ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 662, 2012-07-09 09:00

עינת וילף: שלום, אני פותחת את ישיבת הוועדה.

עינת וילף: אני רוצה לספר על הרקע להזמנה שלך היום לוועדה.

עינת וילף: המטרה היא פרויקט דגל שהתחלתי בו בוועדה.

עינת וילף: את המורה השלישית שמתארחת אצלנו.

עינת וילף: המטרה היא לארח אחת לשבוע מורה או מורה שיספרו על מה שהם עושים.

עינת וילף: אני אישית מאוד מאמינה שמערכת חינוך טובה היא מערכת חינוך שקודם כל שואלת את המורים מה צריך לעשות במקום להגיד להם מה צריך לעשות.

עינת וילף: אחד המקומות בהם חשוב במיוחד שמורים יישמעו וישמיעו זו ועדת החינוך של הכנסת.

עינת וילף: המטרה היא שהמורים יספרו על התמודדות עם אתגרים, הצלחות ופרויקטים מיוחדים – כל דבר שיכול לסייע גם למורים אחרים בעבודתם, ויכול לסייע למערכת להיות מערכת טובה יותר.

עינת וילף: את הדברים שאני שומעת כאן אני מעבדת לידי המלצות, ואני מעבירה את זה הלאה.

עינת וילף: אני אשאל אותך הרבה שאלות תוך כדי הצגה, כאשר המטרה היא ללמוד מזה דברים שהם רלוונטיים יותר לנושא.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני מורה לביולוגיה וביו-טכנולוגיה בבית הספר הגליל.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני הובלתי שינוי מאז שנות 2000 ועד עכשיו.

סוהר ריחאני-בשאראת: בית ספר הגליל הוא בית ספר עירוני שאינו סלקטיבי.

עינת וילף: כלומר, כל התלמידים שגרים בנצרת נרשמים אליו.

סוהר ריחאני-בשאראת: כמעט.

סוהר ריחאני-בשאראת: יש גם מערכת חינוך פרטית בנצרת.

עינת וילף: שזו בדרך כלל המערכת הנוצרית של בתי הספר הישנים הצרפתיים.

סוהר ריחאני-בשאראת: גם הם בתי ספר טובים מאוד.

חאלד חג'אזי: היום הם קולטים גם תלמידים מחוץ לנצרת.

עינת וילף: דבר אחד שאני אומרת פה תמיד, זה שהלוואי על כל מערכת החינוך בתי ספר כמו בתי ספר הנוצריים הפרטיים.

עינת וילף: התוצאות שלהם מעולות.

סוהר ריחאני-בשאראת: אבל אנחנו הוכחנו שגם בתי ספר ממשלתיים יכולים להיות מצוינים.

עינת וילף: באיזה כיתות מדובר?

סוהר ריחאני-בשאראת: כיתות י' עד י"ב.

חאלד חג'אזי: מספר התלמידים הבוגרים בשנה הוא יותר מ-60%-70% מכלל תלמידי נצרת.

חאלד חג'אזי: כל השאר לומדים בכל בתי הספר הפרטיים שנמצאים שם.

חאלד חג'אזי: בנוסף, יש בית ספר רשמי של רשת אורט.

עינת וילף: כלומר, בנצרת יש שני בתי ספר רשמיים.

סוהר ריחאני-בשאראת: בית ספר אחד שלנו, ויש גם בית ספר של אורט ובית ספר של עמל.

סוהר ריחאני-בשאראת: בנוסף, יש 9 בתי ספר פרטיים.

סוהר ריחאני-בשאראת: בית הספר העירוני שלנו הוא הכי גדול.

עינת וילף: כמה לומדים בו?

סוהר ריחאני-בשאראת: לומדים בו 1,350 תלמידים.

חאלד חג'אזי: במחזור יש 400 תלמידים פלוס מינוס.

עינת וילף: בתי הספר הפרטיים בנצרת הם פרטיים באופן מלא?

עינת וילף: כלומר, משלמים שכר לימוד מלא או שמדובר ב-75%-25%?

סוהר ריחאני-בשאראת: אני יודעת שהם משלמים שכר לימוד, אבל הם גם מקבלים תקצוב מהממשלה.

עינת וילף: הם מקבלים תקצוב לא מלא, אבל הם בתי ספר סלקטיביים.

עינת וילף: הם יכולים לבחור את התלמידים, וצריך לעבוד כדי להתקבל אליהם.

סוהר ריחאני-בשאראת: עכשיו זה קצת השתנה, כי הם מתחילים עם הגנים.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם חייבים להמשיך עם התלמידים שלהם עד התיכון.

סוהר ריחאני-בשאראת: קודם היו עושים בחינות מיון אחרי כיתה ו'.

חאלד חג'אזי: עד לא מזמן בית ספר פרטי היה יכול להגיד לתלמיד: "אין לך מקום אצלנו".

עינת וילף: ואז הברירה היחידה שלו היתה אצלכם.

חאלד חג'אזי: בתקופה האחרונה בולמים את זה.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה לא מאה אחוז.

עינת וילף: אבל מקשים על זה.

סוהר ריחאני-בשאראת: בתחילת שנת 2000 עמדנו בפני הרבה אתגרים.

סוהר ריחאני-בשאראת: האוכלוסייה שהגיעה אלינו – כאשר ברקע יש בתי ספר פרטיים – היא בינונית ומטה מבחינה סוציו-אקונומית.

סוהר ריחאני-בשאראת: בית ספר העירוני היה מאופיין באלימות רבה, ולכן ההורים התרחקו.

סוהר ריחאני-בשאראת: מי שהיה לו כסף הלך לבתי הספר הפרטיים.

עינת וילף: כמה זמן את מורה בבית הספר?

סוהר ריחאני-בשאראת: אני מורה בבית הספר 22 שנה, מאז שנות ה-90.

סוהר ריחאני-בשאראת: בית הספר הזה בשנות ה-70-80 היה מבתי הספר הטובים ביותר.

סוהר ריחאני-בשאראת: הבוגרים שלו הם הכי טובים במגזר הערבי, אבל חלה התדרדרות כאשר מסביב עלו בתי הספר הפרטיים.

עינת וילף: כלומר, ההתדרדרות היתה במקביל לעלייתם של בתי הספר הפרטיים.

עינת וילף: הם התחילו לשאוב את התלמידים.

סוהר ריחאני-בשאראת: וחלה התדרדרות.

סוהר ריחאני-בשאראת: הוא היה מאופיין בהישגים נמוכים ובאלימות גבוהה.

עינת וילף: אני אפרט את זה.

עינת וילף: זו בעיה של כל מערכת החינוך הישראלית - העלייה של בתי הספר הסמי פרטיים הסלקטיביים במקביל להתדרדרות של המערכת הציבוריים העירונית.

עינת וילף: בתי הספר הסלקטיביים היו קיימים תמיד.

עינת וילף: הם ותיקים.

סוהר ריחאני-בשאראת: בית הספר העירוני היה בית הספר הראשון באזור, והיה לו את השם הכי טוב.

סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר התחילו לעלות בתי הספר הפרטיים, במקביל ירדה הרמה.

עינת וילף: הקימו גם בתי ספר סלקטיביים חדשים?

