ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 666, 2012-07-10 10:00

עינת וילף: אני פותחת ישיבה של ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עינת וילף: הישיבה מתקיימת עכשיו במתכונת של דיון מהיר, כלומר, דיון שהתבקש על-ידי חברי כנסת ואושר בנשיאות הכנסת.

עינת וילף: בהתאם לפרוטוקול, מועבר לוועדת החינוך.

עינת וילף: כותרת הדיון כפי שניתנה על-ידי חברי הכנסת המבקשים היא: עיצומי העובדים המתמשכים ברשות השידור והשפעתם על שידורי הרשתות השונות של רשות השידור, חבר הכנסת נחמן שי הגיש.

עינת וילף: ובנוסף צורפה לכך הצעה לסדר-היום, דיון מהיר גם של חבר הכנסת איתן כבל, תחת הכותרת: עיצומי העובדים ברשות השידור נמשכים.

עינת וילף: המציע, נחמן שי, שנמצא כאן, בבקשה תציג את הנושא.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: בוקר טוב.

נחמן שי: אנחנו תקופה של שבועות אחדים מרגישים ושומעים על עיצומים ברשות השידור, שנמצאים במהלך מתפתח.

נחמן שי: כלומר, בהתחלה באזהרות של העובדים, ואחר כך במימוש.

נחמן שי: בינתיים השידורים נמשכים, אבל אין ספק שככל שהמצב הזה ימשך, גם העיצומים יחריפו, וגם הציבור ירגיש יותר טוב במה מדובר.

נחמן שי: הרקע הוא הרפורמה ברשות השידור, שהכנסת אישרה, יחד עם חוק רשות השידור החדש.

נחמן שי: חוק שהיו לי ספיקות והיסוסים לגביו, אבל בסוף הצטרפתי גם לחוק וגם לרפורמה, בתקווה שעדיף מה שמתוכנן ועשוי להיות מיושם, על פני מצבים אידיאליים.

נחמן שי: זה נכון גם לגבי דילמות אחרות.

נחמן שי: ואומנם מחודש מרץ אנחנו עומדים במצב שכבר אושרו העקרונות לרפורמה, ואפשר לצאת לדרך ולהפעיל אותה, אבל משום מה, לצערי, כפי שצפינו, לא אחד ולא שניים מחברי הכנסת, הדברים שוב תקועים.

נחמן שי: רשות השידור לא מצליחה לצאת לדרך חדשה כפי שקיווינו.

נחמן שי: ועל כך מוחים העובדים, מפני שהעובדה שאין רפורמה או שלא מיישמים אותה, משפיעה באופן ישיר על המציאות ברשות, על היחס לעובדים.

נחמן שי: לא היחס היומיומי, אלא הקידום שלהם, יציאת עובדים לגמלאות, תנאים שהם יקבלו לכשייצאו לגמלאות, וכדומה.

נחמן שי: כל הדברים האלה כרוכים האחד באחר.

נחמן שי: השתרר פה איזשהו קיפאון שאני אשמח לשמוע בהמשך מנציגים של הרשות, ואני מקווה משרד האוצר, למה.

נחמן שי: לבסוף צריך לזכור, הציבור, לצערנו הרב, משלם את המחיר של העיצומים האלה.

נחמן שי: זה לא מוסיף לא לדימויה ולתדמיתה של רשות השידור, אבל זה לא מוסיף גם לעובדה הפשוטה שמי שמשלם אגרה בהחלט רשאי לתמוה.

נחמן שי: תודה.

עינת וילף: תודה לך.

עינת וילף: אנחנו נעבור עכשיו להתייחסויות המוזמנים.

עינת וילף: מאחר ולא צריכה להיות בעיה, אז כמובן, כל מי שמבקש יוכל לדבר.

עינת וילף: נתחיל עם משרד האוצר.

עינת וילף: נמצא כאן הנציג, אפרים מלכין?

עינת וילף: נמצא?

עינת וילף: לא הגיע?

עינת וילף: הוא היה מחויב לבוא.

עינת וילף: אנחנו נבדוק את זה, ואם לא, יש לנו כבר מסורת לנזוף בנציגי אוצר - - -

נחמן שי: לא, נאסור עליהם את הכניסה, כמו שעשה מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

נחמן שי: הוא אסר על נציגי האוצר להיכנס למשרד ראש הממשלה לאור העובדה שהם מקשים על עבודתו.

נחמן שי: אולי נאסור עליהם גם את הכניסה הנה.

עינת וילף: רעיון מעניין.

עינת וילף: יש סיכוי שנאמץ.

עינת וילף: אז אם כך, מישהו מהנוכחים מבקש להתייחס?

עינת וילף: בבקשה.

עינת וילף: שם ותפקיד לפרוטוקול.

איאד חרב: אני יושב-ראש ועד העיתונאים ב"קול ישראל" ברדיו.

איאד חרב: שמי איאד חרב.

איאד חרב: אנחנו יצאנו למאבק הזה בגלל שמים הגיעו עד נפש מבחינת העובדים, מבחינת כל תוספות השכר שאנחנו דורשים, שקיבלו אותן במשק.

איאד חרב: אני לא חושב שיש איזשהו מפעל במדינת ישראל שהעובדים הסכימו לפטר כ-700 עובדים ולצאת לרפורמה חדשה על מנת שהשידור הציבורי ייצא הרבה יותר טוב ממה שהוא עכשיו.

איאד חרב: חתמנו על ההסכם הזה, ואנחנו רוצים ברפורמה.

איאד חרב: אבל יש דברים שלא מתקדמים בגלל שהאוצר תוקע חלק מהדברים, ואין התקדמות.

איאד חרב: אנחנו מודעים לכך שהמצב של הרשות הוא קשה מאוד.

איאד חרב: אבל אני חושב שמגיע לנו לקבל את התוספות של השכר, של 7% ועוד 5%, כמו שכולם קיבלו את זה במשק.

איאד חרב: יש כאלה שאומרים אבל יש את היוצרים שצריך לתת להם את תוספת השכר שלהם, את התקציב של 40 מיליון שקל שצריכים להוציא החוצה.

איאד חרב: בסדר, זה על-פי חוק, גם אנחנו צריכים לקבל את זה על-פי חוק.

איאד חרב: התוספת של 5% ו-7% זה גם על-פי חוק, ואנחנו אמורים לקבל את זה.

איאד חרב: מישהו צריך לתת לנו את זה.

איאד חרב: אני חושב שהעובדים בפנים קודמים על היוצרים מבחוץ.

איאד חרב: עם כל הכבוד ליוצרים מבחוץ, אנחנו יוצרים גם בפנים, אנחנו עובדים ברשות הרבה שנים, והאוצר צריך לבוא ולתת את הכסף.

איאד חרב: על זה אנחנו יצאנו למאבק הזה, על זה אנחנו יצאנו לעיצומים.

איאד חרב: ואנחנו בינתיים הפסקנו את העיצומים.

איאד חרב: היתה לנו פגישה בשבוע האחרון עם היו"ר ועם נציג המנכ"ל.

איאד חרב: אנחנו ביקשנו להפסיק את העיצומים לכמה ימים על מנת שהם ילמדו את הנושא.

איאד חרב: ויש דיונים היום – גם ועדת החינוך, מחר בוועדת הכלכלה והכספים.

איאד חרב: ביקשנו להפסיק את העיצומים עד מחר או עד תחילת שבוע הבא לראות, אולי תהיה התקדמות.

איאד חרב: אם לא תהיה התקדמות, אנחנו נחריף את העיצומים, זה המוטו, זה הכיוון של כל הוועדים.

איאד חרב: אנחנו לא רוצים בעיצומים האלה, באמת, אנחנו לא רוצים לפגוע במאזינים, וחשוב להבין את זה.

איאד חרב: אבל העובדים גם במצוקה, יש הרבה עובדים בצוקה ברשות השידור, וצריך לעזור להם ולעמוד לצדם.

איאד חרב: אין מצב לשלם לאנשים מבחוץ – באמת, זו הנקודה הכי חשובה – לשלם ליוצרים מבחוץ על חשבון אלה שבפנים.

איאד חרב: אתם רוצים לשלם להם?

איאד חרב: אין בעיה, תשלמו ליוצרים מבחוץ, אבל גם לנו, אנחנו, אלה שעובדים בפנים, ועובדים קשה.

איאד חרב: העובדים של רשות השידור עובדים שנים.

איאד חרב: יש להם ותק של 30 ו-40 שנה, מגיע להם לקבל את הכסף קודם כל, לפני אלה שבחוץ.

איאד חרב: אז האוצר צריך לדאוג לזה.

איאד חרב: לצערי הרב, האוצר לא נמצא כאן.

איאד חרב: זו בעיה של האוצר.

איאד חרב: אני לא מפנה את האצבע המאשימה להנהלה, זה לא ההנהלה צריכה לשלם את זה, זה משרד האוצר.

איאד חרב: אז משרד האוצר צריך לבוא ולשלם את הכסף, או צריך להגיב.

איאד חרב: הם לא פה, וזה חבל.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: חבר הכנסת אלכס מילר, אתה רוצה להתייחס?

אלכס מילר: כן, אולי בקצרה.

אלכס מילר: כידוע לך, אנחנו עשינו עבודה מאוד גדולה סביב הרפורמה ברשות השידור.

אלכס מילר: ועדת החינוך היתה שותפה יחד עם ועדת הכלכלה בעניין של הרפורמה ברשות השידור.

אלכס מילר: אני חושב שהיה קונצנזוס בכנסת על כך שללא הזרמה תקציבית משמעותית, ללא רפורמה, אנחנו נמצא את הרשות הזאת רשות מפורקת.

אלכס מילר: כולם יודעים מה המשמעויות.

אלכס מילר: לא יכול להיות שבסופו של דבר אנחנו מגיעים למצב שמצד אחד יש רפורמה שמתקדמת, ומצד שני, כשאנחנו מדברים על דברים מהותיים – ואלו אותם האנשים שעושים את העבודה בפועל.

אלכס מילר: אנשים שיום-יום ניצבים מול סדר היום הציבורי, צריכים לחשוב איך לתת את המיטב של הנושאים לחברה בישראל, צריכים לחשוב איך הם עוברים את היום, ומה עתידם כמפרנסי משפחה, יהיה כפוף לכל אותם הסכמים שנעשים.

אלכס מילר: אני חושב שצריכה להיות פה אחריות מלאה של מי שעומד בראש המערכת.

