ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 670, 2012-07-16 11:00

עינת וילף: בוקר טוב.

עינת וילף: אני פותחת ישיבה של ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עינת וילף: הדיון עכשיו הוא צו לימוד חובה (החלה בכיתות י"א ו-י"ב), התשע"ב-2012.

עינת וילף: מי ממשרד החינוך מציג את זה?

מיכל כהן: אנחנו נציג, המנהל הפדגוגי.

מיכל כהן: עירית בירן, סגניתי, תציג את הרחבת הצו בהתאם לחוק, על עוד 20% מתלמידי ישראל, כפי שהתחייבנו בשנה הרביעית.

מיכל כהן: אנחנו נציג פה את הקריטריונים ואת היישובים הנבחרים.

מיכל כהן: זה עבר את אישורי שר החינוך, האוצר והתמ"ת.

מיכל כהן: ואנחנו פה כדי לאשר את ההרחבה באופן סופי.

מיכל כהן: אז בבקשה, עירית, תציגי כיצד נבחרו היישובים, בהתאם לחוק.

עירית בירן: אנחנו בנינו מספר קריטריונים, שגם התייחסו לשנים הקודמות.

עירית בירן: הקריטריון הראשון הוא הנושא של 20% מתלמידי מדינת ישראל בגילאים הרלוונטיים – ילידי 95'-96', שהם הילדים שיהיו בשנת הלימודים הקרובה בגילאים הרלוונטיים.

עירית בירן: יש לנו 235,029 ילדים בגילאים האלה.

עירית בירן: אנחנו בחרנו 29 יישובים שבהם - - -

עינת וילף: רק רגע, המספר הכולל של תלמידי ישראל בגיל הזה הוא?

עירית בירן: 235,029.

עינת וילף: וזה בשני מחזורים, י"א ו-י"ב?

עירית בירן: כן.

עינת וילף: אוקיי, כלל תלמידי ישראל.

עירית בירן: כלל תלמידי ישראל.

ד"ר משה דקלו: י"א ו-י"ב בשנה הבאה.

עירית בירן: שיהיו בשנה הבאה, כן.

עירית בירן: הקריטריון הנוסף שאנחנו לקחנו לתשומת לב הם אותם יישובים שיושבים במה שאנחנו קוראים "עשירון טיפוח", בנזקקות גבוהה.

עירית בירן: בחרנו לפי עשירונים, מעשר ועד שש, כולל, את כל היישובים שעדיין לא נכללו בשנים הקודמות, כדי לתת להם עדיפות.

עירית בירן: והקריטריון הנוסף הוא ריבוי של נושרים, וריבוי של ילדים שחלקם מעולם לא היו רשומים למערכות הלימוד של מדינת ישראל.

עינת וילף: אז תיכף תסבירי את זה.

עינת וילף: מתוך אותם 235,000, ב-י"א-י"ב על כמה - - -

עירית בירן: נבחרו 29 יישובים.

עינת וילף: לא, אבל כמה זה כבר קיים?

עינת וילף: כלומר, על כמה כבר - - -

עירית בירן: החוק הוחל בשנים הקודמות?

עינת וילף: כן.

עירית בירן: 66 יישובים.

עירית בירן: כמה אלפי ילדים – כרגע אין לי את המספר מולי.

מירב ישראלי: יש לנו את האחוזים.

מיכל כהן: 66 יישובים.

זיו בר: 35%.

עינת וילף: שנייה, אני רוצה פשוט לבנות את זה – ברשותך, אם יש את המספרים – מהסוף להתחלה.

עינת וילף: מתוך אותם 235,000 בערך, כמה ממילא ילמדו י"א-י"ב?

עירית בירן: במדינת ישראל?

עינת וילף: כן.

עינת וילף: מישהו יודע?

עירית בירן: 90%.

עינת וילף: 90%.

עירית בירן: לפחות.

עינת וילף: כלומר, אנחנו מדברים בערך על כ-25,000 תלמידים שלפני החלת הצו אנחנו בכלל צריכים לדאוג.

עירית בירן: אנחנו מדברים על 20,000 תלמידים, אולי אפילו פחות.

עירית בירן: בגילאים הרלוונטיים זה יהיה פחות.

עירית בירן: אבל בכלל, אנחנו מדברים על בסביבות 20,000 תלמידים – בגילאים הרלוונטיים זה יהיה פחות – שלא לומדים לחלוטין בשום מסגרת, לא במסגרת רשומה ולא במסגרת לא רשומה.

עינת וילף: ועכשיו הצו הנוכחי אמור להוריד את המספר, את אותם 20,000?

עירית בירן: לא, אנחנו מדברים כרגע, השנה הזאת, לכניסה לעבודה, לטיפול, על 1,504 תלמידים, שהם 20.27% מהסך הכללי.

מיכל כהן: רגע, אני אסביר.

מיכל כהן: סך הכול - - -

מירב ישראלי: לא, יש פה - - -

מיכל כהן: סך הכול האוכלוסייה – זו הצגה הראשונה של עירית, אז אולי היא מתרגשת, לאט-לאט.

עירית בירן: מאוד.

מיכל כהן: לא קרה כלום, הכול מוכן.

מיכל כהן: סך הכול האוכלוסייה ביישובים הנבחרים הללו היא 47,567.

מיכל כהן: היא יש לפניכם את הנתונים?

עינת וילף: ביישובים הקיימים.

מירב ישראלי: כן, בדף ההסבר.

מיכל כהן: כן.

מיכל כהן: שמהווה 20.27% מכלל האוכלוסייה, אם דיברנו על כ-250,000.

עינת וילף: שנייה, אתם סופרים את זה כך: אתם מסתכלים על האוכלוסייה ביישובים האלה, האוכלוסייה הכוללת - -

מיכל כהן: נכון.

עינת וילף: - - בוגרים, ילדים, כולם.

יצחק קדמן: לא, האוכלוסייה של תלמידי י"א-י"ב.

מיכל כהן: י"א-י"ב.

עינת וילף: אוקיי.

עינת וילף: האוכלוסייה של תלמידי י"א-י"ב ביישובים האלה היא 47,567 בני נוער.

עינת וילף: הם מהווים קצת יותר מ-20% מה-235,029.

מיכל כהן: נכון.

עינת וילף: הבנתי.

עינת וילף: אבל הם – או אם אתם יודעים את הנתון הזה, אם ברוב מדינת ישראל 90% לומדים י"א-י"ב ביישובים האלה, כמה בדרך כלל לומדים ב-י"א-י"ב?

עינת וילף: הערכה, אני לא צריכה עד התלמיד האחרון.

עירית בירן: יש לנו מספר מדויק, כרגע, של ילדים שלא לומדים.

מיכל כהן: יש לנו מספר מדויק.

מיכל כהן: בדיוק לפי זה אנחנו גם הלכנו על קריטריוני הבחירה.

מיכל כהן: בעצם, גם עשירון טיפוח, שהוא מהחלשים, וגם אחוז נשירה גבוהה, וילדים לא רשומים.

עינת וילף: כלומר, ללא הצו, הערכה, כמה מאותם - - -

עירית בירן: 1,504 ילדים כרגע.

עינת וילף: לא היו לומדים.

עירית בירן: לא היו לומדים.

מיכל כהן: לטיפול שלנו.

מיכל כהן: הם האוכלוסייה הפוטנציאלית שלנו לטיפול מממוקד באותם - - -

עינת וילף: אבל זה הרבה פחות מ-10%.

מירב ישראלי: צריך להבין, בגדול, על כלל האוכלוסייה ביישובים האלה כרגע לא חל לימוד, אלא זה לימוד חינם בלבד.

עינת וילף: אני מבינה.

יצחק קדמן: הם לומדים באופן וולונטרי.

מירב ישראלי: נכון.

מירב ישראלי: הם לומדים באופן וולונטרי.

עינת וילף: אני אומרת, כמה מתוכם לומדים בערך?

עינת וילף: בי"א-י"ב, היום, לפני הרחבת הצו?

ד"ר משה דקלו: רגע, החשבון הוא יותר מסובך מזה.

ד"ר משה דקלו: אני רוצה לפרט.

ד"ר משה דקלו: שכבת הגיל, המספרים, שאתם רואים בדף הראשון, זאת אומרת, אלו ילדי י' ו-י"א של השנה.

ד"ר משה דקלו: זו אוכלוסיית הגיל.

ד"ר משה דקלו: עכשיו, חלקם הגדול לומד בתוך משרד החינוך, אולם חלק מהם לומד בתמ"ת.

ד"ר משה דקלו: חלק מהם נמצא בקידום נוער.

ד"ר משה דקלו: חלק מהם נמצא ברווחה.

ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, אנחנו יודעים לומר באוכלוסיות האלה לאן הן התפזרו אל מחוץ למשרד החינוך.

מיכל כהן: תסתכלו על הטבלה הזו.

ד"ר משה דקלו: שתי קבוצות – אנחנו מחפשים אותם.

ד"ר משה דקלו: קבוצה אחת – בטבלה הראשונה, זו.

מיכל כהן: בטבלה הראשונה יש התייחסות לכל המגזרים וגם לשנתונים הרלוונטיים.

ד"ר משה דקלו: אנחנו מחפשים שתי קבוצות רלוונטיות לצורך יישום הצו הזה.

ד"ר משה דקלו: קבוצה אחת היא של ילדים שלא שובצו מעולם במערכת.

ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, יש לנו תעודות זהות שלהם בלמ"ס.

ד"ר משה דקלו: ואנחנו מחפשים אותם.

ד"ר משה דקלו: אנחנו מחפשים אותם ביישובים.

יהודית גידלי: מה זאת אומרת?

יהודית גידלי: מכיתה א' הם עוד לא רשומים?

עירית בירן: במגזר החרדי.

ד"ר משה דקלו: הם לא שובצו מעולם במערכת - -

עינת וילף: איפה הם?

ד"ר משה דקלו: - - זאת אומרת, יש ילדים בישראל שלא שובצו אי-פעם בחייהם במערכת.

עינת וילף: והשאלה היא איפה הם?

ד"ר משה דקלו: בדיוק.

ד"ר משה דקלו: וזה הסוד הגדול שאנחנו כל הזמן מחפשים אותו, והולכים לשדה אל היישובים.

עינת וילף: איפה הם נמצאים?

ד"ר משה דקלו: בדיוק - - -

עינת וילף: ברשותך, אני פונה למשרד החינוך.

ד"ר משה דקלו: תיכף ניכנס לזה.

קריאות: - - - אנחנו משרד החינוך.

עינת וילף: אוקיי, סליחה.

ד"ר משה דקלו: אני הייתי אחראי על האישור בשלוש השנים הקודמות.

ד"ר משה דקלו: אני משה דקלו.

מיכל כהן: זה דוקטור משה דקלו.

מיכל כהן: גם במנהל הפדגוגי - - -

עינת וילף: מי אנשי משרד החינוך?

יהודית גידלי: כל הקבוצה הזאת.

יהודית גידלי: כל הצד הימני.

עירית בירן: כולנו.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: עכשיו אין בעיה - - -

ד"ר משה דקלו: הקבוצה השנייה של הילדים שאנחנו מחפשים אותם מאוד, אלו ילדים ששובצו אי-פעם במערכת, יצאו ממצבת התלמידים של משרד החינוך, ולא שבו אליה.

עינת וילף: אבל לפני כן, הילדים האלה, איפה הם בדרך כלל?

עינת וילף: זה בקרב היישובים הלא מוכרים הבדואיים, זה בקרב החרדים?

ד"ר משה דקלו: נכון, זו המסה הגדולה.

ד"ר משה דקלו: החרדים והבדואים בנגב, זאת הקבוצה הגדולה.

עירית בירן: כשניכנס ליישובים - - -

ד"ר משה דקלו: למשל ילדים שנולדו בישראל ובאו למאהלים הבדואים, ואחר כך חזרו להר חברון או לחבל עזה, למקומות האלה.

ד"ר משה דקלו: אלו ילדים שאנחנו יודעים שנולדו בישראל, ואנחנו לא יודעים על הירשמותם אי-פעם בתוך המצבות שלנו.

עינת וילף: אבל יכול להיות שהם בכלל לא נמצאים בישראל.

ד"ר משה דקלו: יכול להיות שהם גם לא נמצאים.

ד"ר משה דקלו: זאת אחת החידות, בשביל זה צריך להיות בשדה.

ד"ר משה דקלו: ולכן מר קובי טוויל עם אגף שח"ר יוצאים לשדה לחפש את הילדים.

ד"ר משה דקלו: איתור.

עירית בירן: ילד-ילד.

עינת וילף: בסדר, אז הסך הכול.

יהודית גידלי: כמה ילדים כאלה יש?

יהודית גידלי: משה, כמה ילדים כאלה יש?

ד"ר משה דקלו: את רואה את הטבלה הזו?

ד"ר משה דקלו: רואים פה, בעמודה השלישית משמאל, 533 ילדים, 494 ילדים.

ד"ר משה דקלו: אלו ילדים שלא שובצו מעולם.

מירב ישראלי: בכל הגילאים?

מיכל כהן: לא, רק י"א-י"ב.

יהודית גידלי: רק ביישובים הספציפיים שאנחנו ומדברים.

עירית בירן: כן.

עירית בירן: ביישובים הספציפיים האלה.

עינת וילף: לא, זה לא ביישובים הספציפיים האלה.

יהודית גידלי: אז מה זה, כל הארץ?

עינת וילף: אתם מדברים על סך הכול, על כל הארץ.

עינת וילף: המספרים האלה של 1,000 תלמידים שלא שובצו, זה בכל הארץ.

ד"ר משה דקלו: המספרים האלה – כל הארץ.

ד"ר משה דקלו: בטבלאות הבאות יש רזולוציה לתוך היישובים שנבחרו.

ד"ר משה דקלו: אני יכול להגיד לכם שהמספרים האלה הולכים וקטנים בשנים האחרונות.

ד"ר משה דקלו: אני יודע להגיד לכם על ילדים של שנה קודם ושנה קודם, בסביבות 618, 619 ילדים.

ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, כתוצאה מהפעולה שלנו אנחנו כן מוצאים ילדים.

ד"ר משה דקלו: לא רבים, אבל אנחנו מוצאים אותם.

ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, זה דבר חשוב מאוד.

עינת וילף: אז חוק חינוך חובה י"א-י"ב מוחל כרגע על כמה מתוך ה-235,000?

ד"ר משה דקלו: את שואלת אותי על שתי שכבות גיל.

ד"ר משה דקלו: אני יכול להגיד לך על אחת-אחת.

מירב ישראלי: אפשר לסכם את הכול לפי - - -

עינת וילף: אחת-אחת, אין בעיה.

עינת וילף: כמה?

ד"ר משה דקלו: הוא מוחל על כולם.

עירית בירן: 35%.

עינת וילף: הוא מוחל על כולם?

עינת וילף: אז למה צריך צו הרחבה?

ד"ר משה דקלו: על כולם.

ד"ר משה דקלו: כולם חייבים להיות בבית ספר.

זיו בר: זה עוד 20% - - -

יצחק קדמן: 35%.

ד"ר משה דקלו: כולם חייבים להיות בבית הספר.

ד"ר משה דקלו: אבל יש צו שאנחנו מפעילים אותו זו השנה הרביעית.

ד"ר משה דקלו: בשנה הרביעית הזו אנחנו נכניס עוד 20%.

מירב ישראלי: זה יהיה 55%.

ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, הפעלנו בשלוש - - -

עינת וילף: אבל החוק - - -

מירב ישראלי: לא, החוק אמור, נגיד - - -

ד"ר משה דקלו: בשש שנים.

מירב ישראלי: החוק אמור בסופו של דבר לחול על כולם.

מירב ישראלי: מכיוון ש - - -

עינת וילף: היום, על כמה זה חל?

יצחק קדמן: 35%.

זיו בר: 35%.

זיו בר: לפני החלה.

עינת וילף: מכלל התלמידים במדינת ישראל, מתוך 235,000, כמה היום נמצאים תחת חוק חינוך חובה י"א-י"ב באופן מלא?

ד"ר משה דקלו: השאלה שלך מסבכת, כי הם כבר גמרו.

ד"ר משה דקלו: השנה הראשונה כבר סיימה, השנה השנייה כבר סיימה.

מירב ישראלי: נכון, אתה צודק, אבל בוא נסכם דברים.

מירב ישראלי: בעיקרון, כל שנה בודקים את האחוז של הילדים לפי האחוז באותה שנה.

מירב ישראלי: וזה קצת משתנה כי הילדים משתנים.

מירב ישראלי: אבל בגדול - - -

עינת וילף: 115,691 שעולים ל-י"ב, כמה מתוכם נמצאים כבר היום בחוק חינוך חובה י"ב?

ד"ר משה דקלו: 97,000 בערך.

עינת וילף: 97,000.

עינת וילף: כלומר, יש לנו כמעט 20,000 שהם עדיין בחוק חינוך חינם, אבל לא חובה.

ד"ר משה דקלו: נכון.

עינת וילף: עכשיו, עם שינוי היישובים, כמה מתוך אותם 20,000 שעולים ל-י"ב יהיו עכשיו תחת חוק חינוך חובה?