עינת וילף: תשעה בתי הספר הקיימים היום הוקמו ב-20 שנים האחרונות?

חאלד חג'אזי: חלק מהם הוקמו בתקופה של ה-20 שנה.

חאלד חג'אזי: סוהר התכוונה שבית הספר היה כמעט בית ספר יחיד בכל הצפון למגזר הערבי.

חאלד חג'אזי: כל המפורסמים היום, כל האקדמאים הוותיקים במגזר הערבי הם בעצם בוגרי בית ספר הגליל.

חאלד חג'אזי: לא היו הרבה בתי ספר באזור.

סוהר ריחאני-בשאראת: כמו שאמרתי, היו לנו כמה אתגרים להתמודד איתם.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו אמרנו: "אנחנו לא רוצים רק את החזקים, אלא אנחנו רוצים גם לחזק את האוכלוסייה שמגיעה אלינו".

סוהר ריחאני-בשאראת: האוכלוסייה שהגיעה אלינו הגיעה עם דימוי עצמי נמוך.

סוהר ריחאני-בשאראת: התדמית של בית הספר היתה לא כל כך טובה.

סוהר ריחאני-בשאראת: מאז שנות ה-2000 התחלנו לעבוד על תהליך שינוי בתוך בית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני אתחיל לפרט.

סוהר ריחאני-בשאראת: האוכלוסייה היתה במעמד סוציו-אקונומי בינוני עד נמוך.

סוהר ריחאני-בשאראת: זו היתה אוכלוסייה עם הישגים בינוניים-נמוכים.

סוהר ריחאני-בשאראת: עכשיו אנחנו נמצאים במצב אחר לגמרי.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו נמצאים עם אוכלוסייה עם שיוך סוציו-אקונומי בינוני עד גבוה, עם הישגים בינוניים-גבוהים.

סוהר ריחאני-בשאראת: כלומר, המאזן מבחינת התלמידים שאנחנו מקבלים השתנה.

סוהר ריחאני-בשאראת: היום אנחנו מקבלים תלמידים טובים, וגם ההישגים של התלמידים שיש לנו מהשכבות הבינוניות והנמוכות התחילו לעלות.

עינת וילף: איפה לומדת עכשיו האוכלוסייה מהמעמד הסוציו-אקונומי נמוך?

סוהר ריחאני-בשאראת: אצלנו.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו אמרנו שאנחנו לא נוותר על האוכלוסייה הזו.

עינת וילף: אז יש בעצם את כולם היום.

סוהר ריחאני-בשאראת: האתגר הוא לא לקבל רק את הטובים.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו רוצים להרים גם את הבינוניים והנמוכים.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה האתגר החשוב.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו פיתחנו מודל שקראנו לו "החברה האזרחית".

סוהר ריחאני-בשאראת: המודל הזה הוא הרוח של בית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני חושבת, שבכל בית ספר צריכה להיות רוח מסוימת, אטמוספרה שתכוון את בית הספר ותשאב אליה את התלמידים.

סוהר ריחאני-בשאראת: עמוד התווך שלנו הוא המודל שנקרא "החברה האזרחית".

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו הקדשנו שעתיים שבועיות לשכבת י'.

עינת וילף: האם ישבתם פעם ואמרתם: "המצב לא יכול להימשך"?

עינת וילף: מה היה התהליך שבו הגעתם לשינוי או התחלתם את השינוי?

סוהר ריחאני-בשאראת: אני רציתי להתחיל הפוך.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני רציתי להתחיל מהסוף ולומר, שאנחנו פיתחנו את המודל הזה.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה היה תהליך מאוד ארוך, שבדקנו אותו כל הזמן לפי התוצאות בבית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: התהליך התחיל בצוות מאוד מיומן עם הנהלה פתוחה, ששמה לפניה מטרה אחת ויחידה: היא רוצה להוביל את בית הספר לדרך אחרת.

עינת וילף: האם התחלפה ההנהלה, וזה מה שהביא לשינוי?

סוהר ריחאני-בשאראת: כן.

סוהר ריחאני-בשאראת: בתחילת שנות ה-2000 היה שינוי בהנהלה וכניסה של צוות צעיר וחדש לבית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר אני נכנסתי לבית הספר, נכנסו בערך 15 מורים חדשים נוספים.

סוהר ריחאני-בשאראת: מה שאפיין אותם זו מקצועיות מאוד גבוהה.

סוהר ריחאני-בשאראת: אלה היו גם אנשים שהיה להם מסר.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם רצו לתרום.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה לא רק המקצועיות.

סוהר ריחאני-בשאראת: מה שתרם זה הנכונות של צוות בית הספר לעבוד כדי לקדם את בית הספר.

עינת וילף: אבל זה היה די מקרי שהיתה הנהלה חדשה ומורים חדשים.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני לא יודעת אם זה היה מקרי.

סוהר ריחאני-בשאראת: לבחירת הצוות היתה מטרה מסוימת.

סוהר ריחאני-בשאראת: לא סתם בחרו את הצוות הזה.

עינת וילף: אבל מי בחר את הצוות?

סוהר ריחאני-בשאראת: גם העירייה וגם המנהל החדש.

עינת וילף: כלומר, היה ניסיון לחדש את הצוות ולהביא מורים חדשים.

חאלד חג'אזי: מאחורי כל התהליך היה רציונאל נוסף – כל הנושא של היזמות.

חאלד חג'אזי: הרעיון של היזמות במגזר הערבי כמעט ולא קיים.

חאלד חג'אזי: אם נבדוק את התוצאות של בחינות הבגרות, נראה שיש ציונים גבוהים מאוד.

חאלד חג'אזי: היום אנו רואים שתלמידים מהמגזר הערבי מצליחים גם להגיע לתוצאות גבוהות בבחינות הפסיכומטריות, והם נקלטים בפקולטות מובילות.

חאלד חג'אזי: הבעיה היא, שאחוז גדול מהם נושר: או שהוא מחליף תחום אחרי השנה הראשונה, או שהוא עוזב את האוניברסיטה.

חאלד חג'אזי: אני מדבר על כמעט 40%.

חאלד חג'אזי: זה משמעותי.

חאלד חג'אזי: לכן, היום במשרד החינוך אנחנו מנחים בתי הספר ואומרים: לא מספיק לעבוד על תוכנית לימודים.

חאלד חג'אזי: זה בסדר, צריך לקיים תוכנית לימודים ולעבור את כל הבחינות בכל מקצועות הליבה, אבל בנוסף כל בית ספר חייב גם לחשוב על יוזמות חינוכיות כדוגמת המודל שנראה היום, שנותן הזדמנות לתלמידים לפתוח צהרים חדשים שבשגרה הם לא מקבלים.

חאלד חג'אזי: סוהר תדבר תיכף על תלמיד ביקורתי – דבר שאינו נהוג ואינו מקובל.

חאלד חג'אזי: להגיע למצב כזה בתוכנית הקיימת, זה קשה.

חאלד חג'אזי: לכן, אנחנו מאמינים ומקווים שדרך יוזמות כאלה תינתן אפשרות לתלמיד להגיע למקומות שיעזרו לו אחר כך להתאקלם בלימודים האקדמאיים ובחיים בכלל.