אלכס מילר: וזה ראש הממשלה.

אלכס מילר: הוא השר הממונה על רשות השידור.

אלכס מילר: צריך פעם אחת ולתמיד לתת הוראה למשרד האוצר לסיים את הסאגה שקשורה לשכר של העובדים שעובדים ברשות.

נחמן שי: זה כל כך חשוב להם שהם אפילו לא הטריחו את עצמם לבוא הנה.

אלכס מילר: אז אני חושב שבסופו של דבר - - -

נחמן שי: אני מקווה שהם לא מכרו את הרכוש, אגב, של רשות השידור בינתיים.

נחמן שי: יוני.

נחמן שי: לא, עוד לא.

נחמן שי: תודה לאל.

יוני בן מנחם: לא ניתן להם בשום פנים ואופן.

נחמן שי: את זה הם יעשו הכי מהר.

יוני בן מנחם: זה מה שהם רוצים.

אלכס מילר: רבותי, ללא התערבות של ראש הממשלה, של שר האוצר, בהתחייבות ברורה בעניין של התקציבים לרשות השידור – כמה זמן אין תקציב לרשות השידור?

אלכס מילר: כמה זמן אתם עובדים 1/12?

נחמן שי: עכשיו אישרו להם.

נחמן שי: אבל השנה אישרו.

יוני בן מנחם: מתחילת השנה.

נחמן שי: לא, עכשיו אישרו.

יוני בן מנחם: לא, לא אישרו.

אלכס מילר: לא אישרו, מה פתאום?

נחמן שי: מה לא?

נחמן שי: בלחץ שלנו אושרו - - -

אלכס מילר: לא, אין תקציב, מה אתה מדבר.

נחמן שי: אין תקציב?

יוני בן מנחם: התקציב של 2011 אושר באוצר, אבל לא אושר בממשלה עדיין, של 2011.

יוני בן מנחם: ולגבי 2012, אנחנו עובדים ב-1/12.

אלכס מילר: אין תקציב.

אלכס מילר: זה פשוט נראה מאוד לא מקצועי.

אלכס מילר: אנחנו מדברים על גוף ענק.

אלכס מילר: ובסופו של דבר אנחנו מתמודדים עם דברים, שלדעתי, היו יכולים לפתור אותם בצורה מהירה ביותר.

אלכס מילר: זו בסך הכול ישיבה אחת של ממשלת ישראל בסוגיה הזו של מתן אישור של תקציב נוסף שצריך להיות בשביל לצאת לדרך שקשורה לרפורמה, ואז הכול מסתדר.

אלכס מילר: תשמעי, פשוט זה לא יאומן, חבר הכנסת נחמן שי, אני חושב – כשאני הייתי יושב-ראש – כמעט כל שבוע היה יושב איתי על הסוגיה הזאת, וועדת כלכלה יחד עם ועדת חינוך בעניין של הרפורמה.

אלכס מילר: אחר כך היה לנו את הסוגיה של רדיו "קול ישראל" ברוסית.

אלכס מילר: החוק שמאשרת אותו הכנסת, שצובע תקציבים גם לרוסית וגם לאמהרית, לאתיופים, בסופו של דבר, החוק מנוסח, יש תקציב, אבל אין תקציב של הרשות.

אלכס מילר: זה נראה מאוד לא מקצועי.

אלכס מילר: אני לא חושב שזה המסר שצריכה לתת המדינה כלפי נכסיה.

אלכס מילר: ורשות השידור היא נכס של ממשלת ישראל, וזה גוף שנמצא תחת הממשלה.

אלכס מילר: וצריך לקחת אחריות.

אלכס מילר: אם לא מוכנים לקחת אחריות, אז כמו שבשאר הדברים – יש כאלה שבעד, יש כאלה שנגד – שיפריטו.

אלכס מילר: אבל כל עוד לא הולכים על המהלך של ההפרטה, והתנהלות שהיא התנהלות עסקית נטו, אז צריך לקחת אחריות.

אלכס מילר: אם אנחנו נמשיך – את יודעת, כל שנה כמות האנשים שמגיעים מצטמצמת.

אלכס מילר: פעם היו מגיעים – אתה זוכר, חבר הכנסת נחמן שי?

אלכס מילר: – לא היה פה מקום ישיבה.

נחמן שי: לא, יש כמה דיונים היום בנושאים אקטואליים שחשבו שזה מעניין.

אלכס מילר: לא, זה בסדר, אבל אני חושב שזה כבר למצב של ייאוש.

נחמן שי: כן, זה גם - - -

אלכס מילר: זה מגיע למצב של ייאוש.

אלכס מילר: אני חושב שבסופו של דבר, האזרחים של מדינת ישראל, שפעם היו מאוד תומכים בכל הנושא של רשות השידור, היום פשוט הפכו את זה למשהו אנטי.

אלכס מילר: וזה לא בגלל התכנים.

אלכס מילר: אני חושב שלאף אחד אין ויכוח על התכנים.

אלכס מילר: אולי בקצוות.

אלכס מילר: אבל הוויכוח הוא בסופו של דבר הוא על לגיטימיזציה.

אלכס מילר: וברגע שיש פה מסר, מסר מאוד לקוי שיוצא מהשלטון, שאתם תסתדרו לבד, וברגע שזה מסתובב בפנים, אז כמובן שזה משפיע על התוכן.

אלכס מילר: זה משפיע על האנשים, זה משפיע על המוטיבציה של האנשים לעבוד.

אלכס מילר: אז זו התוצאה.

אלכס מילר: אני חושב שחד משמעית, חייב להיות כאן מסר לשר הממונה, שהוא ראש הממשלה, להתערב מידית בכל מה שקשור לרשות השידור ולקבל החלטות אמיצות בכל העניין הזה.

אלכס מילר: ולא חסר גם כלים.

אלכס מילר: אנחנו אישרנו את הסוגיה של האינטרנט, אפשר להפעיל.

אלכס מילר: אבל צריך שמישהו שם ידפוק עם היד על השולחן ויגיד: חברים, אתם נותנים להם תקציב?

אלכס מילר: מאשרים את התקציב?

אלכס מילר: צריכה להיות הזרמה של כמה מיליוני שקלים בסוגיה של משכורות.

אלכס מילר: נעשה בדיקה של כך וכך.

אלכס מילר: יש תכנית הבראה.

אלכס מילר: צאו קדימה, ואחר כך נבחן.

אלכס מילר: אבל אם אנחנו נמשיך להתגלגל כך, אז בסופו של דבר כל מי שיש לו אפשרות יברח ויחפש את עצמו במקומות אחרים.

אלכס מילר: וכל מי שלא, יישב שם בלי מוטיבציה, ובלי רצון, וכל חודש יפחד שלא ישלמו לו משכורת.

אלכס מילר: זה מבחינתי.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: בבקשה.

עינת וילף: שם ותפקיד לפרוטוקול.

יוני בן מנחם: יוני בן מנחם, מנכ"ל רשות השידור.

יוני בן מנחם: אני מאוד שמח שזימנתם את הדיון הזה.

יוני בן מנחם: אגב, העיצומים הופסקו בשלב זה, ואנחנו מממשיכים במשא ומתן עם הנציגים של הוועדים.

יוני בן מנחם: עוזרי, שיושב פה מאחורי, מר רבינוביץ, וגם היושב-ראש, דוקטור אמיר גילת, נפגשו, ויש ביום ראשון עוד פגישה נוספת עם העובדים.

נחמן שי: מה זה גישור?

נחמן שי: יש גישור?

יוני בן מנחם: לא, לא גישור, פגישה בהידברות, כדי לראות מה אנחנו יכולים בכל זאת לעזור.

יוני בן מנחם: אנחנו תומכים, אגב, בדרישות של העובדים.

יוני בן מנחם: מגיעה להם התוספת, גם הוצאנו הודעה רשמית על כך, וכולי.

יוני בן מנחם: ואני חושב שאתם צריכים לעשות מעשה בקשר למשרד האוצר.

יוני בן מנחם: גם ההתנהגות הזאת שלא מתייצבים לוועדות – אגב, זו לא פעם ראשונה.

יוני בן מנחם: אותו אפי מלכין, שאמור להתייצב פה, הוא נציגו של הממונה על השכר.

יוני בן מנחם: ואם תקראו לא מזמן את הדברים שאמר אילן לוין, הממונה על השכר שפרש לאחרונה מתפקידו, בראיון ל"דה מרקר", שזכו לכותרת ראשית, שהמדיניות שלהם היתה לייבש את רשות השידור.

יוני בן מנחם: המדיניות הזאת של ייבוש רשות השידור – אני מצטט במדויק מהריאיון שנתן – היא ההוכחה הטובה ביותר למדיניות של האוצר כלפי רשות השידור.

יוני בן מנחם: ההתעמרות הזאת – ההתעמרות, כן?

יוני בן מנחם: – ברשות השידור נמשכת.

יוני בן מנחם: אנחנו לא מצליחים לקדם את הרפורמה למרות שאנחנו תומכים בה, ומנסים לקדם אותה כי בעצם אין אופציה אחרת לרשות השידור.

יוני בן מנחם: היא לא תתקיים בלי הרפורמה הזו.

יוני בן מנחם: והיחס הזה כלפי רשות השידור, והסחבת, והסכסוכים בין האגפים השונים של האוצר שמעכבים את יישום הרפורמה, הם הבעיה העיקרית שמעכבת אותנו, ויביאו אותנו לידי סגירת הרשות בקרוב.

יוני בן מנחם: לצערנו.

יוני בן מנחם: אלה התרחישים הפאסימיים.

יוני בן מנחם: ביום ראשון גם מתכנס הוועד המנהל של רשות השידור לדון במצב.

יוני בן מנחם: אנחנו לא יכולים להמשיך ולעבוד ב-1/12.

יוני בן מנחם: הגענו כבר לקרקעית.

יוני בן מנחם: וצריכה לצאת פה קריאה ברורה מהוועדה לאוצר לזרז את המשא ומתן על הרפורמה, ולתת לנו ליישם את הרפורמה בדרך המהירה ביותר, ולהפסיק את המדיניות הזאת של ייבוש רשות השידור, כפי שהודיע עליה אילן לוין לפני שפרש מתפקידו.

עינת וילף: תצא מכאן סיסמא: "די לייבוש".

עינת וילף: חבר הכנסת איתן כבל, אחד משני המציעים של הדיון היום.