ד"ר משה דקלו: שוב, הספירה היא קשה, כי חלק בתמ"ת, וחלק נמצאים - - -

עינת וילף: בערך, אני באת לא צריכה את הילד האחרון.

עינת וילף: על מה אנחנו מדברים כאן?

עינת וילף: מתוך 20,000 שעדיין אין עליהם חוק חינוך חובה ל-י"ב, כמה נכנסים?

ד"ר משה דקלו: בערך 3,000.

עינת וילף: בערך 3,000.

עינת וילף: בסדר.

עינת וילף: לקח זמן, אבל קיבלתי את התשובה.

עינת וילף: בסדר, נמשיך.

עינת וילף: בבקשה.

עירית בירן: הקריטריון הבא הוא התחייבות משנה שעברה לוועדה להכניס את ירושלים לתוך החיוב בחוק, ואת אבו-בסמה, שחלקה יישובי קבע, והרוב היא פזורה.

עינת וילף: ירושלים לא בחוק היום?

עירית בירן: היא תיכנס.

עירית בירן: ברשימה של השנה, אנחנו מבקשים להכניס את ירושלים.

עינת וילף: כלומר כל הילדים, שלומדים במערכת החינוך הירושלמית י"א-י"ב עושים את זה וולונטרית?

מירב ישראלי: וולונטרית.

מירב ישראלי: ברור.

יצחק קדמן: גם בתל-אביב.

מירב ישראלי: האמת היא שבכל הארץ זה היה ככה.

עירית בירן: היישוב הנוסף הוא אבו-בסמה.

עירית בירן: בבדיקה הראשונית של אבו-בסמה עלינו על מצב שיש בסביבות 900 ילדים כרגע שחלקם לא למדו מעולם, וחלקם למדו ונשרו לאורך השנים.

עירית בירן: יש ילדים שנשרו בכיתה ג', ד', עד נשירה.

עירית בירן: זאת נראית לנו משימה שהיא קצת מעל אפשרות לעשות בשנה אחת, לקחת 1,000 ילדים, או 990 ומשהו ילדים בבת-אחת, ולהחיל את החוק בשנה אחת.

עירית בירן: אנחנו מבקשים לאפשר לנו לפרק את זה לשלוש שנים.

עירית בירן: כל שנה, בסביבות 300 ילדים, לטפל בהם, כדי שנוכל להחיל את החוק בצורה מיטבית, ולמצוא מסגרות, לעשות השלמת השכלה, להביא אותם לקראת תעסוקה תקינה, וכן הלאה.

עירית בירן: וזה משהו שאנחנו מבקשים, זה היה נושא נוסף שאנחנו העלנו בוועדה שלנו.

עינת וילף: קיבלנו מראש את הפרטים?

ד"ר משה דקלו: זה הולך בהלימה להחלטת הממשלה מספטמבר 2011 של הסדרת כל הנושא של אבו-בסמה והיישובים.

ד"ר משה דקלו: כל הרעיון הזה בא בהלימה להחלטת הממשלה של הסדרת היישובים הבדואים בנגב.

ד"ר משה דקלו: פרויקט גדול מאוד שהממשלה החליטה עליו.

ד"ר משה דקלו: ואנחנו הכנו גם את תכנית החינוך שמשלבת בתוך החלטת הממשלה גם את הטיפול בילדים הללו.

עינת וילף: בסדר.

ד"ר משה דקלו: עוד הערה אחת, ברשותך, ירושלים, יש בה 2,308 ילדים שלומדים במוסדות שהם אינם מכירים בישראל.

עינת וילף: במזרח ירושלים.

ד"ר משה דקלו: לא, עזבי רגע את מזרח ירושלים.

עינת וילף: חרדים בירושלים.

ד"ר משה דקלו: חרדים.

עינת וילף: של העדה החרדית.

עינת וילף: שלא מקבלים גם כסף, נכון?

עינת וילף: הם ממש מנותקים לגמרי.

ד"ר משה דקלו: שגם לא מקבלים אגורה, שהם פשוט מחוץ למערכת.

ד"ר משה דקלו: אנחנו מצאנו את המספר הזה כתוצאה מבדיקות שאנחנו עושים במשך השנים.

ד"ר משה דקלו: 2,308 ילדים לומדים בישיבות, ואנחנו לא מדווחים עליהם, לא לכסף, לא ללימודי ליב"ה חובה.

עינת וילף: אבל הם נספרים ב-235,000?

ד"ר משה דקלו: בתוך הסך הכול?

ד"ר משה דקלו: הם בקבוצת הגיל, בוודאי.

עינת וילף: הם בקבוצת הגיל.

עינת וילף: כלומר, הם אזרחי ישראל בקבוצת הגיל, אבל הם בעצם נמצאים לחלוטין מחוץ למערכת.

ד"ר משה דקלו: לא, הם לא בתרבותי ייחודי גם כן.

מירב ישראלי: המוסדות הם גם לא פטור.

עינת וילף: הם לא פטור, הם לא מקבלים כלום.

עירית בירן: לא כלום.

ד"ר משה דקלו: לא, הם לא כלום.

ד"ר משה דקלו: הם לומדים - - -

עינת וילף: כשדיברנו – אמרנו שהם יכולים לקבל פטור כי הם באמת לא שייכים למדינה.

עינת וילף: ועליהם הצו יחול, ואז מה המשמעות?

עינת וילף: כלומר, אם ירושלים עכשיו זה חוק חינוך חובה י"א-י"ב, מה קורה בפועל?

דורית מורג: הם יצטרכו להיכנס למסגרת תרבותית ייחודית.

דורית מורג: יש חוק לגבי התרבותי ייחודי, שלמעשה, יש לו פטור מלימודי ליב"ה לגבי הגילאים האלה.

עינת וילף: אני אצטרך להתחיל לשלם להם כסף עכשיו בשביל לעמוד ב-י"א-י"ב?

דורית מורג: בכל מקרה הם יהיו חייבים להיכנס לחוק הזה.

דורית מורג: זה החוק, כן.

מירב ישראלי: לפי החוק, למעשה, הילדים האלה חייבים – גם לפני י"א-י"ב.

ד"ר משה דקלו: והכסף יהיה 55%.

מיכל כהן: גם לפני, הם לא צריכים להיות – רגע, החוק מדבר על י"א-י"ב, ומה עם חוק חינוך חובה עד כיתה י' והם לא נמצאים?

מיכל כהן: הם גם לא יבואו לשם גם כשיעשו עליהם את החוק.

עירית בירן: בדיוק.

עינת וילף: רק שאני אבין, בתיאוריה, אז עכשיו הם כאילו תחת החוק, אבל כמו שאת אומרת, מ-א' עד י' אף אחד לא אוכף עליהם את החוק ממילא, אז גם ב-י"א-י"ב לא ייכפו עליהם את החוק.

עינת וילף: אוקיי.

עירית בירן: עוד משפט אחד שקשור לאבו-בסמה.

עירית בירן: מה שאנחנו עשינו זה פילוח גיאוגרפי.

עירית בירן: כי הממוצע בהתאם נותן את שירותי החינוך מאזור ערד עד עזה ועד באר-שבע.

עירית בירן: יש חלוקה של שבטים, ואנחנו בצו – אם תסתכלו – מיפינו את השבטים שאנחנו רוצים לטפל בהם השנה, ושבטים אחרים יכנסו לשנה הבאה ולשנה השלישית.

עירית בירן: נעשה את זה בהדרגה, בהתאם ובחיבור לבינוי בתי הספר והקמת מערכת החינוך - - -

עינת וילף: כלומר, השבטים שמצוינים כאן הם בעצם ה-300 - - -

מיכל כהן: 300 הילדים שאנחנו מדברים עליהם.

עינת וילף: בסדר.

עירית בירן: כל היישובים האחרים, אנחנו מדברים על יישובים מלאים.

עירית בירן: ונתתי לכם שם, בחומר שצירפתי, גם את המספרים של כמות הילדים.

עירית בירן: בסך הכול הכללי זה 1,504 ילדים.

עינת וילף: האם מעבר להרחבת הצו מבחינת החוק, לצורך העניין, הורי הילדים הופכים באותו רגע לאחראים בכל הנושא הזה, איזה עוד משמעויות יש לעצם הרחבת הצו?

עינת וילף: האם יש לזה משמעויות תקציביות?

עירית בירן: יש תכנית תקציבית.

עירית בירן: כל שנה מוסיפים עוד 15 מיליון שקל לתוכנית הזאת.

עירית בירן: בתוכנית הזאת, קודם כל, המשרד מקצה תקני קב"סים, כדי שיהיה מי שיאתר ויגייס את הילדים.

