו שהמקום מעודד ילדים להגיע.

עינת וילף: מה זה "התקדמות לימודית"?

תמיר שרים: התקדמות לימודית מבחינתנו זאת תפיסת אותו רעיון מרכזי שסביבו אנחנו מחליטים לקחת את החומר הנלמד.

עינת וילף: תן לי דוגמה.

תמיר שרים: למשל אנחנו לוקחים מצוות של "בין אדם לחברו", אז אנחנו עכשיו דנים בכל הנושא הזה.

תמיר שרים: זה יכול להיות יושר.

תמיר שרים: כי יושר בניגוד לתפיסות אוניברסליות, כמו למשל אקולוגיה ושמירת הטבע שגם לזה יש היבטים של שמירה על העולם, אתה בעצם מתחיל לראות מי מולך, מה המשמעות של פעולות שאתה פועל: צדק, יושר, התמודדות עם זה.

תמיר שרים: אנחנו גם לומדים את הדברים, גם בונים סביב זה יצירות - -

עינת וילף: זה שעתיים וחצי בכיתה - -

תמיר שרים: שמורכבות גם מלמידה; גם מלמידה קבועה של ספר שהוא לא בתכנית הלימודים או חזרה על ספר שנלמד כבר בעבר.

תמיר שרים: למשל כיתה שכבר למדה את ספר יהושע-שופטים, אז הם צריכים לחזור על הספרים.

תמיר שרים: יש חבורה שמתחילה כל יום אחרי התפילה בשיעור תורה או בטעמי המקרא.

תמיר שרים: יש דברים שהם למדו, והם חוזרים על זה.

תמיר שרים: צריך להזכיר בהערת אגב שבית הספר הוא מאוד מוסיקלי.

תמיר שרים: מכיתה ג' ומעלה לכל ילד יש כלי נגינה.

תמיר שרים: זה בית ספר שבמובן מסוים הוא ציורי ומנסה להעניק את העולם המשלים מבחינתנו לכל הערכים שאנחנו מאמינים בהם.

תמיר שרים: אמרנו שאלה לימודי רשות וצריך לשמור על הזכויות גם של הצוות וגם של התלמידים.

תמיר שרים: להערות הקונקרטיות של מר מנצור אני אשתדל להתייחס בהמשך, אבל עכשיו רק נאמר שרק תלמידים שמעוניינים להשתתף ורוצים לקחת בזה חלק, מגיעים לבית החינוך בזמן החופשה.

תמיר שרים: הצוות שמגיע מקבל משכורת 13; דירוג המשכורת ידועה לו מראש, הוא יכול להגיע ולא להגיע - -

ערן אסקרי: יש לי עוד שאלה לגבי תכנית הלימודים.

ערן אסקרי: אתה דיברת על המבנה של שעתיים - -

עינת וילף: מי אתה, בבקשה?

ערן אסקרי: אני מורה ברחובות ובראשון לציון למדעים למחוננים ומצטיינים.

ערן אסקרי: מה שאותי מסקרן זה עד כמה סוג הלמידה הזה שונה ממה שאתם עושים במהלך השנה.

תמיר שרים: זאת שאלה יפה.

תמיר שרים: צריך להתייחס אליה יותר בהרחבה, ואפילו ללמוד אותה.

תמיר שרים: כי מראש אתה יוצא בהנחת יסוד שמי שנמצא פה רוצה להיות פה.

תמיר שרים: שים לב להערה האחרונה שכתבתי במצגת בשקופית הזאת שבעצם כמה מנהלים זוכים לראות בית ספר שמלא בתלמידים שרוצים להגיע אליו?

תמיר שרים: אני לא יודע כמה מנהלים יכולים לענות על זה.

תמיר שרים: תבין שאתה רואה קמפוס מלא, 83% ועוד ילדים מבתי ספר אחרים, וכולם רוצים להיות פה.

תמיר שרים: מטבע הדברים יש צד שווה בכולם שהם אתך יותר מילדים שקמו בבוקר, והם חייבים ללכת לבית הספר.

תמיר שרים: ברור שבמובן מסוים יש ריכוז יותר איכותי, שאתה יכול יותר לנוע אתו.

תמיר שרים: אבל מצד שני, צריך להגיד שאתה לא רוצה ללחוץ על דוושת הגז יותר מדיי, ויגידו, זאת חופשה?

תמיר שרים: זאת לא חופשה.

תמיר שרים: אז יש פה איזונים מסוימים שכל איש חינוך, כל פדגוג בכיתה מקבל את הבחירה שלו איך להגיע לעומקים מסוימים, איך להגיע להספקים מסוימים, ומצד שני לשמור כל הזמן גם על היבט חווייתי.

תמיר שרים: אלה איזונים אחרים.

תמיר שרים: המינונים שונים בין שנת לימודים.

תמיר שרים: אנחנו צריכים לבחון אותם בצורה מאוד קונקרטית – מיצ"בים, הישגי למידה.

תמיר שרים: הרזולוציה של שנת לימודים חייבת להיות הרבה יותר מובנית.

תמיר שרים: יכול להיות שצריך לקחת קצת מהעקרונות של החופשה לשנת לימודים וקצת מהיסודיות של שנת הלימודים לחופשה.

תמיר שרים: אלה האיזונים שאנחנו מנסים לבנות עכשיו במסגרת.

עינת וילף: מה זו משכורת 13?

תמיר שרים: מורים מקבלים משכורת בחופשה, אבל בחודש הזה הם מקבלים משכורת של חודש נוסף.

עינת וילף: מעבר למשכורת שהם מקבלים הם מקבלים עוד משכורת שמממונת - -

תמיר שרים: עמותה.

תמיר שרים: שמעון חזן שהוא מנכ"ל העמותה הצטרף אלינו.

תמיר שרים: הוא מוציא את המשכורות מסודרות עם תלוש, עם תיאום מס.

קריאה: הוא הופך להיות המעסיק.

תמיר שרים: כן.

תמיר שרים: ואז עושים תיאום מס וכל הפרוצדורה.

תמיר שרים: השותפים בפרויקט: צריך להזכיר את היזמים שהזכרנו קודם בהרחבה – גרעין תורני מרכז "נריה".

תמיר שרים: זאת בעצם עמותה שמאפשרת את ההתנהלות הכלכלית.

עינת וילף: מי מהשותפים נותן כסף?

תמיר שרים: רשת "אמי"ת" וקרן "עתיד".

עינת וילף: ושאר השותפויות – הגרעין התורני הוא המנהל והמעסיק?

תמיר שרים: הוא גם כן עוזר לנו כי אם יש כל מיני הוצאות נלוות, למשל של כספי מעסיק שצריכים לשלם בפערים בין ברוטו לנטו – כלומר הגרעין התורני לוקח על עצמו הרבה.

עינת וילף: מה תפקידו של משרד החינוך?

תמיר שרים: בעיקר פיקוח.

תמיר שרים: צריך להגיד שמשרד החינוך מלווה אותנו בצורה מאוד צמודה במהלך כל השנה, ומאפשר לנו להגיע בכלל לפלטפורמה הזאת שיוזמת.

תמיר שרים: אלמלא הליווי הזה, הרעיונות, התמיכה והעידוד – לא היינו מגיעים לזה.

עינת וילף: והשירות הלאומי.

תמיר שרים: וגם מינהל חברה ונוער שמפקח על כל דבר ברמה התקנית – מתקנים, אנשי צוות.

תמיר שרים: בסוף המצגת אולי אתייחס אם אפשר קצת לפשט פרוצדורות בעניין.

תמיר שרים: מִנהלת השירות הלאומי-אזרחי נותנת לנו את בנות השירות, שזה גם מוריד את הנטל הכלכלי.

תמיר שרים: יש פה צוות יקר שמשקיע מעל ומעבר, אם בכלל אפשר לראות את זה.

תמיר שרים: יש אנשי צוות שלא רוצים ללמד בקייטנה באופן פורמלי, הם זקוקים לחופשה מכל מיני סיבות.

תמיר שרים: אבל הם נותנים מעצמם בהיבטים אחרים.

עינת וילף: למשל?