עינת וילף: בבקשה.

איתן כבל: שלום לכם, בוקר טוב, אני מתנצל על האיחור.

איתן כבל: מה גם שזה יום שכולנו צמודים - - -

נחמן שי: אתה לא מאחר, אתה רק התעכבת.

קריאה: ל"רשת ב'".

עינת וילף: אנחנו בבועה של עיסוק בעניינים ארוכי טווח.

איתן כבל: אני ממשיך להיות – איך אומרים?

איתן כבל: – בטוב וברע הידיד של רשות השידור, גם כשלא אוהבים אותי שם.

איתן כבל: אני עושה את זה, באמת, מתוך אמונה כנה, מתוך רצון כן, שהשידור הציבורי ימשיך ויפעל.

איתן כבל: ושמתי לב, דרך אגב, אדוני המנכ"ל, שוועדת הבדיקה – האמת, אכזבה אותי, זה דיון אחר שאמור להתקיים בוועדת הכספים לגבי אופן גביית האגרה.

איתן כבל: אם אתם ראיתם את ההמלצה - - -

קריאה: ועדת כלכלה.

איתן כבל: ועדת כלכלה.

איתן כבל: אתם יודעים על מה אני מדבר?

יוני בן מנחם: לא, תסביר לנו על מה אתה מדבר.

איתן כבל: יצא דוח שבו מבקשים לשנות את שיטת גביית האגרה, הורדת 5% בשנה.

איתן כבל: תראו, אתם באמת לא מבינים על מה אני מדבר?

איתן כבל: אני צריך להסביר את הכול?

יוני בן מנחם: אני רואה שאתה לא יודע בדיוק על מה אתה מדבר, אז אולי תגיד לנו על מה אתה מדבר.

יוני בן מנחם: לא הצלחתי למה אתה חותר.

איתן כבל: קודם כל, אדוני המנכ"ל, אין סיבה להיות מעליב, כי אני יודע להיות יותר.

יוני בן מנחם: חס ושלום.

יוני בן מנחם: אני רק - - -

איתן כבל: אני יודע בדיוק על מה אני מדבר.

איתן כבל: חשבתי שאיך שאני אגיד, אתה כבר תדע על מה אני מדבר.

יוני בן מנחם: לא, אני לא יודע.

עינת וילף: יש גם ציבור צופים.

יוני בן מנחם: אני לא התכוונתי לפגוע באדוני, אבל אולי יסביר - - -

איתן כבל: אני אסביר, אוקיי.

איתן כבל: בוא נחזור להתחלה.

איתן כבל: יש דוח שהוכן, נדמה לי, על-ידי אבי ליכט, ומנכ"ל משרד - - -

יוני בן מנחם: אתה מדבר על ההמלצות של הוועדה.

איתן כבל: כן, כן, על זה אני מדבר.

יוני בן מנחם: עכשיו אני מבין על מה אדוני מדבר.

איתן כבל: כן, אמרתי, המלצות של הוועדה על אופן גביית האגרה.

איתן כבל: אני מוכרח לומר לכם שזה מאוד מאכזב.

איתן כבל: כי אם יש שם מגמה – הרי אנחנו באים ומדברים איך להעצים את רשות השידור.

איתן כבל: ואם הפתרון הוא בסופו של עניין העצמת השידור הציבורי – מבלי להיכנס לבעיות, שזה דיון אחר לגמרי איך מתמודדים איתן – זה להמשיך במגמה של להוריד את האגרה – וזה הכי פופוליסטי לבוא ולהגיד להוריד את האגרה ולפתור בכך את הבעיות.

איתן כבל: אני אומר את הדברים כאן, ואני מודע, אולי יותר מכל אחד אחר, לבעיות ולקשיים שקיימים שם.

איתן כבל: ובסוף בסוף תולים את התקוות – זה בהצעת החוק שאני הגיתי ויזמתי, שהיא בסדר, וצריך לבצע אותה, אני אומר את זה ללא שום קשר.

איתן כבל: וביקשנו, גם נחמן וגם אנוכי – נחמן צירף אותי לנושא הזה וביקש ממני להצטרף אליו – כיוון שאנחנו באמת רוצים לדעת איפה התהליכים האלה עומדים, כי אנחנו באמת רוצים לדעת שאם אנחנו יכולים לסייע, איפה אנחנו יכולים לסייע.

איתן כבל: ואם אנחנו צריכים להתערב כדי להגן על איזושהי קבוצה, עובדים, שנשמע את הדברים.

איתן כבל: עכשיו, כל זה בא ממקום נכון.

איתן כבל: ככה אני מניח שגם אתה הבאת את הדברים, כי במידה מסוימת הרגשנו – כך לפחות אני מרגיש – כאילו נכנסו לאיזו חצר אחורית, ואלוהים יודע מה קורה שם.

נחמן שי: ואנחנו רוצים לדעת מה קורה כדי לנסות לעזור, גם לעובדים, ויותר חשוב מכל, לרשות.

נחמן שי: יש כאן הזדמנות גדולה, ואני שם את כל המחלוקות בצד.

נחמן שי: יש כאן הזדמנות גדולה.

נחמן שי: זה גם יום של קלישאות בעקבות פרשת אולמרט.

נחמן שי: זו באמת הזדמנות גדולה לנסות ולהעמיד סוף סוף – אולי – את רשות השידור על הרגליים.

נחמן שי: ובשביל זה בעצם ביקשנו את הדיון, כדי לקבל את הדין וחשבון לפה, איפה התהליך עומד.

נחמן שי: עכשיו אני אעזור לך, חבר הכנסת כבל.

נחמן שי: הבעיה היא שאפילו אין לנו נציג מהאוצר שישיב.

נחמן שי: אמר המנכ"ל – אתה אולי לא שמעת את דבריו - - -

רחל וידר: קיבלתי עכשיו הודעה שנציג משרד האוצר חשב שזה מחר.

נחמן שי: מחר יש לנו במקום אחר.

נחמן שי: אבל הוא הוזמן על-ידכם לדיון.

רחל וידר: הוא גם רשום היום.

נחמן שי: כן.

נחמן שי: אז תעשו כל מה שצריך לעשות בבדיקה אל מול משרד האוצר.

נחמן שי: זה לא יכול להיות ככה.

יוני בן מנחם: זה מעיד על אופן ההתנהלות של האוצר.

יוני בן מנחם: הם מזלזלים גם בכנסת, לא רק ברשות השידור.

נחמן שי: כנראה.

נחמן שי: תלוי מי מטפל.

ברוך אסקרוב: אם אפשר, כיוון שהמרחק הוא מרחק מטרים, אולי אפשר לקרוא לו.

איתן כבל: הוא בא, הוא אמר שהוא בדרך לפה.

נחמן שי: הוא לא אמר.

איתן כבל: הוא אמר תוך עשר דקות.

נחמן שי: אולי.

נחמן שי: ננסה להרוויח זמן, אבל זה קצת מביך.

נחמן שי: מה שהוא אמר, שזה בעצם בעיה בינם לבין האוצר כרגע, כי בינם לבין העובדים יש איזו הפסקת אש, וחידשו את השידורים והפסיקו את העיצומים, והם מדברים.

נחמן שי: אבל הטענות הכלליות הן כלפי האוצר, שלא מוכן להוציא לפועל את הרפורמה.

נחמן שי: ומעבר לזה, מה שאני עצמי הופתעתי, שעדיין תקציב רשות השידור של 2011 אושר - - -

יוני בן מנחם: על-ידי משרד האוצר בלבד, לא בממשלה.

נחמן שי: לא אושר בממשלה.

נחמן שי: 2011.

נחמן שי: נדמה לי שכבר עברה – ו-2012 בכלל כנראה עוד לא מדברים על זה, הם עובדים - - -

יוני בן מנחם: 1/12 אנחנו עובדים מתחילת השנה.

איתן כבל: בלתי אפשרי לעבוד כך.

איתן כבל: מה העניין ב-1/12 בגוף כמו – הרי רשות שידור זה גוף עם נראות כל כך גבוהה.

איתן כבל: זאת אומרת שאם אתה עובד בתקציב של 1/12, בעצם אתה לא עובד.

איתן כבל: אתה רק – איך אומרים?

איתן כבל: – מעביר את היום, ואתה עוד יותר מייצר אמון אל מול הציבור.

איתן כבל: אני מקבל מכתבים, ואני מניח שגם אתם.

איתן כבל: אני כל יום צריך לנסות לשכנע – נהייתי השליח להסביר למה חשוב שתהיה אגרה ולמה חשוב שיהיה שידור ציבורי, כי יש עכשיו איזה סוג של התארגנות לבטל את האגרה בכלל, וכל מיני – דברים שאנחנו מכירים אותם כבר מקדמת דנא.

איתן כבל: אבל זה כתוצאה מהעובדה שיש גם רשתות חברתיות שהולכות ומתעצמות.

איתן כבל: העניין הזה מאוד מדאיג אותי, אני מוכרח לומר לכם, שעלולה להיות קבוצה שתייצר איזה סוג של דינמיקה שתבהיל אנשים, ודברים כאלה.

איתן כבל: הרי זה לא סוד שהיתה קבוצה שרצתה – ועדיין חושבת – שרשות השידור צריכה להיסגר.

איתן כבל: יש גם קבוצה שנמצאת ליד ראש הממשלה, שחושבת שהטלוויזיה צריכה לקבל פרצוף אחר לגמרי מבחינת האופן שבו היא פועלת, גוף שמכין תכנים רק ומוכר אותם לכל מיני גופים, ולהפסיק להיות גוף משדר.

איתן כבל: אבל אם תוכלו להגיד לנו איפה המחלוקת ביניכם לבין האוצר?

איתן כבל: לפחות ממה - - -

נחמן שי: רגע, תן לה.

נחמן שי: בבקשה רינה.

רינה חכמון: שמי רינה חכמון, אני חברת ועד עיתונות הפקה בטלוויזיה.

רינה חכמון: אני רוצה להביא קצת את הצד של העובדים, של המפיקים שכורעים כל הזמן תחת הנטל של איסורים וועדות, וועדות, וכל הוועדות.

רינה חכמון: והיו שבע ועדות שבדקו את מה שקורה ברשות השידור משנת 93' – שאז היתה ועדת לבני, דרך צוקרמן, גרניט, ורדי, ועדה פנימית, גילסון, סונוב, רן כהן, ועדת דינור, וחברת "טק", שבדקה והמליצה על הרפורמה, ורפורמה שנחתמה.