עינת וילף: האם התלמידים הם נוצרים או מוסלמים?

עינת וילף: איך זה מתחלק בבית הספר?

סוהר ריחאני-בשאראת: זה מעורב, אבל הרוב הוא מוסלמי.

חאלד חג'אזי: הרוב הנוצרי נמצא בבתי הספר הפרטיים.

סוהר ריחאני-בשאראת: התחלנו במיפוי צרכים.

סוהר ריחאני-בשאראת: בדקנו איפה נקודות החוזק ואיפה נקודות החולשה של בית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: ראינו שיש צוות מצוין שמוכן לתת, והתחלנו לבדוק איפה אנחנו יכולים לתרום.

סוהר ריחאני-בשאראת: היה הרבה מה לעשות, החל מדרכי הוראה.

סוהר ריחאני-בשאראת: החלטנו לעבור מדרכי הוראה פרונטאליים רגילים לחקר.

סוהר ריחאני-בשאראת: ליצור משמעות של החקר בבית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: דבר שני היה הקשר עם ההורים.

סוהר ריחאני-בשאראת: היה קשר מאוד גרוע.

סוהר ריחאני-בשאראת: ההורים הגיעו רק לקבל את הציונים.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו פיתחנו צוות של הורים-מורים-תלמידים.

סוהר ריחאני-בשאראת: הצוות הזה התחיל לעבוד בסדנאות עם ההורים.

סוהר ריחאני-בשאראת: ההורים התחילו להבין שהם יכולים להגיע לבית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: בהתחלה הם חשבו שאסור להגיע לבית הספר, ושהם לא רצויים בבית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר בית הספר נפתח להורים וההורים נכנסו, הקשר בין ההורים, המורים וההנהלה והתלמידים התחזק.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו רצינו שהם יישבו עם הילדים שלהם, והסדנאות עם ההורים היו הזדמנות שהם ידברו עם הילדים שלהם.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה הביא תוך שנתיים לכניסה מאוד גדולה של הורים לבית הספר: פגישות עם מורים, עם המחנכים.

סוהר ריחאני-בשאראת: האווירה נעשתה אחרת.

סוהר ריחאני-בשאראת: היום ההורים לא רק רוצים לבוא, אלא גם רוצים לתרום לבית הספר.

עינת וילף: אני רוצה שתפרטי את הנושא הזה.

עינת וילף: יש המון סימני שאלה.

עינת וילף: אחד הנושאים הכי גדולים זה היחס בין מורים להורים בבית הספר.

עינת וילף: את מתארת משהו מאוד חיובי.

עינת וילף: השאלה היא, האם היו לזה גם היבטים שליליים.

עינת וילף: האם מרגע שהורים יודעים שהם יכולים להגיע לבית הספר בכל שעה, בלי להודיע, ולדבר עם כל מורה שהם רוצים ולהתייחס לציונים, זה לא הופך למשהו רחוק מדיי?

סוהר ריחאני-בשאראת: בכל דבר צריך להציב גבולות ברורים.

סוהר ריחאני-בשאראת: מעורבות זו לא התערבות.

עינת וילף: אבל אלה סיסמאות.

עינת וילף: בפועל מה עשיתם?

סוהר ריחאני-בשאראת: אלה לא סיסמאות.

סוהר ריחאני-בשאראת: היו ניסיונות להיכנס ולהתערב בדברים שהם לא תפקידם של הורים.

עינת וילף: מה למשל?

סוהר ריחאני-בשאראת: למשל, להתערב בימי ספורט, בטיולים, למנוע טיול לאילת, לבוא בשעות שהן לא מתאימות למורים ולבית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו היינו מאוד נוקשים בעמדתנו, והסברנו להם את החוקים בבית הספר.

עינת וילף: מה למשל?

סוהר ריחאני-בשאראת: שהמדיניות הכללית של טיולים, ימי ספורט וימי כייף היא מדיניות של בית הספר והם לא יכולים להתערב בזה.

סוהר ריחאני-בשאראת: יש לנו ועד הורים, ובתוך ועד ההורים אפשר לדון בזה.

סוהר ריחאני-בשאראת: לא כל הורה שיש לו רעיון יכול להיכנס ולכפות את זה.

סוהר ריחאני-בשאראת: היו ניסיונות לכפות את זה.

סוהר ריחאני-בשאראת: היינו בתקופה מאוד קשה.

סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר הם ראו שאנחנו עומדים על שלנו, לאחר כמה שנים הם הפסיקו.

סוהר ריחאני-בשאראת: עכשיו הורים נכנסים כדי לשאול אם בית הספר רוצה משהו.

סוהר ריחאני-בשאראת: אם יש להם הצעה הם מציעים אותה, אבל אנחנו אלה שבסופו של דבר מחליטים אם לקבל או לא לקבל אותה.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה בזכותו של המנהל, שהוא מאוד ברור.

עינת וילף: נניח שהורה נכנס לפתח בית הספר, האם נותנים לו להיכנס?

סוהר ריחאני-בשאראת: הוא נכנס למזכירות.

עינת וילף: כלומר, הוא לא פותח דלת של כיתה או משהו כזה.

סוהר ריחאני-בשאראת: לא.

סוהר ריחאני-בשאראת: יש לנו את המזכירות בפתח.

עינת וילף: הוא נכנס למזכירות ומבקש לראות מורה.

סוהר ריחאני-בשאראת: אם יש אפשרות, הוא נפגש איתה.

סוהר ריחאני-בשאראת: אם לא, אומרים לו שהזמן לא טוב וקובעים איתו זמן אחר.

עינת וילף: אבל את פתח המזכירות הוא לא עובר.

סוהר ריחאני-בשאראת: לא.

סוהר ריחאני-בשאראת: הוא לא ניגש ישר לכיתה, אלא אם אני יוצאת והוא רואה אותי.

סוהר ריחאני-בשאראת: יש הורים שאני מכירה אישית, ואז אני יוצאת ומדברת איתם ולא עושה את זה פורמאלית.

סוהר ריחאני-בשאראת: יש מורים נוספים שעושים אותו הדבר.

סוהר ריחאני-בשאראת: בדרך כלל, ההורה פונה אל המזכירות והיא זו שמפנה אותו אל אותה מורה.

חאלד חג'אזי: זה תלוי בהנהלת בית הספר, במנהל בית הספר.

חאלד חג'אזי: אם עושים את זה דרך דיאלוג עם ההורים ומסבירים את הדברים, זה שונה מזה שאני אבוא ואגיד: "זה מה שאני רוצה, זו החלטה של בית הספר וזה מה שיהיה".

חאלד חג'אזי: זה מוכיח את עצמו.

חאלד חג'אזי: דרך דיאלוג, דרך שותפות אמיתית, שקיפות והצלחות בית הספר, ההורים כן יגיעו לבית הספר.

חאלד חג'אזי: היום בכל בית ספר יש שעות קבלה לכל מורה.

חאלד חג'אזי: כבר בתחילת השנה המורה שולח דרך התלמידים שעת קבלה, ואז ההורים מגיעים על סמך שעת הקבלה, אלא אם יש משהו דחוף.

חאלד חג'אזי: הם יודעים שהמורה חופשי בשעה הזו, והם באים, יושבים ושומעים.