תמיר שרים: כמו נאוית שיושבת לשמאלי – היא מארגנת את כל הדברים הבלתי פורמליים – היציאות, התמחור של הדברים, הזמנת הספקים.

תמיר שרים: היא בעצם אומרת, אני לעבוד שם לא יכולה, אבל לבי אתכם, ואני נותנת את מה שאני יכולה, מהבית.

תמיר שרים: זה סוג של מיזם שמוחזק על-ידי רצון טוב של הרבה גורמים.

תמיר שרים: הוספתי פה שותף מרכזי.

תמיר שרים: אני אומר את זה כי באמת כל שנה אני מרגיש שהפער בין היכולת שלי להרים את הקייטנה הזאת לבין המציאות בשטח זה כמה עשרות אלפי שאני כמנהל של מקום שבקושי סגר שנה וצריך לפתוח בשנה הבאה, ולא יודע איך אני עושה את זה, ומרגיש ששולחים לי כל מיני שליחים נאמנים וטלפונים, ותורמים לנו חולצות.

תמיר שרים: ככה באופן שאני לא יודע להגדיר אותו – אני קורא לו, הקדוש-ברוך-הוא – בלי העזרה שלו אני מרגיש ששום דבר לא מצליח להתרומם אצלנו.

תמיר שרים: קשיים, תהיות ובעיות: צריך להגיד בזהירות – אני קשור ומבין את הפלטפורמה שבה אני עובד, ועובדה שהצלחנו להקים את זה בעזרת השם.

תמיר שרים: אבל אני שואל את עצמי כמה שאלות פורמליות שהייתי שמח: יכול להיות שאין דרך, שזה בנוי על כל מיני חוקים שאין אפשרות להזיז אותם, ויכול להיות שדווקא בכוחה של הוועדה לנסות לייעל קצת מהפרוצדורות האלה.

תמיר שרים: בפועל אנחנו בעצם מקפיאים את סמל המוסד שלנו - -

עינת וילף: כלומר סמל בית הספר.

תמיר שרים: - - ופותחים כאילו בית ספר אחר באותו קמפוס.

תמיר שרים: קייטנה.

תמיר שרים: השאלה היא האם הדבר הזה נצרך או שאפשר בעצם להמשיך המשך רציף תחת פיקוח של כל הקריטריונים.

עינת וילף: מבחינתך, מה המשמעות של סמל כזה או סמל אחר?

תמיר שרים: קודם כול זה מינוי של מנהל אחר.

תמיר שרים: זה דווקא טוב לי לתת למישהו, אבל אלה פרוצדורות שלמות של העברת ניירת.

תמיר שרים: הכול בעצם מתחיל מחדש.

תמיר שרים: אם אני מכניס אנשי צוות נוספים – ותכף יש סעיף שהוא נפקא מינה רצינית לעניין הזה – אני מבין שהם צריכים לעבור את מערך הבדיקה של משרד החינוך.

תמיר שרים: אם מדובר באנשי צוות חדשים למערכת החינוך, והם צריכים לעבור את כל הבדיקה, מאחר שמדובר על דבר שמבוסס על מסגרת הלימודים עם אנשי הצוות ועם התלמידים, אני בעצם שואל את עצמי, למה צריך את כל עבודת הניירת הזו מחדש.

תמיר שרים: מדוע חייבים לבדוק מחדש את כל מתקני בית החינוך – מערכות כיבוי, קירות, תקרות ,חדרי שירותים?

תמיר שרים: הבדיקה הזאת היא מאוד מחמירה.

תמיר שרים: אני מבין שבתי ספר חייבים להיות בתקן, אבל אם הם בתקן להיות בית ספר כל השנה - -

דוד מנצור: - - -

תמיר שרים: אבל אני משלם על זה 10,000 שקל.

דוד מנצור: תגיד תודה שעושים את זה כי מחר או מחרתיים אם בדקו את זה היטב, לפחות יש לך כיסוי.

עינת וילף: אבל השאלה היא שאלה אמתית.

עינת וילף: המטרה היא בסוף לא לעסוק במקרה הספציפי הזה; המטרה היא ללמוד מתוך המקרה הזה לסך הכולל.

עינת וילף: ברור שמה שמוצג כאן זה חזון שאנחנו רוצים.

עינת וילף: אנחנו רוצים להגיע למצב שבבתי הספר מתקיימת פעילות שמאפשרת לילדים שרוצים בכך ולהורים שרוצים בכך, להיות בבית הספר עוד חודש לפחות.

עינת וילף: אם אנחנו רוצים להפוך את זה למשהו מערכתי אז המטרה היא לראות איך מקלים ולא איך מקשים.

דוד מנצור: העניין הזה של הבדיקה – יש לזה יתרון עצום; שלא יקרה כמו שקרה בירושלים ומה שקרה בבאר שבע עם כל הקירות והתקרות וכיוצא בזה.

עינת וילף: אף אחד לא אומר למה לא לבדוק.

בתיה אריאלי: אבל עניין הבטיחות נכון גם יומיים קודם לכן שזה נקרא "קייטנה".

תמיר שרים: תבדוק - - -

דוד מנצור: לא אמרתי שלא יהיה.

עינת וילף: אף אחד לא אומר למה לא לבדוק.

עינת וילף: נשאלת שאלה אמתית, למה בניין שיומיים קודם לכן נחשב תקין ללימודים – יום אחרי כן, לא.

עינת וילף: צריך לבדוק האם אפשר לאחד את הבדיקות אחת לשנה, וזה בתוקף ל-12 חודשים.

דוד מנצור: לאו דווקא לנקודה הזאת, שתהיה בדיקה שוטפת - -

עינת וילף: זה מה שאנחנו אומרים – להגדיר בדיקה, והיא לא מפרידה בין השאלה האם זה לקייטנה או האם זה ללימודים, אלא זה מתבצע אחת ל-12 חודשים.

עינת וילף: כשבודקים מעלית, לא שואלים מי נוסע במעלית.

דוד מנצור: אין שום בעיה בעניין הזה.

דוד מנצור: אם בכל מקרה במוסד חינוכי יש בדיקה של מהנדס העיר אחת לשנה הוא יכול להשתמש במסמך הזה.

עינת וילף: זה מה שאנחנו בודקים.

תמיר שרים: יש קריטריונים לפתיחת קייטנה שמחמירים עשרות מונים.

דוד מנצור: שראש המועצה ישלח את הבדיקה סמוך לפתיחת הקייטנה.

תמיר שרים: אני מודיע לך שעד פתיחת הקייטנה לא הצלחנו לצמצם את הפרוצדורה הזאת למקום קצת יותר ידידותי וקל.

תמיר שרים: יש מנהלים שאמרו לי שבגלל הדבר הזה הם לא פתחו קייטנה.

תמיר שרים: זה לרוץ, לדאוג לכיבוי אש, אישור ממנו ואישור ממנו.

עינת וילף: זאת נקודה מאוד חשובה – שהאישור יינתן ל- - -

יהודית גידלי: יש דבר שנקרא נוהל בקשת פטור – רישוי עסקים לקייטנה, שנוהגים בו החברה להגנת הטבע וכדומה בדיוק מאותו טיעון.

יהודית גידלי: מקום שבו יש פעילות כל השנה אפשר לקיים בו פעילות גם בקיץ.

יהודית גידלי: יכול להיות שאתם יכולים להשתמש במסלול הזה.

תמיר שרים: נשמח מאוד.

יהודית גידלי: זה תלוי בכם.

תמיר שרים: אני אשמח ללמוד את הדבר הזה.

עינת וילף: מצוין.

בתיה אריאלי: הקייטנה הזאת, אגב, אכן נכללת בקבוצה הזאת, והוא לא היה צריך להוציא רישוי עסקים.

בתיה אריאלי: גם כשקייטנה היא קייטנה שלא צריכה רישוי עסקים יש כמה ניירות שהוא מחויב בהם.

בתיה אריאלי: הקייטנה הזאת לא הייתה צריכה רישוי עסקים.

עינת וילף: אבל היא כן הייתה צריכה - -

בתיה אריאלי: היא כן הייתה צריכה בטיחות וביטחון שאלה שני דברים שהם חובה לפתיחת כל מסגרת קיץ.