רינה חכמון: והעובדים חתמו על הרפורמה.

רינה חכמון: אבל הרפורמה לא מתבצעת.

רינה חכמון: ויותר מכך, יש הסכם קיפאון.

רינה חכמון: אני לא מכירה גוף שהאוצר חתם אתו, עם העובדים, על הסכם קיפאון.

רינה חכמון: מה שקורה, שאנחנו יושבים ומחכים.

רינה חכמון: כל מה שקיבלו במגזר הציבורי, את כל תוספות השחיקה, הצמדות המדד, אנחנו לא מקבלים.

רינה חכמון: אנחנו בהסכם קיפאון.

רינה חכמון: אני לא מאשימה את ההנהלה.

רינה חכמון: האוצר מקפיא, כל פעם מסיבה אחרת.

רינה חכמון: העובדים תרמו את חלקם, הם חתמו.

רינה חכמון: האוצר לא ממלא את חלקו.

רינה חכמון: והעובדים יושבים וממתינים.

רינה חכמון: והאינפלציה ותוספות השחיקה ניתנות לכל המגזר במשק, רק לא לעובדי רשות השידור.

רינה חכמון: למה, הם עובדים רעים?

רינה חכמון: הם עובדים פחות טובים מהעובדים, שהכנסת הזאת אישרה יציאת ההפקות החוצה?

עינת וילף: אני מודיעה לכם שעובדים בטלוויזיה הם עובדים יותר טובים.

עינת וילף: הם לא פחות טובים מהעובדים החיצוניים, ש-74 מיליון ניתנו להם, ולא נשאר כסף לעובדים שלנו.

עינת וילף: ולא נשאר כסף להפקות טובות.

עינת וילף: ולמפיקים טובים.

עינת וילף: והפכו עכשיו את המפיקים לרפרנטים.

עינת וילף: רפרנטים לעובדי חוץ.

עינת וילף: לכל מיני תלמידים שגמרו אוניברסיטאות.

עינת וילף: שהם יפיקו לנו, ואנחנו נהיה רפרנטים שלהם.

עינת וילף: אז יש הרבה מאוד מפיקים שאומרים די.

עינת וילף: תחליטו, אם אנחנו משלמים את ה- Attitudeשלנו, יש הסכמי פרישה.

עינת וילף: תנו לנו לפרוש.

עינת וילף: תפעילו אותם.

עינת וילף: יש שני הסכמי פרישה.

עינת וילף: הסכם פרישה אחד עכשווי, שחתם עליו דני זקן והאגודה וכל העובדים.

עינת וילף: ויש הסכם קודם גם.

עינת וילף: תחליטו איזה שאתם רוצים.

עינת וילף: תפעילו את ההסכם הזה.

עינת וילף: ותנו לעובדים ללכת הביתה, ויש הרבה עובדים שרוצים ללכת הביתה.

עינת וילף: וזה יצעיר את המערכת, ככוונת ההנהלה.

עינת וילף: זה בסדר.

עינת וילף: אבל לא, אנחנו בקרח, בקיפאון.

עינת וילף: וזה קשה.

עינת וילף: ועוד מעט אנחנו כבר קפואים לגמרי, וזהו.

עינת וילף: תפשירו את זה, תחליטו, ותסגרו את הסיפור הזה.

עינת וילף: יושבים עובדים, באמת, עובדים תחת לחץ גדול.

עינת וילף: היוצרים קיבלו המון כסף, ואנחנו צריכים לעשות הפקות במעט כסף, אבל עם הרבה כישרון.

עינת וילף: ויעיד פה המנכ"ל.

עינת וילף: רק עכשיו עשיתי תכנית שזכתה להרבה מאוד תשבחות.

יוני בן מנחם: אגב, אנחנו, אין לנו שום דבר נגד העובדים הוותיקים.

יוני בן מנחם: להיפך, אנחנו מאוד מעריכים את הכישורים שלהם.

יוני בן מנחם: את אמרת שאנחנו רוצים להצעיר.

יוני בן מנחם: אנחנו מאוד מכבדים את העבודה שלכם, שלא יהיו פה אי-הבנות.

רינה חכמון: אבל צריך להחליט כבר מה עושים.

רינה חכמון: אי-אפשר להשאיר את העובדים כך שנה ועוד שנה.

רינה חכמון: חמש שנים דנו, נכון?

רינה חכמון: וחמש שנים כבר עברו.

רינה חכמון: חמש שנים.

רינה חכמון: מספיק.

איאד חרב: אני יכול להוסיף רק משפט אחד על מה שאמרתי מקודם?

עינת וילף: לא, לפני כן ניתן לכמה אחרים.

עינת וילף: מי עוד מבקש להתייחס?

עינת וילף: בבקשה.

עינת וילף: לפי הסדר.

עינת וילף: שם, תפקיד, ומיקרופון אליך.

יצחק שבו: שמי יצחק שבו.

יצחק שבו: אני יושב-ראש ועד משולב מטה.

יצחק שבו: משולב זה המנהלים ברשות השידור.

יצחק שבו: אני רק רוצה להוסיף שניים-שלושה משפטים למה – חברים שלי כבר למעשה אמרו את רוב הדברים.

יצחק שבו: הלכנו למשא ומתן ארוך ומייגע כארבע שנים.

יצחק שבו: ועשינו ויתורים אדירים מבחינתנו.

יצחק שבו: להסכים לפיטורים של 700 עובדים, זה לא דבר של מה בכך.

יצחק שבו: אני חושב שאין יותר מזה.

יצחק שבו: למרות כל הדברים האלה, הלכנו לקראת זה, כי אנחנו באמת מאמינים בבית הזה שלנו, באמת מאמינים בשידור הציבורי, והוא חשוב מאוד למדינת ישראל.

יצחק שבו: אז אנחנו באים לקראת.

יצחק שבו: בא האוצר – וחשוב להזכיר את זה כאן ועכשיו – מלכתחילה, מתחילת הדיונים הראשונים, היה ברור – והוא הצהיר את זה – שהוא שהוא יממן את הרפורמה.

יצחק שבו: סיימנו את הדרך הארוכה הזו, הוא עכשיו נסוג?

יצחק שבו: הוא מטיל את זה על מכירת נכסים, מכירת הבית?

יצחק שבו: מה פתאום?

יצחק שבו: מאיפה זה בא?

יצחק שבו: ועוד פשע שהוא הוסיף על הדבר הזה, לקחת את ההסכמים הקיבוציים שנחתמו במשק, להחזיק את זה כבן ערובה אצלו.

יצחק שבו: על מה?

יצחק שבו: הרי חתמנו על ההסכם, מה אתה רוצה מאתנו?

יצחק שבו: תעשה אתה את החלק שלך.

יצחק שבו: בהסכם הזה בהסכם הזה – אני אתן רק דוגמה אחת, מעבר ל-5% וה-7%, שזה לא הוזכר – יש את התוספת מעונות שאימהות אמורות – היום מקבלים במשק 300 שקל, לשני ילדים 500 שקל.

יצחק שבו: אצלנו אימהות מקבלות 30 שקל למעונות.

יצחק שבו: ויש לנו המון אימהות שהן חד-הוריות.

יצחק שבו: הכסף הזה חשוב להם, הם זקוקים לזה.

יצחק שבו: למה לא מקבלים את זה?

יצחק שבו: למה צריך לכרוך את ההסכמים האלה ברפורמה?

יצחק שבו: אנחנו בעד הרפורמה, חתמנו על הרפורמה.

יצחק שבו: תיישמו אותה, שתצא לדרך.

יצחק שבו: אבל אי-אפשר – מה שעושה פה האוצר – ואתם, אנחנו מבקשים ממכם שתפעילו את הלחץ הזה באוצר.

יצחק שבו: הוא לא יכול להחזיק את המקל בשני הקצוות.

יצחק שבו: מצד אחד הוא רוצה רפורמה, והוא לא ממן אותה.

יצחק שבו: מצד שני הוא מחזיק בקצה השני את תוספות השכר שמגיעות לעובדים.

יצחק שבו: זהו.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: בבקשה.

עינת וילף: שם ותפקיד לפרוטוקול, והמיקרופון אליך.

דני זקן: דני זקן, יושב-ראש אגודת העיתונים בירושלים, והנציג של כל עיתונאי רשות השידור, שזה 1,100 מתוך 1,800 עובדים הרשות.

דני זקן: בעצם, מה לא אמרו על עובדי רשות השידור לאורך השנים, גם עד היום?

דני זקן: לא עובדים, שעות נוספות מופרזות, לא תחרותיים, לא מצליחים להרים.

דני זקן: לכלכו אותנו מכאן ועד להודעה חדשה.

דני זקן: אני גם עובד רשות השידור, איש "קול ישראל".

דני זקן: שכחו בדרך שהסיבות האמתיות למשבר ברשות, הסיבה האמתית והעיקרית היתה אותה הפחתת אגרה מ-2004, של 5% כל שנה, שהפחיתה 3 או 3.5 מיליארד שקלים מתקציב רשות השידור לאורך השנים.

דני זקן: ושכחו שבתוך ההסכמים שעליהם חתמו האוצר, וההנהלה והכול, שנתנו את אותן שעות נוספות, אז תקעו את הפנסיה של העובדים.

דני זקן: יש פה עובדים – שחלקם נמצאים גם פה – שייצאו לפנסיה של 3,000 שקלים – אני לא יודע מי יכול להסתדר עם פנסיה כזו – ולא בעוד הרבה שנים, אלא ממש בקרוב.

דני זקן: אנחנו הפנמנו את העניינים.

דני זקן: אמרנו אוקיי, צריך לתקן גם את זה וגם את זה.

דני זקן: וישבנו על אותן 4.5 שנים, שאני הייתי שותף להן, וחתמנו על ההסכמים לפני שנה וחצי, וזה באמת תקוע.

דני זקן: תקוע לגמרי.

דני זקן: זה תקוע מכל מיני סיבות, ומאשימים פה הרבה את האוצר, ובצדק, האוצר מערים לא מעט קשיים.

דני זקן: לא רק הוא אשם, גם הדרג הפוליטי אשם בזה לא מעט.

דני זקן: גם הדרג הפוליטי שמבקש כנראה להשאיר את רשות השידור באיזשהו מצב שהיא תצטרך להתחנן ולבקש, וראינו את זה גם עם גורמי תקשורת אחרים.