חאלד חג'אזי: גם להנהלת בית הספר יש שעות קבלה.

חאלד חג'אזי: הם לא יכולים לבוא ולהיכנס למנהל.

חאלד חג'אזי: אם אתה מקיים את זה דרך דיאלוג ואתה יודע להכיל את ההורים, אתה מצליח לגייס אותם.

עינת וילף: זו דרך מאוד יפה לעשות את זה.

סוהר ריחאני-בשאראת: הצוות השפיע רבות על חיי בית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: הקמנו מרכזי לימוד.

סוהר ריחאני-בשאראת: ראינו שיש בעיה עם ההישגים במתמטיקה, באנגלית, בערבית ובעברית, ולכן הקמנו מרכזי לימוד.

סוהר ריחאני-בשאראת: מדובר בקבוצות קטנות של תלמידים, שלכל קבוצה יש מנחה ומדריך מקרב מורי בית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: אחר כך התחלנו להיעזר במורים מחוץ לבית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: הקבוצות חולקו לפי רמה.

עינת וילף: זה היה במסגרת השעות הרגילות?

סוהר ריחאני-בשאראת: אחרי השעות הרגילות או בימים שאנחנו לא מלמדים.

עינת וילף: מאיפה השעות למורים ללמד בשעות האלה?

סוהר ריחאני-בשאראת: חלק גדול מהשעות המורים שלנו תרמו.

עינת וילף: כלומר, המורים עשו את זה בהתנדבות.

סוהר ריחאני-בשאראת: כן.

סוהר ריחאני-בשאראת: בנוסף, אספנו סכום כסף סמלי, שיגרום למחויבות של התלמידים.

עינת וילף: כלומר, התלמידים היו צריכים לשלם סכום כסף.

סוהר ריחאני-בשאראת: ממש סמלי, כדי שהם יהיו מחויבים.

עינת וילף: כלומר, זה היה מן שיעור פרטי עם מורה?

סוהר ריחאני-בשאראת: לא.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה לא תשלום למורה אלא דמי הרשמה לקבוצות האלה.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה לא כיסה אפילו חלק קטן ממספר השעות שהמורות והמורים תרמו.

עינת וילף: זו פעילות אחר הצהריים שמורים עושים בהתנדבות.

עינת וילף: האם זה עדיין קיים היום, או שזה שימש כשלב מעבר?

סוהר ריחאני-בשאראת: היום זה קיים פחות, כיוון שיש לנו דרכים אחרות שאנחנו פיתחנו.

סוהר ריחאני-בשאראת: המרכזים האלה עבדו יפה והביאו להעלאת ההישגים.

סוהר ריחאני-בשאראת: תוך 3-4 שנים הרגשנו עלייה בהישגים במתמטיקה, אנגלית ומקצועות אחרים.

סוהר ריחאני-בשאראת: הקמנו מנהיגות תלמידים.

סוהר ריחאני-בשאראת: לכל בית ספר יש מועצת תלמידים שנבחרת.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו אמרנו שאנחנו לא רוצים בחירות.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו אמרנו, שכל תלמיד שמעוניין לתרום לבית הספר ולהנהיג לבוא ולהגיש מכתב:

סוהר ריחאני-בשאראת: למה הוא רוצה להצטרף לקבוצה ומה הוא יכול לתרום.

סוהר ריחאני-בשאראת: היתה מורה שהיתה אחראית על הקבוצה הזו.

סוהר ריחאני-בשאראת: ביחד עם קבוצת תלמידים היא מיינה את הבקשות האלה.

סוהר ריחאני-בשאראת: קבוצת המנהיגות הזו עובדת עד עכשיו.

סוהר ריחאני-בשאראת: אין לנו בחירות.

עינת וילף: זה לא שיש לכם גם מועצת תלמידים.

סוהר ריחאני-בשאראת: לא.

סוהר ריחאני-בשאראת: אין לנו מועצת תלמידים.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה במקום מועצת תלמידים, וזה הקשר בין התלמידים, המורים וההנהלה.

עינת וילף: היו אנשים שניסו לקחת את זה לבית משפט, ולטעון שמגיע להם בחירות למועצת תלמידים?

סוהר ריחאני-בשאראת: לא.

סוהר ריחאני-בשאראת: כמו שאמר חאלד, אם את עושה את זה בשכנוע, הם מבינים איפה הטוב ואיפה לא טוב.

סוהר ריחאני-בשאראת: לא צריך להנחית את זה מלמעלה.

סוהר ריחאני-בשאראת: בנוסף, התחלנו לעבוד על שינוי דרכי הוראה.

סוהר ריחאני-בשאראת: פרק משמעותי היה פיתוח עבודות חקר בבית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני הייתי אחראית על עבודות חקר.

סוהר ריחאני-בשאראת: יש לנו עבודות חקר שהן במקום 5 יחידות בגרות.

סוהר ריחאני-בשאראת: בתחילת העבודה שלי בתחום הזה ראיתי שתלמידים לא יודעים כלום.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם לא יודעים לשאול שאלה, הם לא יודעים לטעון, הם לא יודעים לכתוב עבודה.

סוהר ריחאני-בשאראת: ביחד עם הצוות וההנהלה, הגענו למסקנה שאנחנו חייבים להעמיד בתוכנית השבועית שעתיים ללמוד מיומנויות חקר וכתיבת עבודות חקר.

חאלד חג'אזי: זה מתקשר למה שאמרתי לגבי הבוגרים.

חאלד חג'אזי: אנחנו יודעים שהיום במסגרת התואר הראשון כל סטודנט נדרש לכתוב שלושה-ארבעה סמינריונים, שזו עבודת חקר.

חאלד חג'אזי: זה זר להם, וזה משהו שהם לא התנסו בו ולא שמעו עליו אף פעם.

חאלד חג'אזי: פה ניתנת להם הזדמנות להיחשף לעבודת חקר, לשאלת מחקר ולמחקר בכלל.

חאלד חג'אזי: בבית הספר הכינו אותם הכנה מצוינת לקראת הלימודים האקדמאים.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה הביא לקפיצה מאוד גדולה בכתיבת עבודות.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו היינו בית הספר הראשון בכל נצרת שהכיר את התחום הזה.

סוהר ריחאני-בשאראת: היינו בין הראשונים במדינה בכתיבת עבודות ובטיבן.

סוהר ריחאני-בשאראת: תלמידים שלנו הגיעו למקומות ראשונים בתחרות מדען צעיר.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה התחיל ליצור דינאמיקה אחרת ואטמוספרה אחרת בבית הספר, שאנחנו יכולים ושיש לנו תלמידים שיכולים להיות מצטיינים.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה בנוסף להישגי הבגרות שהתחילו לעלות.

עינת וילף: בנוגע לעבודות החקר - האם חיברתם אותם לאוניברסיטאות או לבוגרים שלכם?

סוהר ריחאני-בשאראת: חיברנו אותם למכוני מחקר.

סוהר ריחאני-בשאראת: היה לנו קשר מאוד הדוק עם מכון מחקר מיג"ל בצפון.

סוהר ריחאני-בשאראת: לקחנו אותם לימי עיון, והם עשו שם נוער שוחר מדע.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו קיימנו קשר אינטרנטי איתם, וכל הזמן היינו שולחים לשם תלמידים.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם גם הגיעו אלינו.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה מאוד עזר.