עינת וילף: מה זה קב"סים?

עירית בירן: קצין ביקור סדיר, שהתפקיד שלו הוא גם לאתר וגם לגייס את הילד ואת המשפחה חזרה לתוך מערכת החינוך.

עירית בירן: בתוכנית יש מודל שאנחנו קוראים לו "חממות חינוכיות", איסוף הילדים, עם קידום נוער להשלמת השכלה ולהכנה לקראת חזרה לתוך בית ספר, סגירת הפערים והכנה לקראת חזרה לבית הספר.

עירית בירן: אנחנו ביקשנו השנה לאפשר גם עבודה בסופי שבוע לילדים עובדים, ואפשרות לתת תכנית לתלמידים במעצר בית מעל 30 יום, כי ראינו שחלק מהילדים – לא באלפים, אבל יש מאות – שאנחנו לא מצליחים להחיל עליהם את החוק כי הם במעצר בית מעל 30 יום.

עירית בירן: הנושא הנוסף הוא נושא של כיתות קלט, שיפתחו ב-י"א-י"ב.

עירית בירן: לשם יעשו בתוך בתי הספר היישוביים האזוריים של אותם יישובים, עם תכניות שהן או טיפוליות, כמו "מניפה", שהיא תכנית שנותנת חיזוק דימוי עצמי, והתמודדות, וכן הלאה.

עירית בירן: או תכנית שהיא עם הפנים לתעשייה, כדי לאפשר להם אחר כך להשתלב לתוך תעסוקה מכובדת.

עינת וילף: אמרנו שבערך 3,000 חדשים יכנסו עכשיו תחת הצו הזה.

עינת וילף: כמה מתוכם כבר לא נמצאים במערכת?

מיכל כהן: 1,504.

עינת וילף: 1,500 כבר לא נמצאים במערכת.

עינת וילף: כלומר, על 1,500 נצטרך להילחם שיישארו, ו-1,500 בכלל צריך להחזיר אותם.

זיו בר: 1,500, נקודה.

מיכל כהן: לא, 1,504 זו אותה אוכלוסייה ב-29 היישובים, או שלא נרשמה מעולם, או שהיתה במערכת ונשרה.

מיכל כהן: כל המיקוד של העשייה של מה שעירית עכשיו אמרה, היא על אותם 1,504 ילדים שאו נשרו במהלך, או מעולם לא נרשמו, ועליהם אנחנו נילחם להחזיר אותם ל-י"א-י"ב.

עינת וילף: אבל יש כאלה שנמצאים היום ב-י', ויש סימן שאלה אם הם ימשיכו ל-י"א?

מיכל כהן: אלה גם נספרים.

מיכל כהן: עכשיו, צריך לומר שבאופן כללי, לשמחתנו הרבה, במדינת ישראל, ילדים ממשיכים ללמוד י"א-י"ב, גם אם לא נפנפנו להם בשרביט.

מיכל כהן: זה חלק מהתודעה החברתית ציבורית שילדים מסיימים י"ב כיתות.

עינת וילף: והגיוס לצה"ל.

מיכל כהן: ולכן אנחנו מדברים על אוכלוסייה מאוד ממוקדת, שהיא לא אוכלוסייה חדשה שהגיעה לכיתה י', והם יצאו לחוף הים.

מיכל כהן: אוכלוסייה שכנראה בתהליך הלימודי ובתהליך הרגשי עברה כל מיני טלטלות, ואנחנו עכשיו ממקדים.

מיכל כהן: לאורך כל הדרך אגף שח"ר מטפל בהם במהלך.

מיכל כהן: אבל לכאורה, עד לסוף כיתה י' הוא היה מחויב להחזיק אותם בשן ועין, ומרגע שהם סיימו את כיתה י', אם הם נשרו, לא יכולנו להחזיר.

מיכל כהן: החוק הזה מאפשר לנו את המנדט להחזיר אותם בחזרה.

מיכל כהן: צריך לקחת בחשבון שילדים שהיו מנותקים יותר משנה, אי-אפשר לבוא ופשוט להחזיר אותם בשם החוק לתוך הכיתה הרגילה, ולכן יש את כיתות הקלט, יש את החממות, יש את ההכנה בסופי שבוע.

מיכל כהן: את כל ההיבטים האלה שמשלבים הרבה מאוד היבטים גם טיפוליים.

עינת וילף: רק שאלה לצורך העניין, אנחנו מדברים עכשיו על י"א-י"ב, אבל אלה אנשים שאתם אומרים שהתנתקו הרבה לפני.

עינת וילף: אם המערכת לא טיפלה בהם עד עכשיו, למה היא פתאום תצליח כשהם מגיעים ל-י"א?

עירית בירן: אנחנו מקווים שאנחנו נעזור ליישוב עם תוספת המשאבים שיבואו דרך המהלך הזה, פלוס הקמת ועדות התמדה יישוביות - - -

עינת וילף: הכספים האלה, אגב, הולכים ליישוב?

עירית בירן: הם הולכים ליישוב לתוכניות.

עינת וילף: איזה פיקוח יש לכם – תסלחו לי, אבל אלו יישובים שלא כולם ידועים בכך שהדברים נעשים כמו שצריך.

עינת וילף: איך אתם מבטיחים שהכסף אכן יגיע ליעדו, ישמש למטרתו?

עירית בירן: יש בכל מחוז צוות פיקוח שאחראי על החלת החוק, ממונה השח"ר, מפקחי הביקור הסדיר, המפקחים לקידום נוער.

עירית בירן: והם אמורים לעבוד כצוות יחד עם המפקח הכולל של אותו יישוב כדי לראות שבאמת הדברים נעשים, והם נעשים בצורה מיטבית.

מירב ישראלי: זה גם נכנס לחוק של ייעוד כספי חינוך, אני משערת, לא?

מיכל כהן: אני לא יודעת מה זה - - -

מירב ישראלי: יש חוק הרי שכל הכספים שהמדינה מעבירה לרשויות המקומיות, הם חייבים לעבור לחשבון בנק ייעודי, וזו עבירה פלילית להשתמש בהם למטרות אחרות.

מיכל כהן: מכיוון שאנחנו אלה שפותחים את אותן כיתות, אנחנו אלה שעושים את כיתות הקלט, את החממות, את כל הדברים האלה, אז התקציב – לכן אני אומרת שמכיוון שאנחנו פותחים את הכיתות, ואנחנו יודעים לצבוע את הכיתות סביב התקציב הזה, שהרי, כמו שאמרתי, אגף שח"ר עושה טיפול לאורך השנים.

מיכל כהן: את שואלת שאלה נכונה, אם לא הצלחנו להחזיק אותם עד כיתה י', מה יעשה את ההבדל?

מיכל כהן: אבל פה אנחנו עושים טיפול מסוג אחר.

מיכל כהן: בכל התהליך, עד כיתה י', אנחנו מלווים אותם, אנחנו משתדלים מאוד – אם כי לא בהצלחה של 100% – שהילדים לא ינשרו ויתנתקו לגמרי.

מיכל כהן: אבל כמו שאמרנו, בתוך האוכלוסייה הזו יש גם ילדים שלא היו שם מעולם.

מיכל כהן: אז ניתן להם מענה שהוא מענה יותר רך, מה שנקרא.

עינת וילף: אז אני אשאל, כמה שנים אנחנו כבר בתוך הצו הזה?

מיכל כהן: זו השנה הרביעית.

עינת וילף: שנה רביעית.

עינת וילף: במקומות שלגביהם הורחב הצו, מה השתנה?

עירית בירן: קודם כל, יש ירידה מאוד דרסטית בכמות הילדים שהמשיכו לנשור.

עירית בירן: אתם יודעים שלעצור בבת-אחת היה קושי.

עירית בירן: אותה קבוצת 30 היישובים של תש"ע – אנחנו רואים ירידה של 49% ברמת הנשירה של ילדי י"א-י"ב היום.

עירית בירן: הקבוצה של תשע"א – ירידה של 71%, שהיא ממש דרסטית, ותשע"ב – 30%, ואנחנו בתהליך השנה לקחת את אותם יישובים שלא ראינו עשייה פדגוגית מספיק לעמוק, להיכנס בליווי קצת יותר צמוד אליהם, כדי לראות שהם - - -

עינת וילף: כלומר, יש יישובים שלגביהם הורחב הצו, אבל לא השתנה כלום.

עירית בירן: בקושי.

עירית בירן: השתנה אולי במספרים מאוד קטנים.

עירית בירן: אבל רוב היישובים באמת עשו מהלך יפה.

עינת וילף: תני לי דוגמה, איזה יישובים למשל?

מירב ישראלי: חלוקה ליישובים.