דני זקן: שהיא תצטרך להתחנן על נפשה ולהיות חייבת לדרג הפוליטי.

דני זקן: והעובדים תקועים.

דני זקן: הזכירו פה חברי, אנשי ועדי העובדים את הדרגות המוקפאות, את אותם הסכמי שכר שלא קיבלנו, את התוספות השונות.

דני זקן: ותקועים זה אומר שהם גם נמצאים במצב שהעבודה עצמה נפגעת, מעבר לתקציבים שלא מגיעים.

דני זקן: כמו למשל, למחלקת התוכניות המפוארת של ערוץ-11, שבתקציבים הזעומים שיש לה מצליחה להוציא דברים שאף אחד בערוצים המסחריים לא מצליח לעשות.

דני זקן: אף אחד.

דני זקן: וכלה בעובדים בכל המגזרים, בין אם זה חדשות, בין אם זה הדברים האחרים שאנחנו עושים.

דני זקן: שוב, אלו דברים שלא יהיו בערוצים המסחריים, שרק בשידור הציבורי.

דני זקן: לעולים, בשפות לכולם, למגזרים, למיעוטים, לפריפריה.

דני זקן: אין למשל שום רדיו דתי שמשדר בפריפריה.

דני זקן: אין.

דני זקן: אין דבר כזה.

דני זקן: רק ב"קול ישראל", ב"רשת מורשת".

דני זקן: ועוד דברים אחרים שהם שירות לציבור הרחב.

דני זקן: הזכיר חבר איתן כבל את האגרה, הדיון שבאמת יהיה מחר בוועדת הכלכלה.

דני זקן: אז חבר הכנסת שי, מישהו מהמפלגה שלך חושב שאפשר עוד להפחית.

דני זקן: הוא כנראה מגיש איזושהי הצעה שאומרת שנפטור את הגופים המסחריים דווקא, לא תגיד איזה מגזר דפוק כלשהו שצריך לפטור אותו מאגרה.

דני זקן: את הגורמים המסחריים הוא רוצה לפטור מאגרה, ועוד נזק של עוד כמה עשרות מיליוני שקלים.

נחמן שי: מה זה גורמים מסחריים?

דני זקן: מדובר על מה שנקרא "טלוויזיות במעגל סגור", שכבר בג"ץ החליט שהן כן אמורות לשלם אגרה.

נחמן שי: מה, קיבוצים וכדומה, דברים כאלה?

דני זקן: אני חושב שמדובר גם בקיבוצים.

דני זקן: אני אומנם קיבוצניק, אז יש לי פה אינטרס.

דני זקן: אבל בגדול, זו המטרה, לפטור דווקא גופים מסחריים.

דני זקן: כנראה שיש להם פה איזה לובי חזק של להפחית מן העניין.

דני זקן: וזה עוד עשרות מיליוני שקלים להפחית.

דני זקן: אז מה רוצים, שנעשה רפורמה וניפול עוד פעם?

דני זקן: בקיצור, יש פה כמה גורמים שלא מצליחים להתגבש לזה שניישם את אותה רפורמה, שבאמת, מתקנת את רוב הדברים.

דני זקן: עדיין יש בה בעיות והיא לא פשוטה, וזה הפתרון.

דני זקן: בסופו של דבר, זה הפתרון.

דני זקן: אז הקריאה היא אליכם, לחברי הכסת לנסות.

דני זקן: מצד אחד לא לתקוע אותנו במובן הזה של האגרה, וזה מחר בשתי הישיבות.

דני זקן: ומצד שני, באמת, לצאת באיזושהי קריאה לדרג הביצועי – למשרד האוצר, משרד ראש הממשלה – לבוא ולפעול להזיז את העסק הזה, כי אם זה לא הולך לקרות בחודש-חודשיים הקרובים, חברים, רשות השידור תקרוס.

דני זקן: היא תיפול.

דני זקן: אמרתי את זה אתמול במליאת רשות השידור, אני אומר את זה גם פה, היא תיפול.

דני זקן: לא יהיה שידור ציבורי במדינת ישראל בתוך חודשים ספורים.

דני זקן: זה לא איזה איום, זה לא איזושהי קריאה הזויה.

דני זקן: לא יהיה.

דני זקן: פשוט לא יהיה.

דני זקן: לא יהיה לזה כסף, העובדים יזרקו הביתה, שזו הדאגה העיקרית מבחינתי.

דני זקן: אבל גם לא יהיה שידור ציבורי.

דני זקן: לא יהיה מה שהציבור שאתם מייצגים צריך לקבל מרשות השידור.

עינת וילף: אם תוכל בכל זאת להגיד כמה מילים.

עינת וילף: אתה אמרת תקוע פה, תקוע שם, האוצר, הפוליטיקאים.

עינת וילף: לצורך העניין, שלושה דברים שצריכים לקרות.

דני זקן: אני מניח שיוני להשלים, המנכ"ל.

דני זקן: יש את הסכם המימון, שהוא בעצם –להסכמי השכר, לרפורמה, יש תנאים מתלים.

דני זקן: אחד מהתנאים המתלים הוא הגעה להסכם מימון בין רשות השידור לבין משרד ראש הממשלה ומשרד האוצר.

דני זקן: משרד ראש הממשלה הוא המשרד האחראי על רשות השידור, השר הממונה.

דני זקן: ומשרד האוצר, שאחראי על יישומה של הרפורמה.

דני זקן: יש כמה דברים שתקועים עדיין, למשל, דובר על כך – בעקרונות הסכם המימון שהוסכמו, במרץ, נדמה לי, סוכם על מכירת נדל"ן של רשות השידור, ממקומות יקרים כמו הקריה בתל-אביב, כמו רוממה.

עינת וילף: רק כדי לפשט את זה, כלומר, האוצר לא מעביר את הכסף לפני שברור מאיפה הכסף בא? זה בעצם העיקרון?

דני זקן: כן, בעצם השורה התחתונה.

דני זקן: כן.

דני זקן: הסכם הנדל"ן הזה הוא מאוד מורכב, זה נכון.

דני זקן: הוא מאוד מסובך, נכון.

דני זקן: אבל יש בו גם המון קשיים – יוני מצוי בפרטים הרבה יותר ממני – שהם מערימים.

דני זקן: למשל, הם דורשים שנצא בתוך תקופה מסוימת מהמתקנים הקיימים, גם אם לא בטוח שהחדשים מוכנים.

דני זקן: סוג של תנאי שאתה לא קולט אותו.

דני זקן: יוני יכול לפרט.

יוני בן מנחם: התחושה שלנו – אני מאוד הייתי מבקש מהוועדה לא לזמן לפה רק את הנציג שממונה על השכר.

יוני בן מנחם: אני לא יודע איך זה נעשה.

יוני בן מנחם: כי הרושם שלנו זה - - -

עינת וילף: הדרך היא שאנחנו מזמנים את משרד האוצר, הם שולחים את מי שלדעתם ראוי.

עינת וילף: אנחנו יכולים לבקש אדם ספציפי - -

קריאה: את אגף התקציבים.

עינת וילף: - - אבל מלבד ועדת ביקורת המדינה, אין יכולת לזמן את האדם - - -

יוני בן מנחם: הרושם שלנו יש במשא ומתן אתם – הרי יש שם את החשכ"ל, ואת אגף התקציבים, והממונה על השכר.

יוני בן מנחם: ויש שם ביניהם כל מיני חיכוכים ביניהם, יש כאלה שבעד הרפורמה.

יוני בן מנחם: זו התחושה שלנו, אני לא יכול לתת לך הוכחות לזה.

נחמן שי: אבל המנכ"ל, יש לכם בעל בית שנקרא ראש הממשלה.

נחמן שי: הוא מחזיק בתיק המיניסטריאלי שפעם החזיק ידידי, איתן כבל.

נחמן שי: אני יודע שהוא עסוק בשלושה-ארבעה עניינים אחרים, בייחוד בימים האלה, אבל מה לעשות, הוא הכתובת.

נחמן שי: האם יש מישהו ממשרד ראש הממשלה שאתם יכולים לפנות אליו?

נחמן שי: הם צריכים להיות אלה שפותחים לכם את המשרדים.

יוני בן מנחם: אני חייב לומר פה שאנחנו עובדים מול ראש האגף הכלכלי במשרד ראש הממשלה, אמיר ברקן, ושהוא משתף אתנו פעולה באופן מלא והדוק כדי לקדם את הרפורמה, בניגוד למה שאני יכול להגיד על האוצר.

יוני בן מנחם: אז אם אתה רוצה דווקא - - -

נחמן שי: אז, קדימה, שיתגייסו.

יוני בן מנחם: אני אומר לך, אני חייב להגיד את זה לשבחו, שהוא עוזר לנו ומנסה לקדם את הרפורמה.

יוני בן מנחם: הבעיות שלנו הן בתוך האוצר, ולא במשרד רוה"מ.

יוני בן מנחם: הבעיות שלנו הן בתוך האוצר, כי שם יש – אמרתי – בין האגפים השונים יש כנראה כאלה שמתחרטים על הרפורמה.

יוני בן מנחם: אני לא כל כך בקי בניואנסים ביניהם, אבל אנחנו רואים את המכשולים באוצר ולא במשרד רוה"מ.

איתן כבל: מעבר למשרד רוה"מ, העניין הוא שזאת רפורמה בסדר גודל כזה, שיהיה פקיד חשוב כמה שיהיה, אם אין החלטה של לאחוז את השור בקרניו, קרי, ברמה של שר אוצר, או לפחות מנכ"ל משרד ראש הממשלה – אתה מכיר את זה, אתה לא בעניינים האלה מאתמול.

איתן כבל: אלו סדרי גודל שקודם היה שר ממונה חזק יותר, חלש יותר.

איתן כבל: אבל היה – אמור להיות – זאת אומרת, הרי ברור לנו שראש הממשלה לא התעסק בזה במובן היומיומי של העניין.

מיכאל מירו: אתה יכול לומר שהיתה לך שליטה על פקידי האוצר?

איתן כבל: אני יכול לומר לך - - -

מיכאל מירו: אני זוכר שלא תמיד יכולת – כי אתה יודע, אחד אומר ככה וככה - - -

איתן כבל: חבר'ה, אני בצד שלכם, אני בא לעזור לכם.

איתן כבל: אתם לא – העניין הוא אחר.