סוהר ריחאני-בשאראת: בנוסף, היו לנו קשרים עם כל מיני איגודי ערים באזור.

עינת וילף: האם זה היה בהתנדבות?

עינת וילף: מאיפה הגיע המימון לשלוח בהסעות למיג"ל?

סוהר ריחאני-בשאראת: זה היה במימון העירייה ובית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: בנוער שוחר מדע התלמיד משתתף בחלק מהעלות.

סוהר ריחאני-בשאראת: גם מי שלא היה יכול וראינו שהוא טוב, העירייה ובית הספר שילמו עבורו.

סוהר ריחאני-בשאראת: כמו שאמרתי, התחילה להיות אווירה אחרת בבית הספר – אווירה שהחליפה את האווירה של הכישלון שהיתה כל הזמן.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו התחלנו לפרוץ את המעגל הזה.

סוהר ריחאני-בשאראת: התלמידים הרגישו אחרת, התלמידים הרגישו שהם יכולים.

סוהר ריחאני-בשאראת: התחילה אטמוספרה של הצלחה.

סוהר ריחאני-בשאראת: הציונים בבגרות התחילו לעלות.

סוהר ריחאני-בשאראת: כל נושא החקר נתן לנו במה ארצית, וזה הביא הרבה יוקרה לבית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: ראינו שעדיין חסר משהו.

סוהר ריחאני-בשאראת: מה שרצינו להגיע אליו זו היזמות של התלמידים.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו לא רצינו שאנחנו נספק לתלמידים את הכל, והם יגידו: "חסר לנו, אין לנו".

סוהר ריחאני-בשאראת: כמו שהצוות שלנו עבד בבית הספר והיו תוצאות מאוד טובות, רצינו שהרוח הזו תעבור גם לתלמידים שלנו.

סוהר ריחאני-בשאראת: צריך היה להעביר את זה בצורה של תכנית בנויה, ולא רק לדבר על זה.

סוהר ריחאני-בשאראת: מכאן באה היוזמה של תוכנית "החברה האזרחית".

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו הפכנו את זה ליחידת בגרות ייחודית בבית הספר, שהיא נמצאת רק בבית הספר שלנו.

סוהר ריחאני-בשאראת: בכל בתי הספר יש שתי יחידות באזרחות, ואילו אצלנו יש יחידה נוספת שהיא חובה בתעודת הבגרות.

חאלד חג'אזי: הדגם שנמצא היום במשרד החינוך לכל כיתות התיכון, הוא דגם של שתי יחידות בגרות באזרחות.

חאלד חג'אזי: לפני שנתיים-שלוש היתה רק יחידה אחת, והיום מדובר על שתי יחידות.

חאלד חג'אזי: בית ספר הגליל אימץ את הרעיון הזה לפני 5-6 שנים, והיום יש להם כבר יחידה שלישית.

חאלד חג'אזי: הם לא ויתרו.

חאלד חג'אזי: גם אחרי שנכנסה התוכנית של המשרד עם שתי יחידות בגרות, הם לא ויתרו על היחידה הנוספת.

חאלד חג'אזי: בנוסף לשתי היחידות הם עושים יחידה נוספת ייחודית לבית הספר.

עינת וילף: מאיפה השעות ליחידה השלישית?

סוהר ריחאני-בשאראת: מבית הספר ומהעירייה.

עינת וילף: כלומר, בית הספר לקח את השעות שלו וסידר את זה.

סוהר ריחאני-בשאראת: תמיד אפשר.

סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר רוצים משהו, עושים.

נילי אבינון: אבל איך זה נעשה מול משרד החינוך?

נילי אבינון: בית ספר החליט שהוא רוצה להוסיף יחידה באזרחות.

נילי אבינון: איך נעשה התהליך מול משרד החינוך?

סוהר ריחאני-בשאראת: יש מסלול של תוכניות מיוחדות.

חאלד חג'אזי: מגישים בקשה למשרד החינוך, מגישים את התוכנית ומקבלים אישור.

נילי אבינון: האם כל בית ספר יכול להגיש בקשה למשרד החינוך לתוספת יחידה לבגרות בכל מקצוע?

חאלד חג'אזי: זה לא בכל מקצוע, אבל במקרה הזה זה היה אפשרי.

סוהר ריחאני-בשאראת: מה שעזר לנו לאורך כל הדרך זה היותנו שייכים לגף הניסויי במשרד החינוך.

עינת וילף: אתם הייתם שייכים לגף הניסויי תמיד?

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו עדיין שייכים.

חאלד חג'אזי: כאשר הם התחילו ביוזמה, הם עשו את זה דרך גף הניסויי.

עינת וילף: זה דבר חשוב.

עינת וילף: כלומר, כחלק מהשינוי נרשמתם לגף ניסויי, הגשתם תוכנית, קיבלתם אישור ואז התחלתם לעבוד.

עינת וילף: זו היתה הבהרה חשובה.

עינת וילף: חלק מהניסויי של גף הניסויי היתה אותה יחידה נוספת באזרחות, למשל.

חאלד חג'אזי: זה לא חלק, זה הניסוי.

עינת וילף: אותה יחידה נוספת באזרחות.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה הניסויי שאנחנו יזמנו בהדרכת הגף הניסויי.

עינת וילף: ואז יש גם את השעות.

עינת וילף: כאשר מקבלים אישור, יש שעות.

סוהר ריחאני-בשאראת: עכשיו כבר אין לנו שעות.

עינת וילף: עכשיו כבר לא, אז אתם עושים את זה במסגרת השעות של בית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: עכשיו אנחנו כבר לא בית ספר ניסויי.

סוהר ריחאני-בשאראת: הניסויי היה 5 שנים.

סוהר ריחאני-בשאראת: עדיין מצאנו את השעות לשם כך.

סוהר ריחאני-בשאראת: ראינו שהתוכנית הזו היא תוכנית מאוד חשובה, והחלטנו שאנחנו חייבים להביא את השעות האלה.

חאלד חג'אזי: גף הניסויי תומך ביוזמות כאלה ובבית ספר ניסויי.

חאלד חג'אזי: זה לא תהליך פשוט.

חאלד חג'אזי: מגישים תוכנית, וצריכים להוכיח מה הרציונאל, מה המטרות ושבאמת יש צורך כזה.

חאלד חג'אזי: ברגע שמאשרים את זה, נותנים 5-6 שנים להיות בניסוי.

חאלד חג'אזי: אחרי 5 שנים יוצאים מהמסגרת הזו.

חאלד חג'אזי: היום, בית ספר הגליל, בגלל ההצלחה במשך 5 השנים, משמש כמרכז הפצה לניסוי בכל אזור הצפון.

עינת וילף: עסקנו כאן בשאלות לגבי מרכז הפצה.

עינת וילף: האם יש בית ספר אחר שאימץ את זה?

עינת וילף: מה המשמעות של היותכם בית ספר שהוא מרכז הפצה?

סוהר ריחאני-בשאראת: אני אגיע לזה עוד מעט.

סוהר ריחאני-בשאראת: החשיבות של תמיכת גף הניסויי הוא לא רק בשעות.