עינת וילף: אז אם אנחנו מסתכלים על זה לאורך זמן השאלה היא, האם לא נכון להחליט שיש בדיקת בטיחות וביטחון בבתי ספר אחת לשנה, ומרגע שהיא נעשית – אם השירותים הם בסדר, הם בסדר ולא צריך להפריד בין החודש הזה לבין עשרה חודשים אחרים.

קריאה: ב-10,000 שקל האלה את מכניסה עוד ילדים.

תמיר שרים: - - -

עינת וילף: זאת נקודה חשובה, ואנחנו נעלה אותה הלאה.

תמיר שרים: הנקודה הזאת היא קצת מביכה.

תמיר שרים: אני מבין את כל הזהירות שיש, ואני אפילו מעריך את זה מצד אחד, אבל לפעמים זה מגיע למקומות שנראים לי לא מידתיים ואולי גם לא סבירים.

תמיר שרים: עקרונית אנחנו צריכים כולנו, כל הגברים, כולל המנהלים, האנשים הקבועים שעובדים, ללכת ולהוציא אישור על מניעת עבריינות.

תמיר שרים: לדעתי, לא מפקח, לא מנהל ולא מורה במשרד החינוך שנכלל במצבת כוח האדם של משרד החינוך הקבוע, שנבדק בתחילת עבודתו, עוקבים אחריו ויודעים מיהו – אם הוא רשאי לנהל בית ספר, עקרונית הוא רשאי לנהל קייטנה.

תמיר שרים: זה חוזר על עצמו לא רק בקייטנת קיץ – אנחנו מוסיפים ארבעה ימים בחנוכה – גם על זה; מוסיפים שבוע בחופשת פסח – גם על זה.

תמיר שרים: זה כל פעם מצעד קצת מביך: הולכים למשטרה לקבל אישורים – כולנו אנשים מכובדים - לדעתי, מצד אחד הזהירות - -

עינת וילף: הנקודה שאתה מעלה שמישהו שנמצא בצוות הניהולי של בית הספר – שוב, מי שהיה בסדר עם ילדים יום קודם, צריך לקבל את זה שהוא בסדר עם ילדים יום אחרי זה.

קריאה: העיקרון של הבניין הוא גם לגבי האנשים.

תמיר שרים: נכון, רק פה זה הרבה יותר מביך.

עינת וילף: בבניין זה לא מביך.

תמיר שרים: יש פה עניין פרוצדורלי שאני שואל כשאלת תם.

תמיר שרים: מבחינה משפטית אני לא יודע לענות למה הוא קורה כך – אבל בעיקרון חל איסור לנהל את ענייני הגבייה הכספית דרך חשבון בית הספר, וזה באופן כללי מאוד מקשה.

תמיר שרים: לדעתי, רק הסעיף הזה, סעיף 4, אם לא היה קיים ככה, היו נפתחות עשרות מסגרות קיץ כאלה בהרבה מקומות.

תמיר שרים: כי בעצם מנהל שואל, איפה אני אמצא עמותה כמו שיש לי, שמנהלת הנהלת חשבונות, שדואגת למאזנים, שדואגת למנהל תקין.

תמיר שרים: אבל אם אני כבית ספר להוסיף סעיף בתוך הגבייה התקציבית על קייטנת קיץ ועל הוצאות שהן חלק מבית הספר או בחשבון הרגיל או בחשבון אחר של בית ספר, אבל שבית ספר יכול להתנהל התנהלות כלכלית – זה יפשט את הדברים.

עינת וילף: כלומר אתה מעלה רעיון שזה יהיה בחשבון בנק נפרד אבל תחת המסגרת של ניהול חשבון בית הספר.

תמיר שרים: סוג של תשלומי הורים עם סעיף שמהם אפשר להוציא את ההוצאות של הקייטנה.

עינת וילף: כלומר תשלום רשות בתשלומי הורים - -

דוד מנצור: תהיה בעיה בעניין הזה, כי מה עם אלה שלא הגיעו?

יהודית גידלי: זה לא פשוט.

עינת וילף: מה זאת אומרת "שלא הגיעו"?

דוד מנצור: נשאר תקציב בתוך - -

עינת וילף: לא גובים את זה.

קריאה: אין מעבר מסעיף לסעיף, זה חשבון אחר.

דוד מנצור: בקיץ נקבעו 10,000 שקלים.

דוד מנצור: השתמשו ב-9,000 שקל.

דוד מנצור: מה עושים עם 1,000 שקל?

עינת וילף: מחזירים להורים.

דוד מנצור: לא מסוגלים לעשות את זה.

דוד מנצור: בית ספר לא מסוגל לעמוד בזה.

עינת וילף: למה?

תמיר שרים: אולי זה הבסיס לאישורים הבטיחותיים של שנה הבאה.

דוד מנצור: בית ספר לא מסוגל לעמוד בזה.

תמיר שרים: אני לא בטוח שלא מסוגלים.

תמיר שרים: אני חושב שזה יותר קל, אבל מצד שני אני אומר היום שזכיתי - -

בתיה אריאלי: אפשר ביום האחרון להזמין פעילות מאוד יפה אם יש עודף תקציבי.

יהודית גידלי: האם יש אצלכם תל"ן?

תמיר שרים: יש אצלנו תל"ן.

יהודית גידלי: ואיפה החשבון הזה מנוהל?

תמיר שרים: גם דרך בית ספר, אבל זה סעיף תל"ן.

יהודית גידלי: בחשבון נפרד בתוך בית הספר?

תמיר שרים: אנחנו מנהלים את זה בחשבון של בית הספר, בוודאי.

תמיר שרים: אבל פה, אם יגידו לנו שאפשר לנהל את תוכנית הקייטנה יש משמעות שהבעלות היא של בית הספר.

תמיר שרים: יש לזה משמעויות משפטיות שאני לא יודע.

תמיר שרים: אני לא משפטן לדון בהן.

תמיר שרים: אבל כמנהל זה היה פותר לי הרבה.

דוד מנצור: אל תיכנס לזה ברשותך.

דוד מנצור: תאמין לי, אני מכיר - -

בתיה אריאלי: בעלות בית ספר זה רישוי עסקים.

בתיה אריאלי: זאת בעלות פרטית.

עינת וילף: אבל בלי משפטים כמו "אל תיכנס לזה".

עינת וילף: בואו תסבירו, מה הבעיה.

דוד מנצור: אני אסביר מה הבעיה: הוזכר כאן העניין של העברה מתקציב לתקציב.

דוד מנצור: יש תקציב שהוקצה בלבד לנושא שנקרא "קייטנה".

דוד מנצור: המוסד מנהל תקציב שוטף של כל השנה.

דוד מנצור: תקציב לא עובר מסעיף לסעיף, נשארים עודפים של כספים, וזה פתח ופרצה לכל מיני אפשרויות להעביר כסף מקופה לקופה ולהלבנה כזאת ואחרת.

דוד מנצור: לכן עדיף שיישאר מה שיש לו, שיפתח קופה נקודתית לעניין הזה, ושימשיך לנהל את בית הספר שלו בדרך השוטפת של כל השנה.

עינת וילף: אתה צריך תמיד לזכור: כל דבר יכול לעבור השחתה.

עינת וילף: אבל השאלה היא האם בשם הדבר הזה אנחנו מונעים 90% טוב ו-10% רע.

דוד מנצור: הוא הזכיר לפני כן שיש מנהל אחר, יש מערכת אחרת שמצויה שם, ולצורך העניין הזה – פתח או לא פתח להשחתה – לא כדאי להסתבך בעניין.

עינת וילף: אני מאוד מצטערת – אמירה "לא להסתבך" זה אומר שלא עושים שום דבר - -

דוד מנצור: זה לא אמרתי.

בתיה אריאלי: אתה מעלה בעיה, אבל אולי אפשר להתמודד אתה.

דוד מנצור: אם יש פתרון שהעמותה מנהלת - -

עינת וילף: אבל בית ספר מחויב; יש רואה חשבון, יש ביקורת - -

דוד מנצור: אין רואה חשבון לבית ספר.