איתן כבל: כמה שנניח אתה שר חלש, אתה תמיד תהיה יותר חזק מפקיד חזק.

איתן כבל: אני אומר לכם את זה.

איתן כבל: מניסיון.

יוני בן מנחם: אף אחד לא יכול – תראה, הממונה על השכר – סיפרתי פה, לא היית – אילן לוין, הוא יצא בראיון הפרישה שלו, הוא מודיע בכותרת ראשית, זה פורסם ב"דה-מרקר".

יוני בן מנחם: תעשה ב"גוגל", תראה.

יוני בן מנחם: המדיניות שלנו היא לייבש את רשות השידור.

יוני בן מנחם: לא קמה זעקה, לא בכנסת - - -

מיכאל מירו: מדינות עצמאית.

יוני בן מנחם: כן.

יוני בן מנחם: אף אחד לא קם.

יוני בן מנחם: שר האוצר עצמו – פקיד בכיר במשרדו אומר דבר כזה, והוא אפילו לא מעיר לו.

נחמן שי: שזועקים יותר מידי, זה נעשה לא אפקטיבי.

נחמן שי: אבל אם הבכיר במשרד ראש הממשלה, שציינת את שמו, לא יכול להזיז את משרד האוצר מעמדתו – הכנסת כן יכולה, וכן צריכה.

נחמן שי: ואת זה אנחנו נעשה.

נחמן שי: אני חושב שבאיזשהו מקום כשתתכנסי לסיכום, גברתי היושבת-ראש, אז צריכה להיות פה עמדה של ועדת החינוך, ברורה, ולדאוג גם ש- - -, ולא להניח להם עד שהעניין הזה יטופל.

נחמן שי: זה מה שאיתן כבל ואני מתכוונים לעשות.

נחמן שי: אנחנו הסכמנו עם הרפורמה לא בשמחה גדולה ובצהלה.

נחמן שי: והיו לנו גם ספיקות, אם אתה זוכר.

נחמן שי: אמרנו שאנחנו בולעים את הגלולה הזאת, אבל מוכנים בתנאי שהיא בסוף תצא, ואולי - - -

איתן כבל: בלענו הרבה גלולות – את החוק, את זה.

איתן כבל: רק שהדברים - - -

נחמן שי: ריבוי גלולות.

נחמן שי: אז אם גם זה בסוף לא יצא לפועל, אז מה הועילו חכמים בתקנתם?

נחמן שי: בוא נעלה מחדש את חוק רשות השידור שלך.

נחמן שי: אתה יודע מה, מזמן הוא לא היה כבר.

עינת וילף: נציג האוצר, אפרים מלכין.

עינת וילף: בוא אני אעדכן אותך בקצרה.

עינת וילף: נאמרו כאן כמה דברים, אתה בוודאי יודע.

עינת וילף: המצב הוא שהכנסת עשתה את חלקה בתהליך מאוד ארוך ומייגע, ויש חוק, ויש רפורמה.

עינת וילף: העובדים עשו את חלקם ואפשרו צעדים משמעותיים שיאפשרו את הרפורמה.

עינת וילף: גם נאמר לנו שמשרד ראש הממשלה עושה את מה שנדרש כדי לקדם את המהלכים מבחינתו.

עינת וילף: והעיניים והאצבעות המאשימות מופנות לאוצר, לא בהכרח רק לך, אלא, ככל הנראה, למחלוקות פנימיות בתוך האוצר.

עינת וילף: נאמר כאן שיש מי שאולי מתחרטים על ההסכמה לרפורמה, ומנסים עכשיו בכל צורה שהיא לתקוע מקלות בגלגלים, לא לאפשר לה להתקדם, למשוך עד אין קץ את ההסכמים ביחס למימון, ביחס למכירת הנדל"ן, לדרוש דברים לא סבירים.

עינת וילף: הדבר כאן מביא לתוצאות בלתי סבירות, הן מבחינת האנשים עצמם, והן מבחינת הסכנה לשידור הציבורי.

עינת וילף: וכל הנכונות של הגורמים לפעול, היתה כדי בסופו של דבר להציל את השידור הציבורי, מתוך הכרה שמדובר בדבר חשוב למדינת ישראל.

עינת וילף: אז אני מבקשת שתרים את המסך מאחורי מה שקורה במשרד האוצר, ותגיד לנו מדוע הדברים לא מתקדמים.

אפרים מלכין: אני יכול להגיד – אני מטפל בחלק מהנושאים של הסכם המימון, יש עוד אגפים שמתעסקים - - -

עינת וילף: רק תגיד שם ותפקיד.

אפרים מלכין: אפרים מלכין, אגף הממונה על השכר.

אפרים מלכין: אני לא יודע להתייחס לגבי כלל הנושאים שבמחלוקת.

אפרים מלכין: אני מטפל רק בחלק מהנושאים.

אפרים מלכין: ישנם עוד אגפים באוצר שמתעסקים בנושאים האחרים.

עינת וילף: אתה מסתובב במסדרונות?

עינת וילף: אתה יודע לספר לנו האם יש מחלוקות, מה האווירה?

אפרים מלכין: אני לא מכיר שום אמירה או חזרה מאיזשהן הסכמות, או מכל מתווה שהיה על השולחן.

אפרים מלכין: אני לא מכיר שום דרישות חדשות, שום דבר כזה.

עינת וילף: שום תחושות חרטה על הרפורמה, על העלויות, על המשמעויות שלה לאוצר?

עינת וילף: ניסיון לראות אולי אפשר למסמס את זה?

עינת וילף: אולי אפשר להביא לשיפורים אחרים?

אפרים מלכין: שום דבר כזה.

אפרים מלכין: יש אולי ספק לגבי – בגלל היות הרפורמה כזאת מורכבת, ספק לגבי היכולת להוציא אותה לפועל, אבל אין - - -

עינת וילף: מה זאת אומרת ספק?

עינת וילף: הספק לגבי ההוצאה שלה לפועל הוא כנראה רק אצלכם, כי העובדים כאן עשו את חלקם בשביל להוציא אותה לפועל.

עינת וילף: הכנסת עשתה את חלקה בשביל להוציא אותה לפועל.

עינת וילף: משרד ראש הממשלה עושה את חלקו בשביל להוציא אותה לפועל.

עינת וילף: אז זה ספק, הוא אצלכם.

עינת וילף: אתם אלה שאמורים להוציא אותה לפועל.

אפרים מלכין: לא, אנחנו בסוף מקסימום אמורים לאשר את ההסכמים הקיבוציים ולחתום על הסכם מימון.

אפרים מלכין: אנחנו לא אלה שאמורים בסוף להוציא את הרפורמה - - -

עינת וילף: שני הדברים שמצוינים כאן שוב ושוב כמחסומים העיקריים להתקדמות.

אפרים מלכין: נכון, אבל אני אומר, מבחינת משרד האוצר, כל ההסכמות עדיין עומדות בעינן.

עינת וילף: אז למה זה לא מתקדם?

אפרים מלכין: לא קרה שום דבר.

אפרים מלכין: יש מחלוקות – שחלקן לגיטימיות, חלקן אולי פחות לגיטימיות – בין האוצר לבין הרשות לגבי - - -

עינת וילף: מהי מחלוקת לגיטימית או לא לגיטימית?

אפרים מלכין: אם אני מחלק את זה לשניים, יש, לצורך העניין, נושא אחד שהוא קשור לכל ההיבט של המימון ושל הנדל"ן, ויש שם הרבה מאוד ניואנסים – מתי הזכויות עוברות למדינה, באיזה תנאים עוברות למדינה.

אפרים מלכין: כל מיני דברים כאלה, שאני, האמת, פחות מתעסק בהם ופחות מכיר אותם.

עינת וילף: מי עוסק בהסכם הזה?

אפרים מלכין: החשב הכללי.

אפרים מלכין: הוא זה שמתעסק בכל עניין הנדל"ן.

אפרים מלכין: לגבי הדברים שאני מתעסק בהם, יש הנחיות שהן מעבר להסכמים הקיבוציים, הן הנחיות כלליות לרשות לאופן העסקת עובדים.

עינת וילף: בוא אני אעלה לכך משהו שעלה כאן.

עינת וילף: שיש הסכמים קיבוציים בכלל, בכל המשק, שכרגע מוחזקים – נאמר כאן – כבני ערובה לרפורמה, למרות שאין קשר בינם לבין הרפורמה.

עינת וילף: ההסכם הקיבוצי מגיע לעובדים כמי ששייכים לחותמים על ההסכם הקיבוצי.

עינת וילף: בנפרד, יש את שאלת הרפורמה.

עינת וילף: האם זה נכון שהם לא מקבלים?

אפרים מלכין: זה לא נכון.

אפרים מלכין: יש הסכם קיבוצי שקובע במפורש מתי העובדים אמורים לקבל את הסכמי השכר.

אפרים מלכין: גם העובדים חתומים עליהם, גם הנהלת הרשות, והם קובעים שיש מספר תנאים – א', ב', ג', ד' – מתי הם אמורים לקבל את זה.

אפרים מלכין: זה לא שנעשה פה איזשהו משהו שמישהו מחזיק בן ערובה.

אפרים מלכין: היה הסכם שנחתם במפורש, הוא אומר שכשקורה א', ב', ג', ד', אז העובדים יהיו זכאים לתוספות השכר האלו.

עינת וילף: מישהו מהעובדים רוצה - - -

קריאות: אני.

קריאות: אני אגיב.

יצחק שבו: - - - מ-2010.

עינת וילף: שנייה, רק רגע.

יצחק שבו: אנחנו ב-2013 עוד מעט.

אפרים מלכין: אני אגיב.

אפרים מלכין: אני אגיב.

אפרים מלכין: ההסכם קובע - - -

יצחק שבו: עד מתי?

יצחק שבו: עד אין סוף?

אפרים מלכין: כשהתנאים יתקיימו.

יצחק שבו: מתי יתקיימו?

יצחק שבו: עד אין סוף?

יצחק שבו: עד מתי?

איאד חרב: אבל קיימנו אותם.

איאד חרב: מה, לא קיימנו אותם?

איאד חרב: חתמנו על הרפורמה.

אפרים מלכין: ההסכם קובע כשקורה א', ב', ג', ד'.

אפרים מלכין: ברגע שזה לא קרה, זה יכול - - -

עינת וילף: אתה יכול לפרט מה זה א', ב', ג', ד'?

איאד חרב: ואם לא תיישמו את הרפורמה?