סוהר ריחאני-בשאראת: השעות הן חלק קטן.

סוהר ריחאני-בשאראת: אם המורים בתוך בית הספר לא מתאמצים ולא תורמים, זה לא יהיה ניסוי טוב.

סוהר ריחאני-בשאראת: החלק החשוב של גף הניסויי זה ההדרכה והליווי שהוא נותן.

סוהר ריחאני-בשאראת: הוא מלווה את הרעיון מבפנים, והוא לא מנחית רעיון מבחוץ.

חאלד חג'אזי: לא תמיד תוספת שעות מביאה להצלחה.

עינת וילף: זה ברור.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו רואים את זה במערכת.

עינת וילף: זה ברור, אבל הרבה פעמים זה מה שצריך בשביל להתחיל.

חאלד חג'אזי: השאלה היא, איך עושים ואיך מנצלים את השעות.

חאלד חג'אזי: אנחנו מדברים על שעות תוספתיות גם למורים וגם לתלמידים.

חאלד חג'אזי: אם אין הצלחה ואין למידה משמעותית באמצעות השעות האלה, אז לא המורים ולא התלמידים יקבלו את זה.

סוהר ריחאני-בשאראת: עקרונות תוכנית "החברה האזרחית", הן שלכל כיתה יש מדריך, התלמידים עובדים בקבוצות ומאתרים צרכים בחברה – צרכים שנוגעים בהם.

סוהר ריחאני-בשאראת: למשל, כל עניין האלימות ברחוב, הנשק הבלתי חוקי, המעבר בין החטיבה לתיכון, עידוד הקריאה, עבודה באינטרנט, הפייסבוק – כל מה שנוגע בתלמידים עצמם.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם מתחילים לחקור את הצורך הזה.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם מרגישים שהצורך הזה לא ממומש, ואף אחד לא נתן מענה לצורך הזה.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם מתחילים לחקור את זה תיאורטית, אבל אנחנו לא מרגישים את החקר התיאורטי.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם מתחילים בסקירה כללית: מה נמצא בעולם, איך מממשים את הצורך, ואז עוברים למיקוד שאלת חקר.

עינת וילף: האם העבודה היא אישית או קבוצתית?

סוהר ריחאני-בשאראת: קבוצתית.

סוהר ריחאני-בשאראת: בכל קבוצה 4-5 תלמידים.

עינת וילף: ולכל קבוצה יש מנחה שהוא מורה לאזרחות.

סוהר ריחאני-בשאראת: לא מורה לאזרחות.

סוהר ריחאני-בשאראת: לכל כיתה יש מנחה, שעובד איתם בקבוצות.

עינת וילף: אותו מנחה עובד עם כל הקבוצות, אבל עם כל קבוצה בשעה אחרת.

סוהר ריחאני-בשאראת: אלה לאו דווקא מורים לאזרחות.

סוהר ריחאני-בשאראת: חשוב להדגיש, שבית הספר שלנו הוא בית ספר לומד, שכל הזמן מתחדש בהשתלמויות בית ספריות.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה הביא מורים, שהם לא מורים לאזרחות, להיות מדריכים בתוכנית הזו.

סוהר ריחאני-בשאראת: יש לנו מורים שהם מורים לערבית או מורים למדעים, שהם מדריכים ביחידה הזו.

עינת וילף: האם את יכולה להרחיב על הנושא של השתלמויות פנים בית ספריות?

סוהר ריחאני-בשאראת: רוב הצוות משתלם בסוגיה שהיא חשובה להתפתחות בית הספר.

עינת וילף: ומי נותן את ההשתלמות?

סוהר ריחאני-בשאראת: אנשים מבחוץ.

עינת וילף: כלומר, כל הצוות מתכנס ובא גורם חיצוני.

סוהר ריחאני-בשאראת: בוחרים דרך משרד החינוך או אנשים מתוך בית הספר שיכולים להרצות.

עינת וילף: כלומר, יש מקרים בהם מדובר על מורים מתוך בית הספר שנותנים את ההשתלמות.

סוהר ריחאני-בשאראת: בתוכנית "החברה האזרחית" אנחנו עושים השתלמות בכל שנה, ומורים קיימים מנחים את המורים החדשים.

עינת וילף: ואז למורים המדריכים את המורים החדשים משלמים עבור ההשתלמות הזו.

סוהר ריחאני-בשאראת: כן.

עינת וילף: זה דבר נהדר.

קריאה: האם זה מוכר לגמול השתלמות?

סוהר ריחאני-בשאראת: רובם כן.

סוהר ריחאני-בשאראת: אם אנחנו רואים שיש צורך בעוד שעות ואין גמולי השתלמות, גם כן עושים את זה.

חאלד חג'אזי: היום בית הספר הלך על הדגם הזה של ההשתלמות.

חאלד חג'אזי: זה צורך.

חאלד חג'אזי: לא יכול להיות שאתה תבוא ותדרוש ממורים להוביל יוזמה כזו מבלי שהם יהיו מוכנים.

חאלד חג'אזי: לכן, היה צורך לקיים השתלמויות לפני תחילת העבודה.

חאלד חג'אזי: חלק מההשתלמות הם עשו באמצעות אנשים מבית הספר, שיש להם את הידע.

חאלד חג'אזי: בחלק מההשתלמויות הם נעזרו באנשים מחוץ למערכת.

חאלד חג'אזי: בכל מקרה הם מגישים בקשה לאישור השתלמות כזו, ואז אותו מורה לא רק מקבל את ההשתלמות אלא שזה גם מוכר לו כגמול השתלמות.

חאלד חג'אזי: היום בית הספר נכנס באופן חלקי לתוכנית "עוז לתמורה".

חאלד חג'אזי: בשנה הבאה הוא ייכנס באופן מלא לתוכנית, ואז כל הנושא של ההשתלמויות יוסדר במסגרת של "עוז לתמורה".

עינת וילף: אחד הדברים שאני מאוד רוצה לנסות לקדם באמצעות הוועדה, זה הנושא של הדרכת מורים על ידי מורים.

עינת וילף: אנשים מבחוץ מוסיפים, אבל הגרעין הקשה חייב להיות של מורים המדריכים מורים.

חאלד חג'אזי: זה דגם ומודל שאנחנו דורשים ומנחים את בתי הספר לפעול לפיו.

חאלד חג'אזי: כל תוכנית שמשרד החינוך מכניס לבית הספר, היא תוכנית הנכנסת לתקופה מסוימת מוקצבת.

חאלד חג'אזי: אם אתה נותן תוכנית לשלוש שנים-חמש שנים, הרעיון הוא שבתקופה של שלוש -חמש שנים אתה נותן הכשרה למורים מבית הספר, כך שאם אתה עובר לבית ספר אחר יש לך אנשים בתוך בית הספר שיכולים להמשיך הלאה עם התוכנית.

חאלד חג'אזי: לא יכול להיות שכאשר תוכנית מופסקת, כל היוזמה והתוכנית מופסקת בבית הספר.

עינת וילף: זו גם דרך נהדרת לתגמל את המורים הבכירים, את המורים בעלי הידע.

חאלד חג'אזי: גם להעצים אותם.

עינת וילף: בדיוק.