תמיר שרים: יש בקרה - - - משרד החינוך.

עינת וילף: מחויב בבקרה על הכספים האחרים, נכון?

עינת וילף: יש לו תשלומי רשות אחרים.

עינת וילף: יש לו תשלומי רשות אחרים, כי אנחנו מאשרים תשלומי רשות.

עינת וילף: הוא פותח חשבון לקייטנה, גובה את הכספים האלה – מה הבעיה, שהוא ישתמש בכספים האלה למטרות אחרות?

קריאה: סתם בעיה, איך הוא מעסיק את האנשים – מה שהעמותה יכולה להשיג, והוא לא יכול להשיג.

קריאה: מי המעסיק שלו.

שמעון סמי חזן: אני מנהל את הגרעין התורני.

שמעון סמי חזן: לרב תמיר יש פתרון נקודתי – קריית מלאכי זה בסדר גמור, ואנחנו שמחים מהשותפות ומהעשייה.

שמעון סמי חזן: אבל באנו לכאן לוועדת החינוך של הכנסת, ואני מתאר לעצמי שרוצים עכשיו לחשוב רוחבי, ולא נקודתית על קריית מלאכי.

שמעון סמי חזן: בעניין של קריית מלאכי אפשר לחשוב, איך משלמים לי את המשכורת, הבטיחות.

שמעון סמי חזן: אלה רמות יותר קטנות להסתכלות רוחבית.

שמעון סמי חזן: כי ברגע שמסתכלים באופן רוחבי על מהלך של משרד החינוך, ומשרד החינוך יודע שהוא נותן תקציב כבר בתחילת השנה לטובת הפעלת מסגרות כאלה בכל רחבי הארץ, אז הוא גם מאפשר, בעזרת השם, הפעלה של התכנית הזאת וגביית כספים.

שמעון סמי חזן: אם רוצים להלבין אז אפשר להלבין גם מהחשבון עצמו.

דוד מנצור: - - - הוא גם לא הבין - - - לא שותף.

שמעון סמי חזן: אני מדבר על "עתידים", בגלל זה באנו לפה.

שמעון סמי חזן: הם רואים במהלך הזה איזשהו רצון - -

קריאה: מי רואה?

קריאה: בינתיים שומעים את ההצעות.

שמעון סמי חזן: שומעים, ברוך השם.

שמעון סמי חזן: ההצעה הזאת טובה, ומה שנעשה בעציון זה אולי פלטפורמה שבעזרת השם בקריית מלאכי ייצאו גם דברים טובים כמו שאנחנו מאמינים, וזה יכול להיות איזשהו אור קטן שמתחיל עכשיו לאור גדול בכל רחבי הארץ, ואז גם למשרד תהיה תפיסת עולם אחרת.

שמעון סמי חזן: אם ילדים יתחברו לרעיון להישאר בבית הספר למשך חודש, ויהיה מתן פתרון לילדים האלה גם בקייטנה וגם בלימוד ובהרבה מאוד עשייה, שילדים לא ישוטטו ברחובות, והמדינה תתחבר לדבר הזה כמו שהיא התחברה עכשיו לכל גני הילדים והבנייה שלהם וכולי – יש פה מהלך של משרד, לא מהלך של בית ספר "עציון" או של עמותה שנקראת "מרכז נריה".

שמעון סמי חזן: ואז את כל הדברים שדוד מזכיר, ובצדק, יפתרו; הניהול של החשבון, ההוספה של התקציב וכולי.

שמעון סמי חזן: אם הניהול הוא תקין, הוא תקין, ואם, חס ושלום, רוצים להלבין – אפשר גם להלבין מהחשבון הקיים של התל"ן וכולי.

עינת וילף: דוד, אני חייבת להגיד שאני לא מבינה את ההתנגדות שלך לנושא.

עינת וילף: איפה אתה רואה את הבעיה?

עינת וילף: אם אומרים שאפשר לגבות מההורים תשלום נוסף לפעילות קיץ – בית ספר גובה את זה ומנהל את זה בחשבון נפרד.

קריאה: מי יעסיק את האנשים?

עינת וילף: זאת שאלה נפרדת.

דוד מנצור: קודם כול יש עניין של העסקה.

דוד מנצור: אני חי במציאות בשטח, ואני מכיר את הדבר הזה גם בהפעלה כי אני כמנהל בית ספר בעבר הפעלתי דבר כזה.

דוד מנצור: הראיה של כסף שזורם משך תקופה כזאת קצרה זה סכומים לא קטנים, זה סכומי עתק.

דוד מנצור: אם נדבר פה על 590 שקלים זה פתח שלא כדאי לאף אחד להיכנס אליו.

עינת וילף: למה כשבית ספר מקיים לצורך העניין תכנית לימודים נוספת – אין פתח?

דוד מנצור: גם אז מי שמנהל את הדבר הזה זה הורים.

דוד מנצור: יש עמותות נפרדות שמנהלות את זה.

דוד מנצור: זה לא נכנס לקופה של בית הספר.

זהבה הראל: אני רוצה לומר משהו לא בהיבט הכספי, אלא דווקא בהיבט המהותי.

זהבה הראל: אחד העקרונות של החינוך הבלתי פורמאלי הוא גמישות ובחירה חופשית.

זהבה הראל: אם גובים כספים מתחילת השנה לפעילות קיץ, ההורים באופן אוטומטי מכניסים את הילדים שלהם לקייטנה המסוימת הזאת.

זהבה הראל: יכול להיות שבמקרה הזה זה מאוד מתאים.

זהבה הראל: גם פה זה לא מתאים לכולם, ועובדה שלא כולם באים.

זהבה הראל: כשאתה מסתכל על זה רוחבית אתה רואה שיש הורים שבוחרים לעצמם בקיץ לתת לילדים משהו אחר, ולא את התכנית המסוימת הזאת.

זהבה הראל: ברגע שהוא לא מחויב כלפי בית ספר – וגם אם המחויבות היא מחויבות כספית – יש לו מגוון עצום של רעיונות.

זהבה הראל: רק בקריית מלאכי הקטנה יש עשר קייטנות שלכל אחת יש התכנית שלה.

עינת וילף: יש להם עוד חודש לחופשה לכלל התכניות האלה.

עינת וילף: תשאלי את הרוב המכריע של הורי ישראל, הם רוצים עוד חודש לשים את הילדים בבית הספר ושהילדים יהיו בתכנית שהיא סמי-פורמלית.

עינת וילף: זאת ההעדפה.

עינת וילף: אחרי זה עוד חודש אפשר לשלוח אותם ל"שוחר מדע".

עינת וילף: וגם – לא חייבים.

עינת וילף: אתה לא הולך ברגע הראשון על מתכונת של חובה.

זהבה הראל: אולי משהו בגביית כספים מראש עושה את ה"חייבים" הזה, שאת אמרת "לא חייבים".

זהבה הראל: יש כאן עניין לאפשר להורים לבחור.

זהבה הראל: גם לעניין הזה שאת אמרת כרגע - -

עינת וילף: אתה גם לא חייב לגבות מראש.

עינת וילף: אתה יכול להודיע שאתה מאשר את זה, והגבייה מתקיימת רק סמוך למועד שבו זה מתקיים.

זהבה הראל: יכול להיות.

זהבה הראל: חשוב לי שתשימו גם את שיקול הדעת הזה.

תמיר שרים: היו לי כל מיני הצעות ומחשבות, אבל בגדול המילה שמאגדת את כל ההצעות זה זירוז וייעול של פרוצדורות והשגת רישיונות לפתיחת המסגרת החינוכית של הקיץ.

תמיר שרים: אני חושב שזה היה מאוד מועיל לנו.

תמיר שרים: אני עדיין מסתובב עם גירעון של 12,000 שקלים, שתגידו לי שהוא קטן, אבל הוא היה 30 אלף שקל, והוא הולך והצטמק.