עירית בירן: ניקח את עראבה, למשל, שבצורה דרמטית ירדו בכמות.

עירית בירן: היה להם 135 ילדים נושרים בגילאים הרלוונטיים.

עירית בירן: השנה יש להם 35 בלבד.

עינת וילף: ובאילו יישובים למשל לא השתנה כלום?

עירית בירן: אם מדברים על הגליל, שפרעם, שהירידה היתה מאוד מינורית.

עירית בירן: לא להיפך, היו להם 78 ילדים נושרים, היום יש להם 88 נושרים.

עירית בירן: אפילו עלייה טיפה.

עינת וילף: מהניסיון שלכם, מה ההבדל בין המקומות שהשתנה למקומות שלא השתנה?

עירית בירן: המחוזות מדווחים שבמקום שוועדת ההצמדה והיישוב התגייס כדי לדון ילד-ילד – מה הגורם שגם לו לנשור, מה צריך לעשות, וכן הלאה – משנה את תרבות העבודה בתוך היישוב.

עירית בירן: ואז החיבור בית ספר, יישוב, קהילה, עבודה עם הורים, מתהדק, ואז יש תוצאות יותר טובות.

עירית בירן: ואנחנו מקווים שנצליח להטמיע את התהליך הזה של - - -

עינת וילף: מה זה ועדת ההתמדה?

עירית בירן: שהחליטו על החקיקה ושינוי המדיניות בנושא של חוק חינוך חובה עד גיל 18, העלו את הצורך להקים ועדה שיחידות שונות במשרד, יחד עם ראש רשות, עם מנהל אגף חינוך, עם צוות היישובים, מנהלי בתי הספר, יתחילו להסתכל על הילדים ולדון בסיבות שילדים נושרים.

מיכל כהן: המוטיבציה שיתמידו עד תום י"ב, ובעצם דיון ברמה פרטנית בילדים, ולתת להם מערך מסייע, כך שהם לא ינשרו מהמערכת, וזה ברמה יישובית.

מיכל כהן: זאת אומרת, כל יישוב – היום גם כל מחוז – כל יישוב וכל מחוז נדרשים לעשות את המפגש הזה.

מיכל כהן: ולשאלתך הקודמת, אנחנו נראה יישובים באמת, שעשו בצורה דרמטית ושינו את התרבות של האחריות לגבי הילדים.

מיכל כהן: ונראה יישובים שעדיין לא, ושם אנחנו צריכים להמשיך ולעבוד.

עינת וילף: האם משהו מהצווים האלה היתה נקיטה של אמצעיים פליליים בארבע השנים האחרונות?

מירב ישראלי: לא, האמת היא שצריך להגיד שכשהוועדה החליטה על הרחבת החוק גם ל-י"א-י"ב, היתה התלבטות מאוד קשה האם להשאיר את עבירה הפלילית על ההורים לגבי הגילאים האלה, מכיוון שהילדים בגילאים האלה זה לא בדיוק כמו ילדים קטנים.

מירב ישראלי: ובסופו של דבר הוחלט – גם בגלל העמדה המקצועית של משרד החינוך – שלא להרחיב את העבירה הפלילית גם לגילאים האלה.

עינת וילף: בכל הארץ.

מירב ישראלי: כן.

מירב ישראלי: כשבעצם המשמעות העיקרית של החוק הזה זו חובת המדינה למצוא את המסגרות לילדים האלה.

מירב ישראלי: זאת אומרת, החובה העיקרית המוטלת פה היא – זאת אומרת, כמובן, גם ההורים שותפים למהלך, וכמובן, גם עליהם יש חובה - - -

עינת וילף: אבל בעצם אין אחריות פלילית, לא על ההורים, בוודאי לא על הילדים.

עינת וילף: אז בעצם זה רק משקף את המאמץ של המדינה.

עינת וילף: הבנתי.

עינת וילף: חשוב.

עינת וילף: עוד?

מיכל כהן: זה משקף את המאמץ, אבל אני באמת חושבת שיכול להיות שבתהליך הזה – אני הסתכלתי אחורה, גם אני לא הייתי שם כשהחלו את הצו.

מיכל כהן: אבל מה שחשוב בעיני, והוא דרמטי, זה השינוי שמתחולל ביישובים האלו.

מיכל כהן: אם אנחנו מדברים על ירידה של 50% בנושרים – שאלו לא אותם נושרים שמופו בהתחלה, שהרי הגיל כבר – זה אומר משהו על יכולת ההתמדה ביישוב.

מיכל כהן: זה אומר משהו על המחויבות של היישוב לכלל ילדיו.

מיכל כהן: אני חושבת שזו הבשורה בעצם.

מיכל כהן: העבודה הזו, הממוקדת, כשאנחנו עושים פוקוס על הילדים האלה, ובעצם מרגילים את היישוב לכך שהילדים צריכים ללמוד גם בתחומו וגם מחוץ לתחומו.

מיכל כהן: אבל יש להם אחריות להחיל את זה.

עינת וילף: עוד התייחסות?

עינת וילף: כן, בבקשה.

ד"ר משה דקלו: עוד הערה לגבי ההערה של מיכל.

ד"ר משה דקלו: בשנה השנייה עשינו "קול קורא" יחד עם זבולון אורלב, שהיה יושב-ראש הוועדה.

ד"ר משה דקלו: אחת התופעות המדהימות היתה ההתנהלות של היישובים.

ד"ר משה דקלו: חולון ורעננה ממש רצו ל"קול הקורא" הזה.

ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, יישובים טובים, שאכפת להם, באמת רצים לעשות את העתודה הזאת.

עינת וילף: "הקול הקורא" הוא למה?

יהודית גידלי: מספר התלמידים שהם צריכים להכניס למערכת שואף לאפס.

ד"ר משה דקלו: נכון.

מיכל כהן: נכון.

מיכל כהן: זה בדיוק איפה שיש תרבות כזאת, זה לא חוכמה.

ד"ר משה דקלו: הם מאוד רצו להחיל את זה.

ד"ר משה דקלו: הם רצו להיכנס לתוך הצו, להיכלל בתוך הצו.

ד"ר משה דקלו: אבל זה ברור שדווקא היישובים - - - הם אלה שזקוקים.

יעקב טוויל: אם אפשר להוסיף משהו.

יעקב טוויל: אני מנהל אגף שח"ר.

עינת וילף: כן.

יעקב טוויל: בהקשר למה שמיכל אמרה, למעלה מ-1,000 תלמידים – אומנם ברמה הארצית – הוחזרו למערכת הלימודים, כאלה שלא למדו בכלל, שהיו מחוץ למערכת.

יעקב טוויל: זה מראה על ההפנמה של מוסדות החינוך, של הרשויות יותר, על החשיבות של לסייע בלהחזיר את הילדים האלה חזרה.

יעקב טוויל: 1,000 תלמידים זה לא מספר קטן להחזיר חזרה לתוך מסגרות החינוך, שהם כבר יוצאים לגמרי מההגדרה של הנושרים.

יעקב טוויל: זה דבר מאוד חשוב.

יעקב טוויל: לגבי שאר הדברים, אולי איזה נתון אחד או שניים חשובים.

יעקב טוויל: למעלה מ-61% מהתלמידים הם למעשה סיימו כיתות י"ב, כך שהם יוצאים מתוך המעגל, ממה שמשה דקלו ומיכל אמרו.

יעקב טוויל: אבל למעלה מ-33% מהתלמידים סיימו י"ב, ועוד 20% נמצאים בתוך החטיבות העליונות.

יעקב טוויל: וזה משמעותי מאוד, 20% מהתלמידים זו כמות לא קטנה ששולבה בתוך המערכת.

יעקב טוויל: משהו לא ברור?

מירב ישראלי: 20% ממה?

יעקב טוויל: 20% מהתלמידים שאותרו.

יעקב טוויל: עכשיו אני מדבר על אלה שאותרו לתוך הפרויקט הזה, נמצאים בתוך המערכת חזרה.

יעקב טוויל: זאת אומר שיש לנו כאן איזשהו בסיס - - -

עינת וילף: ה-1,000 שאתה מדבר עליהם זה 20%?

יעקב טוויל: לא, קודם כל, 1,000 זה ברמה הארצית, הוחזרו למסגרות החינוך ברמה הארצית, לא קשור כרגע לפרויקט, אבל לפרויקט הזה כן יש תרומה מאוד משמעותית לעניין הזה.

יעקב טוויל: אני עכשיו מדבר רק על אותם אלו שאותרו במשך שלוש השנים האחרונות.

יעקב טוויל: 20% מהם נמצאים כרגע בתוך המערכת, ו-60% כבר סיימו לגמרי את כיתות י"ב.