אפרים מלכין: התנאי היחיד שכרגע עדיין אמור לקרות, זה הסכם המימון.

אפרים מלכין: זה התנאי האחרון לכניסה של ההסכם לתוקף.

עינת וילף: כלומר, העובדים לא יקבלו את השכר שמגיע להם עד שהאוצר, החשב הכללי, סוגר את שאלת מכירת הנדל"ן לטובת מימון הרפורמה.

אפרים מלכין: לא, זה הרבה יותר מורכב, כי המצב היום הוא שלרשות אין כסף לשלם את תוספות השכר האלה.

אפרים מלכין: ויש פה את אנשי הרשות, עד כמה שאני יודע, יש פה את סמנכ"ל הכספים, הוא יגיד אחרת.

אפרים מלכין: אם אין הסכם מימון, אין לרשות מאיפה לשלם עכשיו תוספות שכר של 12%.

אפרים מלכין: אין.

אפרים מלכין: גם אם מגיע להם, גם אם בכלל המשק זה ניתן לפני, במצב היום של הרשות, אין להם מאיפה להביא עוד 12% לתוספות שכר.

יצחק שבו: קודם כל, זה לא אם, זה מגיע.

ברוך אסקרוב: מה זה עוד?

יצחק שבו: תדייק.

יצחק שבו: זה מגיע, זה אם.

ברוך אסקרוב: - - - זה לא עוד.

ברוך אסקרוב: זה לא עוד.

ברוך אסקרוב: איפה השאלה?

אפרים מלכין: לא, אבל בהנחה - - -

ברוך אסקרוב: אבל נשחקנו.

ברוך אסקרוב: מה זה עוד?

אפרים מלכין: אני אומר, במצב היום - - -

ברוך אסקרוב: ממתי זה עוד?

אפרים מלכין: יגידו אנשי הרשות - - -

ברוך אסקרוב: זה לא עוד.

ברוך אסקרוב: שיהיה ברור, זה לא עוד.

אפרים מלכין: זה לא עוד, זה בנוסף או במקום, זה לא משנה.

ברוך אסקרוב: תחזור בך פשוט.

ברוך אסקרוב: מה זה עוד?

אפרים מלכין: אני אומר, במצב היום של הרשות – ואנשי הרשות יוכלו להגיד יותר טוב – אם אין הסכם מימון, אין לרשות מאיפה לשלם.

נחמן שי: אני רוצה לשאול אותך שאלה שולית.

ברוך אסקרוב: יש לשלם כל מיני דברים אחרים.

ברוך אסקרוב: מה זה עוד?

ברוך אסקרוב: מי הסמיך אותך להגיד שזה עוד?

אפרים מלכין: זה חלק מהמתנים, לא - - -

ברוך אסקרוב: לא, זה לא חלק מהמתנים.

ברוך אסקרוב: זה עיכוב.

אפרים מלכין: ההסכם קובע שזה חלק מהמתנים.

ברוך אסקרוב: מה פתאום?

ברוך אסקרוב: זו הטעייה רבתי.

נחמן שי: ברוך, זה לא דו-שיח בינכם.

נחמן שי: אני רוצה לשאול אותך שאלה שולית.

נחמן שי: יש רשות שתקציבה הוא 800, 900 מיליון שקל.

נחמן שי: תקציבה לא מאושר שנה אחרי שנה.

נחמן שי: גם אם לפני שנה בערך החליטו כבר סוף סוף במשרד האוצר לאשר את התקציב, הוא לא אושר בממשלה, שזה צריך להיות עניינכם.

נחמן שי: גם לשנה הזאת אין להם תקציב.

נחמן שי: זה נראה לך תקין?

אפרים מלכין: ממש לא.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: אז למה אתם לא מפעילים את – אתה זורק את הכדור הזה למגרשים אחרים, שהם כולם באותו מסדרון, או באותן קומות בבניין.

נחמן שי: אני שואל דבר מאוד פשוט, איך גוף ציבורי שתקציבו מתקרב למיליארד מתנהל ללא תקציב מאושר, ואתם עוברים על זה לסדר?

נחמן שי: אולי שיטת ה-1/12 שלא מרחיבה, לא משנה, אי-אפשר לעשות בה שום התאמה, נושאת חן בעיניכם, אז נעבור כולנו – פעם אחת אתם רוצים תקציב דו שנתי, ופעם אחת אתם רוצים תקציב חודשי.

נחמן שי: תחליטו איזה תקציב אתם מעדיפים.

נחמן שי: אני שואל אותך כי זה מעסיק אותי.

אפרים מלכין: אני מסכים אתך שזה לא תקין.

אפרים מלכין: מעבר לזה - - -

נחמן שי: אבל זה האינטרס שלכם.

אפרים מלכין: אני מסכים אתך.

עינת וילף: אני רוצה לשאול שאלה מאוד פשוטה על כל חוזה המימון הזה.

עינת וילף: אני מבינה את המשחקים כאן.

עינת וילף: אבל בסוף המדינה משחקת משחק עם עצמה, ומשרד האוצר משחק משחק עם עצמו.

עינת וילף: רשות השידור היא נכס של הציבור ושל המדינה.

עינת וילף: וככה גם המימון, וככה גם התקציב.

עינת וילף: אז אני מבינה שלטובת הספרים אתם רוצים לדאוג שיהיה נכס כנגד המימון לרפורמה.

עינת וילף: אבל בסופו של דבר, הכול שייך למדינה, ולכן למה לא לאפשר לדבר הזה לצאת לדרך, ולפתור את הדברים של מכירת הנדל"ן, המימון, תוך כדי?

עינת וילף: תנו הלוואה לעצמכם לטובת הנדל"ן.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש בדיוק התפרצה לקטע שבו אני רציתי לחדד.

איתן כבל: אני כבר לא רוצה לגעת בעניין – היתה כבר הסכמה שהנכסים יהיו חלק מהסכם המימון.

איתן כבל: יאללה, שהיה.

איתן כבל: אני חושב שזאת היתה טעות, אבל שיהיה.

איתן כבל: אנחנו אחרי.

איתן כבל: אנחנו לא בוכים על החלב שנשפך.

איתן כבל: אבל יחד עם זאת, אני אומר לך, אין מצב שהרפורמה הולכת לצאת אל הפועל.

איתן כבל: זאת אומרת, כשאני קורא את - - -

יוני בן מנחם: אנחנו לא מוכנים לזה, אנחנו רוצים את הרפורמה מיד.

איתן כבל: אז אני אומר לך, יוני, אני – תקשיב טוב - - -

קריאה: - - -

איתן כבל: סליחה, אני מקשיב לו.

איתן כבל: אני מקשיב, אתה יודע.

יוני בן מנחם: שמעתי גם את המוזיקה הזאת.

איתן כבל: אין מצב, יוני, אין מצב – אני אומר את זה גם לכם באוצר, ואתם יודעים את זה – שבו אתה מנהל משא ומתן כל כך עדין, שיש לו כל כך הרבה תפרים וכל כך הרבה עניינים לסגור, כשאתה יכול לבוא ולומר אני אתחיל לשלם לעובדים, ואני אתחיל את התהליך אחרי שהכול יסתיים.

איתן כבל: ממה נפשך, אם אתם מאמינים בתהליך, ואתם חושבים שיש ערך לנכסים בתל-אביב ולנכס בירושלים, אז בסדר, אתה בתהליך.

איתן כבל: כמו שאמרה יושבת-הראש, אתה יודע שאתה בתהליך.

איתן כבל: אתה במקרה הטוב מעביר כסף מצד אחד לצד אחד, נותן הלוואת גישור.

איתן כבל: לא חסרים תהליכים כאלה.

איתן כבל: אז אם אתה לא מאמין, אז אסור שתלך בכלל למהלך הזה מלכתחילה.

איתן כבל: אבל אם אתה כבר נמצא בתוכו, ההתנהלות כצופה מן הצד וכמי שמלווה את הנושא הזה כבר שנים, אני יכול לומר לך, אני עומד פה מסתכל – ואני לא יודע אם זה משודר או לא משודר - -

עינת וילף: משודר.

איתן כבל: - - אז אני יכול לומר, אין רפורמה.

איתן כבל: אני אומר את זה בכאב.

אפרים מלכין: ממש לא, תסלח לי.

איתן כבל: לא, תרשה לי.

רינה חכמון: שיהיו הסכמי פרישה.

איתן כבל: אני יודע להקשיב למה שמדברים איתי - - -

יוני בן מנחם: חבר הכנסת כבל, אני רוצה להציג, ברשותך – כיוון שאתה היית גם השר הממונה, ואתה שולט – גם חבר הכנסת נחמן שי היה היושב-ראש, אתם שולטים בפרטים.

יוני בן מנחם: יש דברים שאתם צריכים לדעת.

יוני בן מנחם: ויכול להיות שזו הסיבה שבאוצר שם יש ויכוחים, כי לפני עשרה ימים היתה ישיבה אחרונה, והיה שם נציג של החשב הכללי שרצה שאנחנו נפתח את הסכמי הרפורמה.

יוני בן מנחם: ואנחנו התנגדנו.

יוני בן מנחם: והסיבה לכך היא בכך שאנחנו עשינו פיילוטים לגבי היישימות של הסכמי הרפורמה, דבר שלא נעשה בתקופתה של ההנהלה הקודמת.

יוני בן מנחם: שני פיילוטים, ובימים האלה מתקיים הפיילוט השלישי.

יוני בן מנחם: ואז הסתבר שההסכמים האלה הם גרעוניים, הם לא ישימים.

יוני בן מנחם: הם מאפשרים להפעיל את רשות השידור רק שבועיים וחצי – גג שלושה שבועות – מתוך חודש ימים.

יוני בן מנחם: זאת אומרת, שני ערוצי טלוויזיה ושמונה רשתות רדיו.

יוני בן מנחם: בחישוב שעשה סמנכ"ל הכספים שלנו הסתבר שההסכמים האלה הם גרעוניים בסכום של 20 מיליון שקל בשנה.

יוני בן מנחם: כשהבאנו את הדברים האלה לידיעת האוצר, אז הציע לנו מישהו בממונה על השכר לפתוח את ההסכמים.

יוני בן מנחם: אנחנו לא מוכנים לפתוח את ההסכמים, זה אומר שעוד עשר שנים לא תהיה רפורמה.