תמיר שרים: אם משרד החינוך היה מעמיד לפלטפורמה הזאת בראיה ארצית סכום שברמה התקציבית של המשרד הוא, כנראה, מספיק קטן, ולנו הוא מספיק אוויר לנשימה להתחיל להתגלגל לאותן מסגרות קיץ, מלגות עבור ילדים ממשפחות מצוקה, אם מראש אני יודע שאני יכול לקלוט מספר ילדים שלגביהם הנושא של הגביה הוא שולי, וזה רק כדי שהם ירגישו שהם נרשמים למשהו.

עינת וילף: מה התקציב של משרד החינוך למסגרות קיץ?

עינת וילף: איך זה בנוי?

זהבה הראל: אני לא יודעת להגיד לך מה התקציב של משרד החינוך למסגרות קיץ, אבל התקציבים לפעילות קיץ הם זעומים ביותר, אם בכלל.

עינת וילף: התקציבים האלה לא באחריות אצלך?

זהבה הראל: באחריות אצלי.

זהבה הראל: אני מפקחת של קריית מלאכי לצורך העניין הזה.

זהבה הראל: אבל תקציבי מנהל חברה ונוער לפעילות קיץ הם זעומים.

עינת וילף: מה זה "זעומים"?

זהבה הראל: אין תקציב ייחודי לפעילות קייטנות.

זהבה הראל: יש תקציבים לפעילות נוער שזה התחום שלנו בדרך כלל, של מנהל חברה ונוער.

זהבה הראל: אבל אין תקציב ייחודי לקיץ.

זהבה הראל: כל פעילות הקיץ מפוקחת על ידנו, אבל היא לא מתוקצבת.

עינת וילף: עכשיו לשאלותיו של דוד.

עינת וילף: איזה שאלות לא נענו?

עינת וילף: אתה רוצה לחזור עליהן?

דוד מנצור: רק לחלק האחרון: הזכרת שאתה נמצא בגירעון של 12 אלף שקל.

תמיר שרים: כן.

דוד מנצור: ואידך זיל גמור.

תמיר שרים: למה?

תמיר שרים: אני מאמין וזורע.

תמיר שרים: אפילו אם אני צריך להוציא מהכיס, אין לי ברירה.

דוד מנצור: לא, זהו.

דוד מנצור: בבקשה, הנה, קיבלת תשובה לעניין הזה.

דוד מנצור: מה זאת אומרת, אני מגיע לגירעון?

דוד מנצור: למנהל בית ספר אסור להגיע לגירעון.

תמיר שרים: זה לא גירעון של בית ספר.

דוד מנצור: של מי, של הקייטנה?

תמיר שרים: יש לי תכנית מסוימת להביא "מתנפחים" ביום הזה, ואני עדיין לא יודע איך לממן את זה.

תמיר שרים: יש לי חולצות שאני רוצה להוציא להם ביום האחרון - -

דוד מנצור: אז אתה לא יכול לדבר על גירעון.

תמיר שרים: אתה צודק.

שמעון סמי חזן: היעדר - - - לא בפועל.

תמיר שרים: אולי טרמינולוגית לא ניסחתי את זה בצורה טובה.

שמעון סמי חזן: לא בפועל.

דוד מנצור: כי זה מסוכן.

דוד מנצור: זה דבר שאסור לעשות אותו.

עינת וילף: יש לך פחות כסף ממה שאתה רוצה.

עינת וילף: אתה לא תוציא יותר ממה שיש לך.

תמיר שרים: - - - התכניות שאני מעוניין לממש.

תמיר שרים: בעזרת השם אני מאמין שאני אצליח לעמוד בסוף במרבית התכנית, אם לא אפילו בקולה.

תמיר שרים: עד היום תמיד יכולנו לצאת בצורה טובה, ולראות את הפנים המחייכים גם של התלמידים וגם של ההורים.

דוד מנצור: מי התלמידים שלא הגיעו בסופו של דבר?

תמיר שרים: לא עשיתי פילוח, אבל אני יכול להגיד לך שאלה ילדים מסוימים שיש להם מסגרות רווחה שהעדיפו מראש אפילו לא לבקש הנחה וללכת למסגרות הרווחה שנמצאות תחת מחלקת רווחה או לא מעט הורים החליטו לנסוע עם הילדים לחופשה בחו"ל או בארץ או אצל הסבתא או הדודה.

תמיר שרים: כשאתה מדבר על 83% בפנים, 17% האלה הם קצת לא רלוונטיים לפילוח כי אתה בסוף מתחיל לשאול אחד-אחד.

תמיר שרים: עכשיו, תכניס לשם את כיתה א' שעדיין לא הגיעו לבית ספר ואת כיתות ו' שסיימו, ויש לי רק תלמיד אחד בשכבה - -

דוד מנצור: מתי הרשות המקומית מתכוונת לבצע את השיפוצים בבית הספר?

תמיר שרים: היא התחילה לבצע במקומות שבהם אין קייטנה.

תמיר שרים: הרי בית הספר לא נמצא בתפוסה מלאה ובשעות של אחר הצהריים.

תמיר שרים: ומיד כשמסתיימת הקייטנה, קרי ב-ז' באב, בשבועיים לאחר מכן יש שיפוצים אינטנסיביים.

תמיר שרים: הכול מתואם עם הרשות.

תמיר שרים: בחרנו כל בית ספר את תקופת השיפוצים שלנו ידענו מראש שיש לנו מסגרת בפנים, ואנחנו לא רוצים פועלים בתוך תכנית הלימודים.

יהודית גידלי: זה בית הספר היחיד שבו יש קייטנה בקריית מלאכי?

זאב אלדר: יש לנו בצורות כאלה ואחרות, לאו דווקא באחריות בית הספר באופן ישיר.

זאב אלדר: בית ספר חב"ד בנות בקריית מלאכי, חב"ד בנים, "נצח ישראל" – כלומר בארבעה מתוך חמשת בתי הספר הממלכתיים-דתיים בקריית מלאכי מקיימים סוג כזה או אחר של פעילות – לא בעוצמה הזאת ולא ארבעה שבועות רצופים – אבל מקיימים סוג של פעילות שכולה מתקיימת בתוך בתי הספר עם זיקה לצוות החינוכי ועם אחריות כזאת או אחרת של צוות בית הספר.

עינת וילף: מה מאפיין את צוות בית הספר שבחר להיות?

עינת וילף: רוב בית הספר לא מעורב בקייטנה, נכון?

תמיר שרים: כמו שאמרתי – מעורב במעגלים; החל מסיוע, נתינת מענה מהבית, ייעוץ.

עינת וילף: אבל מתוך 28 מורים - -

תמיר שרים: בפועל פרונטלית רק שישה אנשי צוות עובדים ממש.

עינת וילף: אבל זה לא שישה מורים.

תמיר שרים: שישה מורים פלוס שש בנות שירות.

עינת וילף: אוקיי.

עינת וילף: מה מאפיין את ששת המורים שמלמדים?

תמיר שרים: מה שמאפיין אותם זה רוח טובה - -

דוד מנצור: הם גברים או נשים?

תמיר שרים: במקרה הזה – ארבעה גברים, שתי נשים ובנות שירות.

תמיר שרים: בעצם לא – זאת אישה אחת שהיא רווקה, אם אתה רוצה להיכנס - -

דוד מנצור: זה חשוב.

תמיר שרים: - - ואב הבית שהוא גם בניקיון, באחזקה וכולי.

עינת וילף: דוד, אם זה יהיה בכל בית הספר אז גם כל הנשים יוכלו.

מיכל גרינבלט: זה מה שרציתי להגיד בתור אשת צוות שהיא אמא.

מיכל גרינבלט: אלה שבוחרים מתאפשר להם יותר.

מיכל גרינבלט: אני מניחה שלפחות מהצוות שלנו היו הרבה יותר אנשים שהיו רוצים לו היו להם מסגרות כאלה לילדים שלהם.

עינת וילף: שהיו רוצים ללמד לו הייתה מסגרת לילד שלהם.

תמיר שרים: שרשרת.

עינת וילף: בדיוק.

עינת וילף: ברור שבסוף זה צריך להיות אצל כולם.

ערן אסקרי: בהמשך לעניין המגדרי אני רוצה לקחת את זה עוד צעד ולשאול, האם נעשתה בדיקה מקיפה לגבי עמדות של תלמידים, של מורים, של הורים על התוכנית הזאת?