יעקב טוויל: זאת אומרת, עדיין אחוזי ההצלחה הם גבוהים מאוד, אם אתם מבינים את מה שאני מתאר כאן כרגע.

יעקב טוויל: עוד משפט אחד, השינוי היום, אגב, הוא שאותן כיתות, אותה מערכת, שהיום הקב"סים – קציני הביקור הסדיר – שאמורים לאתר, אז היום יש להם גם פתרונות מצוינים של תכניות תוספתיות על כיתות מסוימות שתומכות עוד יותר בתוך בתי הספר בילדים האלה.

יעקב טוויל: כך ששוב, מונעים מהם לנשור.

יעקב טוויל: זאת אומרת, מעבר לזה שמחזירים אותם והם צריכים עדיין תמיכה בתוך המערכת החינוכית, זה מונע מהם לנשור.

עינת וילף: עוד משהו ממשרד החינוך?

עינת וילף: דוקטור יצחק קדמן, בבקשה.

ד"ר יצחק קדמן: תודה גברתי, יושבת-הראש.

ד"ר יצחק קדמן: קודם כל, אני רוצה לברך את אנשי משרד החינוך.

ד"ר יצחק קדמן: תענוג לשמוע אתכם.

ד"ר יצחק קדמן: אני רוצה לומר לכם שלא כך היו פני הדברים כאשר נחקק החוק.

ד"ר יצחק קדמן: אני רוצה להזכיר לכולנו, למשל, את העובדה שמשרד האוצר הילך אימים על הוועדה הזאת, ועשה חישוב כמה תלמידים יש ב-י"א-י"ב, חילק את זה ב-30 או 35, והגיע למסקנה שצריך מיליארדים לפינוי כיתות נוספות.

ד"ר יצחק קדמן: מי שלא מאמין, תפתחו את הפרוטוקולים של שנת 2006 ו-2007, ותמצאו את זה שם.

ד"ר יצחק קדמן: אז לקח מאוד חשוב, שלא צריך להלך אימים על הוועדה הזאת כאשר מקדמים נושאי חינוך וחוקי חינוך.

ד"ר יצחק קדמן: אני רוצה לברך את הוועדה, כי היא מאשרת היום משהו היסטורי.

ד"ר יצחק קדמן: לראשונה, בשנת הלימודים הבאה, אנחנו נעבור את מחצית תלמידי ישראל ב-י"א-י"ב, שיהיו תחת חינוך חובה.

ד"ר יצחק קדמן: אני רוצה להזכיר, עד היום היו 35% מכלל הילדים בגילאים האלה.

ד"ר יצחק קדמן: בשנה הבאה אנחנו קופצים מדרגה, 20%, ל-55%, שזה למעלה ממחצית.

ד"ר יצחק קדמן: נותרו לנו שנתיים כדי להשלים את המהלך.

ד"ר יצחק קדמן: אני בהזדמנות הזאת רוצה לקרוא לאנשי משרד החינוך, אני שומע אתכם, אני רואה שאתם כולכם נלהבים לעניין הזה.

ד"ר יצחק קדמן: הוכחתם את זה בגילאי 4-3, תעשו מאמץ להיענות לאתגר שבתשע"ד אנחנו נסיים את החוק כולו.

ד"ר יצחק קדמן: אפשר לעשות את זה.

ד"ר יצחק קדמן: זה יהיה היסטורי שאתם מקדימים את מה שהחוק נתן לכם.

ד"ר יצחק קדמן: אני חושב שאפשר לעשות את זה.

ד"ר יצחק קדמן: גברתי היושבת-ראש, החוק הזה חשוב גם לאלה שלא נשרו.

ד"ר יצחק קדמן: כי החוק הזה מעביר מסר: צריך ללמוד י"ב כיתות.

ד"ר יצחק קדמן: יש לעניין הזה הרבה משמעויות גם לגבי אלה שנמצאים במערכת, גם לגבי התלמידים שאומרים להם אתה לא יכול לעשות פה טיילת בכיתה י"א.

ד"ר יצחק קדמן: כי עד היום, אמרו לתלמידים זה חינם, אבל זה לא חובה.

ד"ר יצחק קדמן: היו לזה כל מיני משמעויות.

ד"ר יצחק קדמן: יש לזה גם משמעויות למערכת עצמה.

ד"ר יצחק קדמן: בחוזר מנכ"ל שמדבר על הפסקת לימודים של תלמיד בבית ספר, עד כיתה י' היה כתוב בחוזר מנכ"ל שזה לא ייעשה עד שתמצא לתלמיד מסגרת חלופית אחרת.

ד"ר יצחק קדמן: עכשיו צריך לשנות את זה, כי אי-אפשר יהיה לסלק תלמיד עד שתימצא לו מסגרת אחרת גם ב-י"א ו-י"ב, כך שלכל המערכת.

ד"ר יצחק קדמן: יש לזה השלכות נוספות, גברתי.

ד"ר יצחק קדמן: אני חושב שהגיע הזמן לתקן את חוקי העבודה במדינת ישראל.

ד"ר יצחק קדמן: חוקי העבודה במדינת ישראל קבעו עד היום בהלימה שילדים יכולים לצאת לעבודה בסוף כיתה י'.

ד"ר יצחק קדמן: היום, כאשר נכנס חוק חינוך חובה, ואנחנו עוברים את מחצית הילדים מישראל, יש סתירה בין היכולת של ילד לוותר על הלימודים ולצאת לעבודה – ואני לא מדבר על בתי ספר מקצועיים, אני מדבר על נשירה מהמערכת – לבין חוקי העבודה שמתירים לילד לעבוד כבר מגיל 16.

ד"ר יצחק קדמן: אני חושב שצריך לתקן את העניין הזה, מפני שצריכה להיות הלימה במסר שאנחנו נותנים לתלמידים: תלמדו עד סוף י"ב, לבין המסר שאנחנו נותנים להם בחוקי העבודה.

עינת וילף: הנושא ייבדק.

מירב ישראלי: אני חושבת שעשינו שם איזו התאמה.

מירב ישראלי: אני צריכה לבדוק את זה.

יצחק קדמן: לא, צריך לבדוק את זה כי - - -

מירב ישראלי: חוק עבודת נוער – אנחנו - - -

יצחק קדמן: כי עדיין יש תלמידים לא מעטים שחוק לימוד חובה ב-י"א-י"ב לא חל עליהם.

יצחק קדמן: לכן יש צורך לעשות - - -

עינת וילף: האמת היא, אין בעיה, הנושא ייבדק.

עינת וילף: מקסימום נבקש להוסיף תיקון שאומר לכשהחוק יסיים את תחולתו ב-100% - - -

מירב ישראלי: לדעתי זה יחול, אבל נבדוק את זה.

יצחק קדמן: או מי שזה כבר חל עליו.

מירב ישראלי: לא, אני לא בדקתי את זה.

עינת וילף: אני לא בטוחה שזה נכון להתחיל לדרוש ממעסיקים לראות אם זה ביישוב הזה או ההוא.

מירב ישראלי: לדעתי, אנחנו כן עשינו אפילו איזה – אני זוכרת, היו תקנות או משהו, שהמעסיק צריך אישור, או שהילד – זה לא שעות הלימודים.

עירית בירן: צריך פטור מלימודים - - -

מירב ישראלי: כן, יש שם משהו.

עינת וילף: אז תבדקו, אם צריך לתקן, נתקן.

עינת וילף: בסדר.

יצחק קדמן: הדבר האחרון שרציתי להעיר, אני מקווה שזו איזושהי טעות סופר.

יצחק קדמן: ברשימת היישובים לשנת הלימודים הבאה מופיעים ארבעה יישובים שכבר הופיעו בשנת הלימודים הקודמת.

יצחק קדמן: זה לא יכול להיות.

יצחק קדמן: משהו פה לא בסדר.

מיכל כהן: איזה?

עירית בירן: איזה יישובים?

עינת וילף: מה היישובים?

יצחק קדמן: היישובים הם ג'לג'וליה, טמרה, כפר קאסם ומודיעין עילית – מופיעים כבר בצו לימוד חובה של 2011, ומשום מה הם מופיעים פה פעם שנייה.

יצחק קדמן: משהו פה - - -

יהודית גידלי: כל היישוב משנים קודמות?

יצחק קדמן: כן.

מיכל כהן: איזה אמרנו?

מיכל כהן: כפר קאסם, מודיעין עילית.

יצחק קדמן: ג'לג'וליה, כפר קאסם, טמרה ומודיעין עילית.

מירב ישראלי: תבדקו את זה.

יצחק קדמן: יש לי פה את שני הצווים.

עירית בירן: אנחנו נבדוק את זה, אבל אין לי את הצו.