עינת וילף: אתה מתגמל אותם ואומר: "אתם לוקחים את הידע והניסיון שלכם, ומעבירים אותו לדור הבא.

עינת וילף: זה שווה משהו".

עינת וילף: זו דרך נכונה לתגמל.

חאלד חג'אזי: זה גם נשמע אחרת לצוות המורים: "זה משלנו".

עינת וילף: וגם אם יש שאלה, אפשר לשאול במהלך השבוע ולא צריך לחכות שבוע.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה גם נותן כבוד והערכה הדדית בין המורים.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני רוצה להדגיש עיקרון מאוד חשוב, שהוא אחד היסודות להצלחה שלנו בבית הספר - פרויקטים שאנחנו יוזמים או מפתחים, הם פרויקטים הנתמכים אך ורק על המורים בתוך בית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר עשינו את פרויקט החקר במסגרת שעתיים שבועיות בכיתות י' – ויש לנו 13 כיתות י' – ארגנו שנה לפני כן השתלמות.

סוהר ריחאני-בשאראת: הבאנו מורים ממעגן מיכאל, וגם אני הייתי חלק מהמרצים.

סוהר ריחאני-בשאראת: נתנו השתלמות לכל המורים.

סוהר ריחאני-בשאראת: כך הצלחנו לפתח צוות שיכול להדריך בתוך הכיתות.

סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר התלמידים פוגשים את המורים שלהם, זה לא כמו שהם פוגשים אחד שנכנס ויוצא.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה שומר על הפרויקט בתוך בית הספר.

עינת וילף: זה מאוד חשוב.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני אמשיך לדבר על פרויקט "החברה האזרחית".

סוהר ריחאני-בשאראת: בוחרים צורך, מתחילים לחקור באופן תיאורטי, ואחר כך יוצאים לשטח.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה הקטע הכי מעניין.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם יוצאים לשטח, הם עושים ראיונות, הם פוגשים בעלי מקצוע, הם עושים סקרים, הם עושים סרטים, מצלמים.

סוהר ריחאני-בשאראת: הסמסטר הראשון הוא יותר תיאורטי.

סוהר ריחאני-בשאראת: לקראת החודש האחרון של הסמסטר הראשון הם יוצאים לשטח ועושים את כל עבודת החקר הזו.

סוהר ריחאני-בשאראת: בעצם התלמיד לומד איך לפנות לאנשים, איך להרים טלפון ולקבוע זמן לפגישה, מה להגיד בפגישה, איך לפנות לאנשים, איך לכתוב מכתב.

סוהר ריחאני-בשאראת: כל זה נעשה בליווי המדריך שהוא אחראי עליהם.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה נותן להם הזדמנות גם לצאת מחוץ לבית.

סוהר ריחאני-בשאראת: עבור הרבה תלמידים יש רק בית ספר ובית.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה גם מערב את ההורים.

סוהר ריחאני-בשאראת: הרבה הורים שותפים בפרויקטים האלה.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם עוזרים, הם מסיעים אותם ממקום למקום, הם קובעים להם פגישות.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם מאוד מעורבים.

עינת וילף: תני לי דוגמא לעבודת חקר כזו.

חאלד חג'אזי: לזה שתלמידים יוצאים לשטח וחוקרים, יש לפחות שתי מטרות.

חאלד חג'אזי: קודם כל, להכיר את הסביבה.

חאלד חג'אזי: זה לא מובן מאליו.

חאלד חג'אזי: תלמיד מגיע לבית הספר, לומד ומשנן מקצועות לבגרות, מצליח בבגרות, מגיע לממוצע 115 עם בונוס, עושה פסיכומטרי והולך לאוניברסיטה מבלי להכיר כלום.

חאלד חג'אזי: אפילו את הסביבה הקרובה שלו הוא לא מכיר.

חאלד חג'אזי: אף אחד לא נתן לו את ההזדמנות לצאת ולהכיר.

חאלד חג'אזי: מטרה אחת היא קודם כל לצאת ולהכיר את הסביבה הקרובה שהוא חי בה.

חאלד חג'אזי: מטרה שנייה חשובה מאוד, היא להביא למצב שבו התלמיד מעורב במה שהוא עושה.

חאלד חג'אזי: פה תתאפשר למידה אדירה.

חאלד חג'אזי: הוא חלק מהלמידה.

חאלד חג'אזי: הוא לא רק בא, שומע ומשנן את החומר.

חאלד חג'אזי: הוא מעורב.

חאלד חג'אזי: אנחנו מרגישים את זה היום דרך ההורים.

חאלד חג'אזי: היום פוגשים יותר הורים, שמוצאים זמן לצאת עם הילדים שלהם.

חאלד חג'אזי: ההורים מתחילים להיות גם כן מעורבים, כי הם לוקחים אותם, שואלים ומתעניינים.

חאלד חג'אזי: אם יש להם ידע על הנושא שהבן חוקר, הם נכנסים לתוך זה.

חאלד חג'אזי: זו אווירה אחרת.

חאלד חג'אזי: זה שינוי דרסטי.

סוהר ריחאני-בשאראת: בסופו של דבר, הקבוצה כולה מכינה תקציר והצעות לפתרון.

סוהר ריחאני-בשאראת: ההצעה הזו מוגשת למדריך ולמקום שהם חקרו, ובסוף השנה ישנם "ימי חשיפה".

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו מוזמנים את ההורים, עמותות, עירייה ומשרד החינוך, כאשר כל אחד מהקבוצה מציג את החקר שהוא עשה לאורך כל השנה.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה יוצר תלמידים אחרים.

סוהר ריחאני-בשאראת: עצם העמידה והצגת הדברים שהם עשו גורמים להורים לבכות כשהם רואים את הילד שלהם עומד ומספר מה הוא ראה ומה הוא עשה בחוויה ובהתרגשות.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה מאוד מרגש.

עינת וילף: מה בנוגע לציונים עבור העבודות האלה?

עינת וילף: האם ההורים הופכים להיות מאוד מעורבים ואז יש מאבקים על ציונים?

סוהר ריחאני-בשאראת: ממש לא.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם עושים את זה, כי הם רוצים את זה.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם רואים שזה נותן להם הרבה.

סוהר ריחאני-בשאראת: אם את תדברי עם הבוגרים שלנו, הם יגידו לך שמכל מה שהם למדו בתיכון הם זוכרים את העבודה של "החברה האזרחית".

חאלד חג'אזי: מה שמעניין אותם זו החוויה שהילד עובר, יותר מאשר הציון שהוא קיבל.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני אביא דוגמא של עבודה מאוד מעניינת, שנעשתה בשנה שעברה על ידי קבוצת תלמידים שרצתה לחקור את האתר של עיריית נצרת.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם ראו צורך רב בשיפוץ האתר.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם נכנסו לאתר, ועשו ביקורת חריפה על האתר.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם פנו למנהלת גף החינוך ולראש העירייה.

סוהר ריחאני-בשאראת: ראש העירייה בא ושמע אותם.

סוהר ריחאני-בשאראת: הביקורת שלהם היתה מאוד חשובה לעירייה.

סוהר ריחאני-בשאראת: בעקבות זה הם התחילו לפתח את אתר האינטרנט של עיריית נצרת.