ערן אסקרי: התחושה שלך או בדיקה שלך לשאול הורים-מורים-תלמידים, אני לא מזלזל בזה, ואני שואל אם נעשה משהו מקיף יותר, מחקר כלשהו לגבי העניין הזה כניסיון ללמוד מזה למשהו רחב יותר.

תמיר שרים: המחקר שהיה בשנתיים האחרונות פורמלית דרך בית ספר עם תכנית לימודים היה אחוז הרישום וכולי.

תמיר שרים: מחקר מעמיק יותר לא נעשה, אבל אנחנו כן דואגים בבית ספר לדפי משוב של אמצע שנה וסוף שנה, ואתה עכשיו מעלה לי רעיון שאפשר גם להכניס את השאלות האלה כבר בתחילת שנה.

בתיה אריאלי: בסוף הקייטנה.

בתיה אריאלי: בתחילת השנה זה מאוחר.

תמיר שרים: יכול להיות שבאמת בסוף הקייטנה.

תמיר שרים: יכול להיות שנצטרך לעשות משהו קצת יותר מעמיק ומחקרי.

תמיר שרים: אני סבור שיש מקום לזה – ללמוד כדי להבין בזה יותר.

עינת וילף: האם יש לכם תחושה איך זה משפיע על תחילת הלימודים מאוחר יותר?

עינת וילף: או שבעצם זאת השנה הראשונה, אז אתם עוד לא יודעים מה יקרה בתחילת שנת הלימודים.

תמיר שרים: אני יכול לומר דבר אחד: אני לא ציינתי, אני רק ארבע שנים נמצא שם, ובשנה השלישית אני זוכר את אותה תמונה שבגדול אוכלוסיית בית ספר אחרי חודשיים של חופשה צריכה שיקום.

עינת וילף: הרבה מורים יעידו.

מיכל גרינבלט: בתור יועצת בית ספר אני יכולה להגיד שאני נתקלת גם בסוף השנה וגם בתחילת השנה בילדים שיוצאים עם חרדות עצומות, עם כל מיני פחדים מהחודש, ילדים שמתפרקים התנהגותית ורגשית לפני חופשה כי הם פוחדים – איפה הם יהיו, אבא ואמא עובדים.

מיכל גרינבלט: אנחנו מתעסקים עם הרבה משפחות קשות יום.

מיכל גרינבלט: אבא ואמא עובדים, הם נמצאים לבד.

מיכל גרינבלט: אם הם נמצאים ברחוב זה לא בדיוק בטוח בשבילם, ואם הם נמצאים בבית ימים שלמים זה גם מעורר הרבה כעסים בין האחים – הרבה מריבות והרבה מתחים.

מיכל גרינבלט: גם אני רואה שינוי במצב בתחילת שנה אצל ילדים שהיו תקופה קצרה בבית לעומת ילדים שהיו תקופה מאוד ארוכה בבית, ובמיוחד אצל אותם ילדים שהמסלול הביתי הוא קשה יותר.

מיכל גרינבלט: אני מדברת על ילדים להורים גרושים שההורים רבים שהילד יהיה אצל ההורה האחר, והילדים שומעים את זה.

מיכל גרינבלט: אנחנו מדברים על ילדים שנמצאים במשפחות ללא השגחה.

מיכל גרינבלט: זאת בעיה מאוד גדולה, ואנחנו לא תמיד יודעים מה הם עברו בחופשה.

מיכל גרינבלט: אנחנו רואים את זה אחרי כל החופשים, אבל אחרי החופש הגדול אנחנו מדברים ממש על שיקום של חלק מהילדים.

מיכל גרינבלט: רק לציין שקיימות מסגרות רווחה לילדים מאוד מסוימים, אבל רובם לא ברוח אותם ערכים שבית הספר מנחיל לאורך כל השנה.

מיכל גרינבלט: הילדים בעצם נמצאים עם עצמם באותן משפחות מצוקה.

מיכל גרינבלט: במקום להיות מפוזרים במקום הטבעי שלהם, במקום היציב שלהם הם נמצאים שם.

מיכל גרינבלט: מדינת ישראל מקדישה לזה כסף, אבל בעצם שמה אותם במקום שבעצם כל ילדי משפחות המצוקה נמצאים יחד ולא מפוזרים בחברה הטבעית שלהם.

תמיר שרים: ברור שיש קורלציה סטטיסטית בעייתית.

מיכל גרינבלט: אפשר גם מתקציב שהולך לעניינים האלה לתת גם לילדים שבאמת אין להורים יכולת לעמוד בעול כלכלי, גם לא של 450 שקל.

עינת וילף: זאת אומרת ילדים שהולכים היום למסגרות הרווחה, בעוד שהיו יכולים להישאר במסגרות בתוך בית הספר, כך שהתקציבים ילכו איתם לטובת הישארות במסגרות בית ספריות.

עינת וילף: זאת בעצם ההצעה שלך.

מיכל גרינבלט: כן.

מיכל גרינבלט: אני חושבת שזה היה יכול להועיל לאותם ילדים.

עינת וילף: עוד מישהו מבקש להתייחס או לשאול או להעיר?

ערן אסקרי: אלה נקודות חשובות, ובהמשך למה שאמרתי קודם, אם עושים בדיקה כזאת אולי שווה לפרסם את זה כדי שבתי ספר אחרים יוכלו ללמוד מזה.

זאב אלדר: אני מבקש להתייחס לנקודה אחת – אני חושב שהגיע אליכם דרך לשכת השר - -

עינת וילף: הגיע אלינו?

יהודית גידלי: מה הגיע אלינו?

זאב אלדר: התייחסות של המשרד.

זאב אלדר: אני שלחתי ללשכת השר.

יהודית גידלי: לשכת השר זה נחמד, אבל - - -

זאב אלדר: אין קשר אליכם?

זאב אלדר: הדס לוי מלשכת השר.

יהודית גידלי: לא.

יהודית גידלי: בשביל זה אתה כאן.

עינת וילף: ספר לנו מה היה כתוב שם.

זאב אלדר: לחלק גדול מהדברים כבר הייתה התייחסות.

זאב אלדר: אני רוצה להתייחס לסעיף 1 שהכותרת שלו היא "חמ"ד של חופש".

זאב אלדר: חמ"ד זה ראשי התיבות של "חינוך ממלכתי-דתי" - -

עינת וילף: תגיד לנו כל מה שהיה שם.

עינת וילף: למה התייחסת?

עינת וילף: מה כתבת?

זאב אלדר: התייחסתי בעיקר לכך שהפלטפורמה היא של קייטנה.

זאב אלדר: התייחסתי לנושא של צוות המורים שזה עניין של רשות בלבד, ורק חלק קטן מצוות המורים בוחר - -

עינת וילף: את ההתייחסות הזאת העברת מכיוון שמשרד החינוך מבקש להבטיח שהתופעה הזאת לא תתרחב?

זאב אלדר: לא.

זאב אלדר: מכיוון שמתקיים דיון בוועדה הזאת, ובכל פעם שמתקיים דיון, מבקשים התייחסות שלנו.

עינת וילף: אוקיי, אבל זה לא מתוך נקיטת עמדה בנושא הזה.

זאב אלדר: אני לא מכיר דיון שהתקיים במשרד החינוך.

זאב אלדר: יכול להיות שהתקיים בהיעדרי לקראת הישיבה הזאת.

עינת וילף: אבל ככלל, האם יש עמדה בנושא הזה?

זאב אלדר: נכון להיום, העמדה כמו שאני מכיר אותה, ואני אומר את זה בכל הזהירות המתבקשת כיוון שאני לא נמצא בעמדה שאני מייצג לחלוטין, אבל אני אומר – העמדה של המשרד היא ששנת הלימודים מסתיימת ב-30 ביוני, וכל משהו אחר מתנהל בפלטפורמות של מנהל חברה ונוער שהוא גם חלק ממשרד החינוך, על-פי כל הכללים שכבר נאמרו פה והתייחסו אליהם.