ד"ר משה דקלו: טמרה לא מופיעה.

מיכל כהן: טמרה לא מופיעה.

מיכל כהן: יש לך את הצו?

מיכל כהן: כן, הנה, זה הצו.

עינת וילף: יש לנו פה את הצו, מירב תתייחס.

עירית בירן: אנחנו נבדוק את זה.

מירב ישראלי: הצו הוא ככה: אשקלון באקה-ג'ת, בית-שמש, ג'לג'וליה, דליית אל-כרמל, חולון, טייבה, טמרה, כסייפה, כפר קאסם, מודיעין עילית, נצרת, נצרת עילית, נתניה, עוספייה, פתח-תקווה ושפרעם.

מירב ישראלי: זה שנה שעברה.

עירית בירן: טוב, נעשה בדיקה מחדש.

יצחק קדמן: למה היישובים מופיעים עוד פעם?

מיכל כהן: אז שלושה מהיישובים אתה צודק, אנחנו - - -

יהודית גידלי: ארבעה.

יהודית גידלי: כל הארבעה שהוא - - -

מיכל כהן: טמרה לא.

יצחק קדמן: טמרה מופיעה בשתי הרשימות.

עירית בירן: טוב, נבדוק את זה מחדש.

עינת וילף: לא, זה יותר מלבדוק, כי אז אתם לא עומדים ב-20%.

ד"ר משה דקלו: אני מחזיק את הצו החתום בידיים שלי.

ד"ר משה דקלו: אין טמרה פה.

יצחק קדמן: אני מדבר על הצו שהונח - -

מירב ישראלי: אצלי יש.

מיכל כהן: כן, אתה צודק.

יצחק קדמן: - - שחתום עליו גדעון סער.

ד"ר משה דקלו: סליחה, חיפשתי בתי"ו.

עינת וילף: אוקיי, אז הדבר אומר שאתם לא תעמדו ב-20%.

עירית בירן: לא, אז אנחנו נוסיף יישובים.

עירית בירן: יש לנו עוד יישובים שרוצים.

מיכל כהן: אנחנו נכניס ארבעה יישובים.

מיכל כהן: זאת טעות, אנחנו לא עלינו עליה.

מיכל כהן: אני מצטערת, קודם כל, על הטעות.

מיכל כהן: אנחנו נעשה לה מיד תיקון.

עינת וילף: אז אתם תשלחו לנו צו חדש.

מיכל כהן: כן.

מיכל כהן: מיד אנחנו נעשה לה תיקון.

יהודית גידלי: אז אי-אפשר להעביר.

עינת וילף: אז אנחנו לא נאשר את זה.

מיכל כהן: אנחנו צריכים להחתים מחדש.

מיכל כהן: אני לא יודעת איך זה קרה.

מיכל כהן: אנחנו נבדוק את זה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: חשוב שעלית על זה.

עינת וילף: זיו בר, מרכז שלטון מקומי.

זיו בר: שלום.

זיו בר: ראשית, אני גם רוצה להצטרף לברכות ולהגיד שמדובר במהלך חשוב.

זיו בר: אנחנו הרבה שומעים – באווירה הציבורית מדברים על צדק חברתי.

זיו בר: אנחנו יודעים שגם אדם שמסיים 12 שנות לימוד, מסיים בגרות, מגיע לאוניברסיטה, גם אם הוא עומד בכל התנאים האלה, יכול להיות שיהיה לו מאוד קשה.

זיו בר: ופה אנחנו מאתרים כבר פער ראשון, בגיל יחסית צעיר, חבר'ה שמנותקים ולא מגיעים למערכת החינוך, ואין להם את ההזדמנות הזאת, ואנחנו שמים עליהם את הזרקור.

זיו בר: וזה דבר מאוד חשוב, ולכן אנחנו מברכים על המהלך הזה.

זיו בר: אני גם מצטרף לדבריו של דוקטור קדמן, שאמר שבארבע שנים הגענו ל-50%, ויש לנו עוד שנתיים כדי להגיע לכל ה-100%.

זיו בר: 55% – יש לנו עוד שנתיים בלבד להגיע לעוד 45%.

זיו בר: כלומר, הקצב בשאיפה לגדול, וצריך להשים לב לנקודה הזאת.

זיו בר: משהו אחרון שאני רוצה להגיד זה לגבי החשש שלי, באוכלוסייה שאנחנו עכשיו רוצים – אותם 1,500 תלמידים.

זיו בר: יש הבדל אם תלמיד היה במערכת החינוך ונשר לאורך השנים, והגענו ל-י' ואנחנו כבר לא מוצאים אותו, ואנחנו נשקיע במסגרות נוספות – ואנחנו יודעים שיש מסגרות טובות, כיתות אתגר, קידום נוער – ואנחנו נמשוך אותו; לבין אוכלוסייה שנשרה הרבה קודם, ואנחנו צריכים לבנות שם אמון מההתחלה.

זיו בר: זה מצריך משאבים אחרים, תכנית קצת אחרת.

זיו בר: מיכל הסמנכ"לית דיברה על זה, שצריך רוך.

זיו בר: אני יכול להציע אולי אנחנו, עם ראשי הרשויות, לראות איך עושים פה איזשהו מהלך גדול ואחר, כי הילדים האלה שלא הגיעו לבית ספר כבר כמה שנים – זה שיש צו ושיש אפילו עוד תוספת תקציב, הדרך להגיע אליהם ולהכניס אותם ולתת אמון במערכת היא מורכבת ומסובכת מאוד.

זיו בר: אני מציע את העזרה שלנו, ואני גם מקווה גם שהמשרד יידע להגיע אליהם.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: שחר רייכמן מ"יוניסף", בבקשה.

שחר רייכמן: שלום, אני שחר רייכמן, תלמיד כיתה ט', מחטיבת הביניים "דורות" בראשון-לציון, חבר ב"נוער למען יוניסף".

שחר רייכמן: אני נמצא כאן היום יחד עם נציגה נוספת של "נוער למען יוניסף", יהלי בן-דוד.

שחר רייכמן: ב"נוער למען יוניצף" אנחנו עוברים הכשרה בנושא האמנה הבינלאומית וזכויות הילד.

שחר רייכמן: חוק חינוך חובה מהווה חלק בסיסי ובלתי נפרד מזכויותיהם של ילדים כחלק מהאמנה בדבר זכויות הילד, עליה חתמה מדינת ישראל כבר בשנת 1991.

שחר רייכמן: בישראל האמנה מתייחסת לילדים ובני נוער עד גיל 18, ועל כן על מדינת ישראל לאפשר חינוך איכותי לכל ילדי המדינה עד גיל 18.

שחר רייכמן: התוצאות הישירות של הרחבת חוק חינוך חובה לתלמידי כיתות י"א-י"ב יהיו עלייה משמעותית באחוז הזכאות לבגרות, וכתוצאה מכך תימנע נשירה מבית הספר בטרם עת מסיבות כלכליות, ויתאפשרו מימוש היכולות והפוטנציאל הטמונים בכל נער במדינה.

שחר רייכמן: חינוך חובה לכל תלמידי המדינה עד כיתה י"ב יצמצם גם את העבריינות ואת הפערים החברתיים במדינת ישראל, ויגביר את השוויון.

שחר רייכמן: השקעה בחינוך היא השקעה לטווח ארוך המועילה לבני הנוער, למשפחותיהם ולכלל החברה, כאחד.

שחר רייכמן: התועלת שתופק מן הרחבת החוק גוברת באופן מוחלט על העלות.

שחר רייכמן: כל תלמיד חייב להיות שייך למסגרת חינוכית כלשהי, עד כיתה י"ב, בהתאם ליכולות ולכישורים שלו.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: אבי קמינסקי, יושב-ראש איגוד מנהלי אגפי חינוך, בבקשה.

אבי קמינסקי: שלום לכולם.

אבי קמינסקי: אני רוצה, כמובן, להצטרף לברכות ולחוק.

אבי קמינסקי: אני הייתי שותף מלא לו, וגם בעת הדיונים הסוערים, יחד עם יצחק.

אבי קמינסקי: ואני זוכר גם את המילים של האוצר לגבי הכיתות.

אבי קמינסקי: אני רק רוצה להעיר את תשומת הלב לנושא של קב"סים.

אבי קמינסקי: משרד החינוך לא הגדיל את תקני הקב"סים ברשויות המקומיות.

אבי קמינסקי: אני יודע שמשרד החינוך הגיש את הבקשה לאוצר.

אבי קמינסקי: אני יודע שהאוצר דחה את הדבר הזה.

אבי קמינסקי: זה לא נמצא על שולחנו של משרד החינוך, זה נמצא על שולחנו של האוצר.