יוני בן מנחם: אז יכול להיות שההתנגדות שלהם עכשיו ומשיכת הרגליים היא מתוך זה שהם יודעים שהם עשו הסכמים לא טובים, שהם גרעוניים, שזה בכלל מחדל שצריך להקים עליו ועדת חקירה.

יוני בן מנחם: אם זה נכון.

יוני בן מנחם: אנחנו מאוד מקווים שזה לא נכון, אבל כרגע הפיילוטים מצביעים על זה שזה נכון.

יוני בן מנחם: זה בכלל מחדל שלא יתואר.

יוני בן מנחם: אז יכול להיות שזה ברקע, מה שגורם להם לא להוציא את זה לפועל.

יוני בן מנחם: אז צריך פה – וגם תשמע, אי-אפשר להזמין לפה – אפרים הוא בחור נחמד, אבל הוא לא נציג בכיר.

יוני בן מנחם: צריך לבוא לפה מישהו בכיר מהאוצר - - -

איתן כבל: זה בדיוק מה שאני אמרתי.

יוני בן מנחם: יבוא לפה מנכ"ל משרד האוצר, תביאו לפה את הנציגים של האגפים השונים, שיפסיקו לריב ביניהם, ושיעשו סדר ויוציאו את הרפורמה לפועל.

יוני בן מנחם: זה לא יכול להיות.

אפרים מלכין: אפשר להתייחס?

עינת וילף: אנחנו פשוט צריכים לסיים.

אפרים מלכין: בקצרה ממש.

עינת וילף: אתה בקצרה.

עינת וילף: ברוך בקצרה, דני – אני כבר לא יכולה.

קריאה: מבין העובדים, אני אדבר, ברשותך ברוך.

אפרים מלכין: בשם האוצר, בשום שלב לא – קודם כל, מי שחתם על ההסכמים הקודמים זו הרשות.

אפרים מלכין: האוצר אישר אותם, הוא לא זה שחתם אותם.

אפרים מלכין: עכשיו, הנהלת הרשות הקודמת באה ואמרה אני יודעת לחיות עם סל השעות הזה.

אפרים מלכין: יכול להיות שזה נכון, יכול להיות שזה לא נכון, כמו שאמר המנכ"ל, צריך לעשות עוד פיילוט.

אפרים מלכין: עכשיו, בשום שלב האוצר לא הציע לפתוח את ההסכמים הקיבוציים.

אפרים מלכין: הוא רק אמר - - -

יוני בן מנחם: סליחה, אדוני, אתה לא מעודכן.

יוני בן מנחם: יש פה את סמנכ"ל הכספים.

יוני בן מנחם: אנחנו ישבנו לפני עשרה ימים.

יוני בן מנחם: נציג של החשכ"ל ביקש לפתוח את ההסכמים.

אפרים מלכין: אני יכול להגיד לך - - -

עינת וילף: אתם יכולים - - -

יוני בן מנחם: כן, הוא ביקש לפתוח את ההסכמים.

עינת וילף: אנחנו חייבים לסיים את - - -

יוני בן מנחם: הוא אומר שהוא לא מוכן לחתום על הסכמים - - -

אפרים מלכין: יש כאן עוד אפשרות, שהרשות תדע לשדר עם התקציב שיש לה.

אפרים מלכין: אם זה מספיק לשבועיים, זה מספיק לשבועיים.

נחמן שי: יהיה המשך.

יוני בן מנחם: מה זאת אומרת?

יוני בן מנחם: אדוני, סליחה - - -

אפרים מלכין: זה מה יש.

יוני בן מנחם: מה זאת אומרת זה מה יש?

יוני בן מנחם: את שומעת מה הוא אומר?

יוני בן מנחם: את שומעת מה הוא אומר?

אפרים מלכין: זה שידור ציבורי, כמו כלכלי אחר, יש לו משאבים והוא בוחר איך - - -

מיכאל מירו: אתה יודע ששאתה מדבר על דבר שהוא לא חוקי?

מיכאל מירו: אתה מודע לזה?

מיכאל מירו: אתה פקיד ציבור.

אפרים מלכין: אז אני לא ממליץ לך לעשות את הדבר הזה - - -

מיכאל מירו: רשות השידור פועלת בתוקף חוק.

מיכאל מירו: אז בוא תחזור בך כרגע מהדברים, כי מה שאמרת הוא לא חוקי בעליל.

מיכאל מירו: אתה פקיד ציבור.

אפרים מלכין: אני להבנתי - - -

עינת וילף: אני מבקשת לעצור את הדיון הזה.

עינת וילף: אנחנו מביאים לסיום.

אפרים מלכין: הרשות צריכה להתחיל לחשוב כלכלית, אין מה לעשות.

עינת וילף: ברוך, משפט סיום.

עינת וילף: וחבר הכנסת כבל, ואני מסכמת.

עינת וילף: בבקשה.

ברוך אסקרוב: חצי מהמשפט אני מעביר לדני.

ברוך אסקרוב: אני רוצה להגיד רק דבר אחד מתוך הרבים שהייתי רוצה להגיד.

ברוך אסקרוב: אותנו העובדים – אני נציג עובדים – איבדתם.

ברוך אסקרוב: אני מסתכל ימינה, שמאלה, אותנו איבדת.

ברוך אסקרוב: היינו ראש גדול, השתתפנו במשא ומתן.

ברוך אסקרוב: הקרבנו 700 עובדים, בשר מבשרנו, הקרבנו שקלים ממשכורתנו, דחינו, את הכול הבנו.

ברוך אסקרוב: הפסקנו להבין, הפסקנו להאמין, והתוצאות תהיינה.

דני זקן: אנחנו התחלנו בעיצומים שהובילו בעצם לישיבה הזו, בסופו של דבר.

דני זקן: היות ואנחנו רואים את זה עין בעין עם ההנהלה, שבלי רפורמה אנחנו הולכים לקרוס, ננקוט בכל האמצעים שיש לעובדים לנקוט בהם החל מהתקופה הקרובה, אם לא נראה שתהיה התקדמות.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: חבר הכנסת כבל, ואז אני מסכמת.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה להציע הצעה, כי אם לא, זה ימשך כך עד קץ כל הדורות.

איתן כבל: אני לא רואה תקומה באופן שזה מתנהל.

איתן כבל: אני מציע שיובא לכאן הגורם הבכיר במשרד האוצר, שיודע לתכלל את כל התשובות לשאלות.

איתן כבל: צריך לבוא מנכ"ל משרד ראש הממשלה כממונה מבחינתו של ראש הממשלה על העניין הזה.

איתן כבל: אני מבקש אפילו, שהדיון הזה, אם אפשר, יתקיים עוד לפני יציאתנו לפגרה, כדי שגם נדע לאן אנחנו הולכים.

איתן כבל: את חייבת, כיושבת-ראש הוועדה, לתבוע מהם תשובות ברורות ולוחות זמנים.

איתן כבל: תודה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: חבר הכנסת שי, ממש בקצרה.

נחמן שי: אני כמובן מצטרף להצעה של איתן, ואני מבקש, גברתי, שהוועדה תמשיך לעקוב ולא תניח לנושא הזה.

נחמן שי: מדובר באינטרס ציבורי שעלותו גבוהה מאוד, אבל הוא גם עומד במוקד עניין של הרבה מאוד תושבים ואזרחים בארץ הזאת, שנזקקים לשירותים השידוריים של רשות השידור, ורשאים לקבל אותם.

נחמן שי: לכן אל תניחי לעניין, תקיימי דיון נוסף.

נחמן שי: ובבקשה, תדאגי שיופיעו נציגים בכירים – בלי לפגוע בך, חלילה – וגם שכל זרועות משרד האוצר, כי אחרת אנחנו הולכים לאיבוד שם מאגף לאגף ומקומה לקומה.

נחמן שי: תודה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אני מביאה את הדיון המהיר שהתבקש על-ידי חברי הכנסת נחמן שי ואיתן כבל לידי סיום בהודעת הסיכום הבאה: ראשית, שמענו היום דברים מדאיגים מאוד, חמורים, לגבי ההתנהלות, במיוחד של משרד האוצר, בכל הנוגע לנקיטת הצעדים הנדרשים כדי לאפשר לרפורמה לצאת לדרך.

עינת וילף: אני מדגישה שוב ושוב, הן העובדים, הן הכנסת, ואף נמסר לנו שמשרד ראש הממשלה עושים את מה שנדרש כדי לקדם את הרפורמה.

עינת וילף: הובהר כאן שללא הרפורמה, רשות השידור תקרוס.

עינת וילף: ומשרד האוצר צריך להשלים סוף סוף שיש תחומים שבהם אין מקום להפרטה – לא בחינוך, לא בבריאות, לא בשידור ציבורי.

עינת וילף: להפסיק לשחק עם זה, להפסיק לנסות לייבש את הגורמים האלה עד שיקראו "געוואלד" ואז לשכנע אותם שהם צריכים לעשות שינויים נוספים.

עינת וילף: אני קוראת למשרד ראש הממשלה לקבל את ההכרעות הנדרשות כדי לצאת לדרך.

עינת וילף: למשרד האוצר לנקוט את כל האמצעים הקיימים לרשותו כדי לצאת לדרך.

עינת וילף: הנכסים, המימון – לא צריכים לעמוד בדרך למימוש.

עינת וילף: אפשר לתת גישור בזמן שמנהלים משא ומתן על נכסים שהם ממילא נכסי מדינה כדי שהרפורמה תצא לדרך, שהתקציב יאושר.

עינת וילף: המצב שבו אין לרשות השידור תקציב הוא לא תקין, וכריכת ההסכמים הקיבוציים שמגיעים לעובדים בהסכמי מימון שקשורים למכירת נדל"ן, היא דבר לא ראוי וחמור ביותר, ואין בו אלא משחק שנועד להכריע את הגורמים עוד קצת מעבר למה שכבר נעשה.

עינת וילף: אני מקבלת את המלצותיהם של שני עמיתי לזמן את הגורמים הרלוונטיים, כדי שאפשר יהיה לראות סוף סוף מה קורה כאן.

עינת וילף: אבל נראה לי שהצלחנו למקד את זה בהסכם המימון, בנדל"ן, באוצר, ובחוסר הרצון של האוצר לאפשר רפורמה שהוסכמה על-ידי כל הגורמים הרלוונטיים, לאפשר לרפורמה החשובה הזאת לצאת לדרך.

עינת וילף: ואנחנו כמובן נמשיך לעקוב.

עינת וילף: תודה רבה.