זאב אלדר: ברור שכל הדברים התקציביים שנאמרו פה, יש להם השלכות רוחב עצומות, הן לא שוליות; החל מתשלומי הורים שנדונים בוועדה הזאת בראשותך ועד השלכות תקציביות אם רוצים לתקצב מסגרות כאלה.

זאב אלדר: אלה השלכות אדירות.

זאב אלדר: התייחסתי לצוות המורים, התייחסתי לתכנים החינוכיים שהם תכנים המשכיים, אבל לא בדיוק תכנים שמי שלא יהיה שם לא יוכל לפתוח את שנת הלימודים הבאה – וזה נושא שהיה מאוד חשוב לנו לוודא את זה.

זאב אלדר: כלומר אם יש ילד שבחר לא להיות הוא יוכל לפתוח את שנת הלימודים הבאה מאותה עמדה יחד עם הילד שהיה באותה קייטנה.

זאב אלדר: התייחסתי גם לנושא של המימון, שהוא מימון וולונטרי ושל רשת אמי"ת, קרן קהילות שמשתתפות בזה.

זאב אלדר: אני רוצה להתייחס למדיניות של מנהל החינוך הדתי בראשותו של ד"ר אברהם ליפשיץ תחת הכותרת "חמ"ד של חופש".

זאב אלדר: הרעיון הוא ליזום קשר בין מחנכים לבין תלמידים במהלך החופשה, החל מקשר טלפוני; שכל מחנכת שסיימה את חינוך הכיתה הקודמת בשנת הלימודים הקודמת ממשיכה את הקשר דרך טלפונים, מיילים.

זאב אלדר: כלומר כדי שהתלמידים יבינו שבית הספר לא נעלם להם לחודשיים, אלא יש שם מישהו שבאמת אכפת להם ממנו, בעיקר בגלל התופעות שמיכל היועצת תיארה כאן, ובגלל עוד דברים אחרים שהקשר הזה הוא קשר חשוב מאוד; עבור דרך פעילויות של ערבי כיתה כאלה ואחרות, מפגשים פיזיים - -

עינת וילף: אני עוצרת אותך כאן.

עינת וילף: יש לי שאלה בהקשר הזה: האם יש תלמידי כיתות ו' שמובילים פעילות או עושים דברים בהקשר?

עינת וילף: כלומר האם אתם מנצלים את המסגרת הזו כדי לעשות דברים שבהם הילדים מובילים או פעילים יותר?

עינת וילף: נגיד, הילדים הבוגרים מול הילדים הצעירים?

תמיר שרים: יש לנו מסגרת חניכה בתוך הקייטנה עצמה; פעילויות שטח שהם מקימים אוהל, ואלה מדריכים את אלה.

תמיר שרים: זה גם חלק מהפלטפורמה הסדירה של בית הספר.

תמיר שרים: הקמנו פרדס שיש בו כל מיני הדר אז הבוגרים מסבירים לצעירים.

תמיר שרים: בית ספר בנוי בצורה כזאת "בילד אין", שבמעורבות תלמידים אנחנו יוצרים מצב שבית הספר הוא שלהם.

תמיר שרים: אם הוא שלהם הם שותפים, ואם הם שותפים הם לא פוגעים בו.

תמיר שרים: אין לנו גנן לבית הספר – הם מחזיקים את הגינות בנושא של ניקיון, היגיינה וטיפוח.

תמיר שרים: זה סוג מסוים של DNA שהוא צרוב במסגרת עצמה במהלך כל השנה, ובוודאי גם בקייטנה עצמה.

עינת וילף: יש שישה מורים ושש בנות שירות לאומי, אבל יש 83% מהתלמידים בסדר יום שהוא סדר יום כמו של בית הספר.

עינת וילף: היכולת לעבוד עם 1/3-1/2 מצוות המורים, האם זה פשוט מכיוון שהמורים נמצאים מהבוקר עם הילדים?

עינת וילף: איך אתה עובד עם פחות אנשי צוות ועם מספר דומה של ילדים?

תמיר שרים: צריך לדעת שיש לנו גם תכניות חוץ בית-ספריות.

תמיר שרים: כלומר מגיעים מדריכים שהם פרילנסרים שמקבלים לפי שעה, לפי יום, לפי פעילות, ואז הצוות הוא רק משגיח ולא ממש מלמד.

תמיר שרים: בפעילויות האחרות אמרתי שאני לא יודע כמה מנהלים ומורים זוכים לראות ילדים שרק רוצים להיות פה.

תמיר שרים: כשילד רוצה להיות פה – ומטבע הדברים אין מצב של שתי דמויות בכיתה – אחת עובדת פרטנית עם ילדים.

תמיר שרים: כלומר מדובר על משהו שכולם מגויסים, כולל התלמידים.

תמיר שרים: אז אנחנו זקוקים לפחות אנשי צוות.

תמיר שרים: גם יום הלימודים יותר קצר, תחומי הדעת יותר ברורים וקונקרטיים.

תמיר שרים: אבל זה עדיין סוג של – אני לא אקרא לזה "נס", אבל זה סוג של התרחשות לא רגילה שרואים בדרך כלל בין כותלי בית ספר.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: בבקשה.

זאב אלדר: עצם הפעילות הזאת במסגרת המדיניות של "חמ"ד של חופש", ואולי שווה לשמוע את ד"ר - - - בעניין הזה פה.

זאב אלדר: היא קוראת לכל אחד מבתי הספר של החינוך הממלכתי דתי בתדירות ובעוצמות שונות.

זאב אלדר: יש בתי ספר שבאמת מסתפקים בשיחת טלפון של המחנכת אל התלמיד פעם בשבוע, יש בתי ספר שעושים פעילויות של התנדבות בקהילה עם תלמידי בית הספר ביוזמת בית הספר – כל אחד על-פי רצונו ויכולתו של צוות המורים להתגייס לזה באופן וולונטרי לחלוטין.

זאב אלדר: אבל היום אין כמעט בית ספר בחינוך הממלכתי דתי שאין איזשהו סוג של פעילות וקשר בין צוות בית הספר לבין התלמידים במהלך הקיץ.

בתיה אריאלי: חשוב לציין שמה שמאפיין את כל הפעילויות האלה גם ב"חמ"ד של חופש" וגם במסגרות האחרות, בבתי הספר ובעיריות, הוא שהן נעשות באפס תקציב.

בתיה אריאלי: אין תקציב לפעילות קיץ, ואז מנסים בכוחות התנגדותיים, מנסים בתקציבים שהם שארית מפה ושארית משם.

בתיה אריאלי: אבל בגדול פעילות קיץ היא לא פעילות שלא ממומנת.

בתיה אריאלי: זה אחד הדברים שאולי חשוב שיישב על שולחן הוועדה הזאת.

דוד מנצור: שלא יתפרש מתוך דבריי שאני לא מברך על הפעילות הזאת; אבל גם עם "חמ"ד של חופש" יש בעיה.

דוד מנצור: אני שלם עם מה שהיא אמרה, ולדעתי, מה שקורה בקיץ אצל הילדים זה לפעמים איבוד.

דוד מנצור: הם באים חזרה לכיתות ד', ה', ו', ואתה כבר לא יודע מי היו לפני כן, וזה לא משנה באיזה סקטור.

דוד מנצור: הוזכר כאן עניין התקציבים.

דוד מנצור: לדעתי, הרשויות המקומיות מקציבות תקציבים אבל זה הולך למקומות מסוימים.

דוד מנצור: משרד החינוך אומר, אני סיימתי את יום העבודה שלי ב-30 ביוני, ואני משוחרר מתקצוב או מהפעלה כזאת או אחרת.

דוד מנצור: החינוך הדתי באיזשהו מקום מטיל על המורה אחריות של מוסר, של ערכים וכיוצא בזה, אבל את המשאבים הוא לא נותן לו.

דוד מנצור: אם באיזשהו מקום חשוב למדינה העניין הזה שהילדים האלה לא יימצאו ברחובות במשך התקופה הזאת אסור להטיל על המורים בלבד את העניין הזה.

דוד מנצור: המדינה צריכה לקחת על עצמה את האחריות בעניין.

דוד מנצור: הזכרת את הנושא של הסכמים קיבוציים.