אבי קמינסקי: וקציני ביקור סדיר מחויבים לתפקיד הזה של צו ההחלה.

עינת וילף: יש לי שאלה.

עינת וילף: מהניסיון - - -

אבי קמינסקי: אני הפסקתי כי ראיתי שאתן מדברות ביניכן.

אבי קמינסקי: זה בסדר, זאת אומרת - - -

מירב ישראלי: אולי אני אסביר.

מירב ישראלי: פשוט הזכרת לי שרצינו לשאול את משרד החינוך מה קורה עם ההתייעצות לגבי סעיף 7(ב), החלוקה של המשאבים בין הרשויות המקומיות למשרד החינוך בקיום מוסדות חינוך.

מירב ישראלי: אני חושבת שחלק מהתקנים מופיעים שם.

אבי קמינסקי: לא, זה לא.

אבי קמינסקי: הנושא שם זה הנושא של החלוקה על תקן הקב"ס, זה לא על מספר התקנים של הקב"סים, שכאן משרד החינוך ביקש אישור מהאוצר ולא קיבל.

מירב ישראלי: נכון.

מירב ישראלי: אבל הנושא הזה עולה בכל פעם שאנחנו מקיימים דיון בצו, והצו עדיין לא הגיע להתייעצות.

מירב ישראלי: זאת הזדמנות לעשות את זה.

אבי קמינסקי: הבנתי.

אבי קמינסקי: אבל בכל מקרה, בצו אין הגדלה.

אבי קמינסקי: בצו יש את התקן של הקב"ס והחלוקה בין השלטון המקומי - - -

מירב ישראלי: יש שם קריאה - - -

אבי קמינסקי: אבל אין שום דבר שקשור למספר תקני הקב"סים.

מירב ישראלי: לכן אני אומרת, בצו – וזאת אחת הביקורות גם על הצו – יש התניה למקומות אחרים שבהם נקבע התקן לגבי מספר התקנים, לא רק לגבי קב"סים, גם לגבי תפקידים נוספים.

מירב ישראלי: זה חלק מהדיון שאנחנו מקיימים בנושאים האלה.

אבי קמינסקי: אוקיי, בכל מקרה, חשוב שנבוא ונאמר - - -

נסים זאב: סליחה, המימון של הקב"סים זה על חשבון הרשויות או משרד החינוך?

אבי קמינסקי: 75% זה המשרד, 25% הרשויות.

אבי קמינסקי: זה בפועל.

אבי קמינסקי: באמת, זה 60% משרד החינוך, 40% הרשויות המקומיות, כיוון שהקב"סים גדלים עם הוותק, עם הדרגה, עם ההשתלמות, והתקן נשאר מספר קבוע של עלות לשכר.

אבי קמינסקי: כך שזה פחות בעייתי, הבעייתי שאין תקנים.

אבי קמינסקי: זה הדבר המרכזי.

אבי קמינסקי: ובמקום הזה צריך כן את הרוך שמישהו ממליץ את הרוך – גם מרכז השלטון המקומי, וגם משרד החינוך.

אבי קמינסקי: אני שמח על כך, אבל אין את הרוך הזה שצריך את הקב"סים, התקנים האלה לא מספיקים.

אבי קמינסקי: אני חוזר ומדגיש, זה לא במשרד החינוך.

אבי קמינסקי: זה משרד החינוך בא וביקש את העניין.

אבי קמינסקי: זה נמצא אצל האוצר, האוצר דחה, וצריך לדרוש את הנושא הזה מהאוצר בעת הדיונים, או לצו החינוך, או לדיוני התקציב ל-2013.

עינת וילף: שאלה לי בנושא שעלה כאן.

עינת וילף: הכספים שמועברים לרשויות לטובת הפרויקט הזה, יש לך המלצות או דרכים איך מוודאים שבאמת, הכספים האלה ברשויות אכן ישמשו למטרות האלה?

עינת וילף: בהינתן הרשויות עליהן מדובר.

אבי קמינסקי: במשרד החינוך יש רמת פיקוח.

אבי קמינסקי: רמת הפיקוח של הביקור הסדיר, של אותם מפקחים מחוזיים, הנמצאים בכל מחוז ומחוז, הם אשר עושים את הפיקוח על העניין.

אבי קמינסקי: אם וכאשר יהיו דברים נקודתיים ברשות כזו או אחרת, שהדברים הם לא בדיוק כך, אנחנו נפעל בהתאם - - -

עינת וילף: בארבע השנים שהיו, הכספים - - -

אבי קמינסקי: אני לא שמעתי, ולו על מקרה אחד.

עינת וילף: כלומר, ככלל, הכספים מועברים, הכול עובר לתכניות.

עינת וילף: אין בעיה.

אבי קמינסקי: נכון.

עינת וילף: אוקיי.

עינת וילף: אני שמחה מאוד.

אבי קמינסקי: אני גם מכיר, אני גם בקשר טוב עם משה, ואם יש קושי כזה או אחר, אז אנחנו - - -

נסים זאב: על כמה קב"סים מדובר?

נסים זאב: זה מאוד מעניין.

אבי קמינסקי: לדעתי, חסרים לפחות מאות – אם לא אלפים – של קב"סים שחסרים.

אבי קמינסקי: על-פי התקנים של משרד החינוך.

אבי קמינסקי: זאת אומרת, החליטו במשרד החינוך שעל כל 1,000 תלמידים, נניח, זה קב"ס אחד במשרה מלאה - - -

יעקב טוויל: מאה תלמידים זה קב"ס אחד במשרה מאלה.

מירב ישראלי: כמה?

יעקב טוויל: 100 תלמידים.

אבי קמינסקי: יש כרגע 1,000.

יעקב טוויל: 500 - - - פלוס מינוס - - -

אבי קמינסקי: 500 זה בחינוך המיוחד, מ-א' ועד - - -

יעקב טוויל: - - והצורך - - - הוא 3,000 פלוס.

אבי קמינסקי: אלפי תקנים.

אבי קמינסקי: חסרים אלפי תקנים.

נסים זאב: אני יודע שחסרים הרבה מאוד.

נסים זאב: והקב"סים שכבר פועלים בשטח זועקים שהם לא מספיקים להגיע לא לבתים ולא לאנשים, ולא יכולים לממש את - - -

עינת וילף: אוקיי.

עינת וילף: בהחלט נעלה את זה.

עינת וילף: משרד החינוך, מתי יהיה צו מתוקן?

עינת וילף: אנחנו יוצאים לפגרה עוד ארבעה ימי דיונים.

עינת וילף: אני לא נפגשת בפגרה על הנושא הזה.

מיכל כהן: ברשותך, האם אפשר להציע שתאשרו את הרשימה ואנחנו נשלח את ארבעת היישובים?

מירב ישראלי: לא.

עינת וילף: לא.

מיכל כהן: אוקיי.

עינת וילף: אין לי בעיה לעשות – אם אתם נותנים לי היום אחר הצהריים צו חדש – ביום רביעי בבוקר ישיבה של עשר דקות, מאשרים לכם את הצו.

עינת וילף: אבל אני צריכה לקבל את הצו היום אחר הצהריים.

מיכל כהן: צריך לכנס את כל הגורמים מחדש.

עינת וילף: לא היה לכם אפילו שפיל של כמה יישובים?

מיכל כהן: יש לנו.

עירית בירן: יש לנו.

עירית בירן: לא הגשנו אותם.

מיכל כהן: יש לנו רשימה מדורגת עד הסוף.

עינת וילף: ואי-אפשר להכניס פשוט את היישובים הבאים בתור, לפי המספרים?

יהודית גידלי: זה יכול להיות יישוב אחד גדול מספיק.

יהודית גידלי: זה לא חייב להיות ארבעה.

עינת וילף: נכון, לא חייבים להיות ארבעה יישובים, כמה שיש לך בשביל להגיע ל-20%.

מיכל כהן: מה ששואלים פה, האם אנחנו יכולים את הבאים בתור להכניס?

דורית מורג: כן.

מיכל כהן: אבל אנחנו יכולים עד יום רביעי מוכנים?

מיכל כהן: אנחנו נשתדל לעשות את זה היום ומחר, כדי שביום רביעי יהיה זימון.

מיכל כהן: בסדר?

עינת וילף: בסדר גמור.

עינת וילף: אין הצבעה.

דורית מורג: מיכל, לא תוכלי.

עינת וילף: אני סוגרת את הישיבה, ואני אומרת לכם, אין לנו ימי דיונים.

עינת וילף: אז תעשו את ההתייעצויות בטלפון, כמה שצריך, ותסגרו עניין.

עינת וילף: תודה רבה.