דוד מנצור: הסכמים קיבוציים באים כתוצאה ממציאות מסוימת וצרכים מסוימים.

דוד מנצור: אין ספק שהאיגודים המקצועיים ימצאו פתרונות גם לבעיות האלה.

דוד מנצור: אבל צריך לקחת בחשבון שזה בא פר-תקציב ופר-התייחסות.

עינת וילף: נכון, אין ספק.

עינת וילף: כחלק מהמחאה החברתית אין ספק שאחד התחומים העיקריים שבהם הושם הדגש על השינויים היה בחינוך; על גני הילדים ועל הצהרוניים שמשום מה הולכים לא ממש לאלה שצריכים את זה, אבל מילא; אבל לשם הולכים התקציבים.

עינת וילף: אז ההרחבות הן גם בגיל וגם בשעות.

עינת וילף: אחת ההרחבות שלא ממש נכנסה לרדאר, זאת ההרחבה של שנת הלימודים באמת.

עינת וילף: כלומר לא רק להתחיל את שנת הלימודים ב-27 באוגוסט ולהחזיר את ימי החופשה האלה מאוחר יותר, אלא באמת ובתמים לצמצם את הפער במדינת ישראל בין ימי החופשה הניתנים למבוגרים לבין ימי החופשה הניתנים לילדים שבמדינת ישראל הוא גבוה במיוחד.

עינת וילף: הממוצע במדינות המפותחות אומר שאנחנו צריכים להביא לקיצור של כשלושה שבועות.

עינת וילף: אם נביא לקיצור של כשלושה שבועות אנחנו נעמוד בסטנדרטים שהם סבירים ברמה בינלאומית.

עינת וילף: צריך לראות איך מביאים את זה.

עינת וילף: אולי צריך להביא שבועיים ממשרד החינוך ושבוע מהמשק, וכך להביא לצמצום הזה.

עינת וילף: אבל זה המספר שצריך לעמוד לנגד עינינו – איך אנחנו מצמצמים שלושה שבועות בפער הזה.

עינת וילף: כמו שעושים צהרונים וכמו שעושים חינוך לגילאי 4-3 – אבל לא כמו שעושים את זה, אלא לעשות את זה אחרת – צריך להביא גם להרחבת שנת הלימודים, לפחות בשבועיים.

עינת וילף: זה אומר שצריך לעלות גם על הרדאר של ההסכמים הקיבוציים, וצריך לעלות גם על הרדאר של התקציב, וצריך ללמוד מהתוכניות האלה לפחות מה אפשר לעשות.

עינת וילף: אני יכולה להגיד שבאותן מדינות שבהן הפערים הרבה יותר קטנים כמעט אין קייטנות.

עינת וילף: בהרבה מקומות בעולם לא יודעים בכלל מה זה קייטנות; ובתי הספר הם אלה שמספקים את המסגרות בתקופות האלה באופן סמי-וולונטרי, אבל בתי הספר מספקים, וזהו – אין קייטנות ברוב המדינות בעולם.

עינת וילף: זה דבר חריג ונדיר וקיים רק מכיוון שבישראל הפער הוא כל-כך גדול.

עינת וילף: לכן המטרה היא לשים את זה על סדר היום כדי שיחד עם כל ההרחבות המבורכות האחרות תתחיל לעלות על סדר היום הרחבת שנת הלימודים בצורה כזאת או אחרת כי ברור שהמצב הקיים מכל היבט – חינוכי, כלכלי, פערים בחברה – הוא לא מצב סביר.

עינת וילף: בתיה, בבקשה.

בתיה אריאלי: אני רק רוצה לעשות לרגע "זום אאוט" ולהגיד שהסיפור שאנחנו דנים עליו עכשיו נופל על בית ספר שבתרבות שלו יש דיבור עם הקהילה והפעלה של הקהילה לאורך כל השנה.

בתיה אריאלי: אנחנו שותפים שם בתכנית שנקראת שם "משפחה וקהילה".

בתיה אריאלי: יש בה סדנה בית ספר זה לא רק מקום אליו אתה שולח את הילד שלך ללמוד ולקבל ציונים.

בתיה אריאלי: לאורך כל השנה יש שם מעשה לאימהות וסדנה לזוגות ובתי מדרש.

בתיה אריאלי: ואז כשאת באה להורים עם רעיון של קייטנה הם כבר מכירים, בית הספר לא זר להם.

בתיה אריאלי: בית ספר זה לא רק מקום שאליו אתה שולח את הילד שלך ללמוד ולקבל ציונים, אלא כל התרבות לאורך כל השנה משתפת את ההורים.

בתיה אריאלי: יש לי פה התכנית: סדנאות לאימהות, סדנאות להורים ובית מדרש.

בתיה אריאלי: לאורך כל השנה יש שם מעשה חינוכי שמשתף את ההורים, והקייטנה מאוד זורמת עם זה.

בתיה אריאלי: זה לא משהו שמנותק בזכות הסיפור של משפחה וקהילה שהוא תפיסה חינוכית בשיתוף המשרד, כמובן, יחד עם הרשת, לתפיסה הזאת שהילד הוא שלנו לאורך כל השנה.

בתיה אריאלי: יש דיבור איתו בחנוכה, בפסח וגם איתכם ההורים לאורך כל השנה.

בתיה אריאלי: ואני לא מדברת על להזמין אותם לטקס כזה או אחר.

בתיה אריאלי: אני מדברת על דברים מהותיים שנתיים ששזורים לאורך כל השנה שהם פלטפורמה טובה לדיבור הזה עם ההורים לגבי הקיץ.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אני מסכמת את הישיבה.

עינת וילף: אני רוצה, קודם כול, להודות לכם על היוזמה וגם על כך שבאתם להציג את זה אצלנו בצורה שהיא מערכתית.

עינת וילף: כלומר גם הצגתם את העשייה שלכם, אבל העליתם לסדר היום נושאים, שאנחנו בהחלט נעלה למשרד החינוך כדי לראות איך אפשר להתחיל לפתור בכיוונים שעליהם הצבעת.

עינת וילף: הצבעת על דברים קונקרטיים וחשובים וחסמים להרחבת הפעילויות האלה.

עינת וילף: אנחנו בהחלט נפעל כדי לראות איך מסירים את החסמים האלה.

עינת וילף: מה שהצגת גם לגבי נושא הבטיחות, גם בנוגע לאישורים לצוות ההוראה – אלה דברים, לדעתי, מידיים.

עינת וילף: לגבי נושא גביית תשלומי הורים וחשבון – לפחות נבחן את הנושא ונלמד יותר כדי לראות מה אפשר לעשות.

עינת וילף: אבל אין ספק, שאתם מתווים כיוון נכון.

עינת וילף: צריך להגיע למצב ש"החופש הגדול" יקוצר באופן דרמטי.

עינת וילף: הדברים צריכים להתקיים בבתי הספר.

עינת וילף: אפשר לעשות קייטנות בשבועות הנותרים, אבל המשקל צריך לעבור לבתי הספר ולתוכניות בבתי הספר כי זאת הדרך הנכונה – תכניות וולונטריות, אבל בהחלט תכניות בבתי הספר לפחות בשלב הראשון.

עינת וילף: אנחנו נעלה את הדברים האלה, נסכם אותם, נשלח לשר החינוך וגם תראו בנו, בוועדה, אם יש נושאים אחרים שתרצו להעלות במשך השנה, אם יש שאלות – אל תהססו לפנות.

עינת וילף: תרצו להביא את הילדים לוועדה יום אחד לדיונים – בשמחה.

עינת וילף: שילמדו גם אזרחות.

עינת וילף: כל הערכים שהם לומדים – נעשה כמיטב יכולתנו שהם יראו את זה גם כאן.

עינת וילף: אני רוצה להודות לכם.

עינת וילף: נעלה את הדברים האלה בפני משרד החינוך, ויישר כוח על היוזמה.

עינת וילף: היא בכיוון הנכון.

עינת וילף: תודה רבה, הישיבה נעולה.

תמיר שרים: תודה רבה גם לכם על הפרגון ועל הזימון.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: הישיבה נעולה.