סוהר ריחאני-בשאראת: דוגמא נוספת: עניין האלימות והנשק הבלתי חוקי במגזר הערבי.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו מאוד סובלים מזה, במיוחד בנצרת, שבכל כמה שבועות שומעים שמישהו נהרג.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה מאוד כואב להם.

סוהר ריחאני-בשאראת: קבוצה של בנות מכיתה י' חקרה את העניין הזה ונתנה פתרונות.

סוהר ריחאני-בשאראת: חלק מההצעות הן מיושמות.

סוהר ריחאני-בשאראת: אחת ההצעות שיושמו: הבנות האלה הלכו לחטיבות ביניים ובתי הספר היסודיים, והעבירו סדנאות על האלימות, הנשק הבלתי חוקי ומה קורה בחברה.

עינת וילף: האם האתר שאני מעלה עכשיו הוא אתר שהשתנה בעקבות התלמידים?

סוהר ריחאני-בשאראת: כן.

סוהר ריחאני-בשאראת: היה להם את האומץ, גם בפני ראש העיר, להגיד שיש דברים לא נכונים ודברים אחרים שהם מצפים שיהיו.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם ציינו את זה במדויק, ולא העבירו סתם ביקורת.

עינת וילף: כלומר, היום שהתלמידים מסתכלים על האתר הזה הם מזהים את ההערות שלהם ודברים שהשתנו.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני אתן דוגמא נוספת בנוגע לשירותים בבית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: כל בית ספר סובל מהעניין של השירותים.

סוהר ריחאני-בשאראת: חלק מהתלמידים חקר את עניין השירותים ואיך אפשר לשפר.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם הגישו רשימת תיקונים למנהל, והם עוקבים אחר התיקונים האלה.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני מאוד מקווה שזה ישתפר בעקבות המחקר שלהם.

נילי אבינון: תפרטי לגבי הדוגמא השנייה שהבאת לגבי סדנאות בנושא האלימות.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני אמרתי שבחלק מהמקרים הקבוצות ממשיכות לפעול.

סוהר ריחאני-בשאראת: מה שמחייבים אותם זה להגיש הצעה עם פתרונות: איך אפשר לפתור את הבעיה.

סוהר ריחאני-בשאראת: חלק מהקבוצות הולכות עוד צעד ומיישמות את הפתרונות.

סוהר ריחאני-בשאראת: הבנות האלה הלכו לחטיבות ביניים והעבירו סדנאות לכיתות ח'-ט' על הנושא שהם חקרו והשפעתו על החברה.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני אתן דוגמא ליישום של פתרונות – נושא של השמנה.

סוהר ריחאני-בשאראת: הביאו אחת מבנות הקבוצה שהיא שמנה, ועשו לה דיאטה לאורך השנה.

סוהר ריחאני-בשאראת: היא רזתה ארבעה קילו לאורך השנה.

סוהר ריחאני-בשאראת: היא רצתה בזה, ולא כפו עליה את זה.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו רוצים שהם יישמו את זה, ולכן בכל כיתה נעשה פרויקט משותף יישומי לכל הכיתה.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו רוצים שהם יתנדבו בחברה.

סוהר ריחאני-בשאראת: אחרי 5 שנים הפכנו למרכז הפצה ניסויי - מרכז המפיץ את התורה שלו לבתי ספר אחרים במערכת החינוך.

סוהר ריחאני-בשאראת: גם בזה יש לנו הצלחה מאוד גדולה.

עינת וילף: תסבירי איך נראית ההפצה הזו?

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו מלווים בית ספר דרך השתלמויות ודרך ליווי פר מורה.

עינת וילף: איך בתי ספר אחרים בכלל יודעים על התוכנית הזו?

סוהר ריחאני-בשאראת: חאלד המפקח מאוד תומך ברעיון, ובשנה שעברה ובשנה שלפניה הוא ערך פגישה עם כל בתי הספר באזור.

עינת וילף: כלומר, אתה הבאת את כל בתי הספר מהאזור לשמוע את הדגם.

חאלד חג'אזי: לכל מפקח יש פורום מנהלים – "פורום מפקח ומנהליו".

חאלד חג'אזי: באזור שלי קיימתי שני מפגשים, ונתתי הזדמנות לבית הספר להפיץ את המודל שהוא עבד עליו במשך 5 שנים.

עינת וילף: למנהלי בתי הספר שבפיקוחך.

חאלד חג'אזי: את אותו דגם אנחנו מבקשים גם ממפקחים אחרים.

חאלד חג'אזי: בית הספר כמרכז הפצה מוכן לבוא לכל מפגש: המורים, המנהל והתלמידים.

עינת וילף: האם את הצגת את הדגם בפני מורים ומנהלים שהם גם מחוץ לאזור שבפיקוח של חאלד?

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו הצגנו את הדגם בהרבה הזדמנויות.

סוהר ריחאני-בשאראת: כמעט בכל פגישה בה יש מנהלים ומפקחים, אנחנו נמצאים.

חאלד חג'אזי: בכל שנה אנחנו מציעים למספר בתי ספר להיכנס לתוכנית של בית ספר ניסויי.

חאלד חג'אזי: הם מתחילים לעבור את ההכשרה, מקבלים ליווי אקדמי ומתחילים לעבוד על התוכנית.

חאלד חג'אזי: את אותם בתי הספר אנחנו מפנים למרכזי הפצה, שאחד מהם הוא בית ספר הגליל.

חאלד חג'אזי: אותם בתי הספר, בכדי לקבל תמונה ולהבין איך להוביל תוכנית כזו, באים לבית הספר ושומעים על כל התהליך שבית הספר עבר.

חאלד חג'אזי: רק לפני יומיים בית ספר אל חורש בנצרת נכנס לתוכנית בית ספר ניסויי, שתתחיל בשנה הבאה.

עינת וילף: הוא בית ספר פרטי?

סוהר ריחאני-בשאראת: בית ספר יסודי.

חאלד חג'אזי: זה בזכות מרכז ההפצה.

חאלד חג'אזי: יש עוד דוגמא של בית ספר ממע'אר – בית ספר מרוחק מנצרת.

חאלד חג'אזי: בית הספר הגליל הגיע אליהם והם הגיעו לבית ספר הגליל, קיבלו את המשנה והיום הם נכנסים לפרויקט בית ספר ניסויי.

חאלד חג'אזי: לאט-לאט זה מתחיל לעבור הלאה.

עינת וילף: כלומר, גם הם מקבלים 5 שנים ליווי.

עינת וילף: אחרי שהם מחליטים שהם רוצים את התוכנית, גף הניסויי נותן עזרה ל-5 שנים.

חאלד חג'אזי: כן.

סוהר ריחאני-בשאראת: זו לא חייבת להיות התוכנית הזו.

סוהר ריחאני-בשאראת: כל בית ספר מביא רעיון המותאם לסביבה שלו.

עינת וילף: האם יש אימוץ של התוכנית הספציפית שלכם?

סוהר ריחאני-בשאראת: הם יכולים לקבל את הדרך, הם יכולים לקבל חלקים מהמודל ולפתח דבר חדשני נוסף.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה הרעיון של גף ניסויי.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו לא רוצים רק להעתיק ממקום למקום, אלא שכל בית ספר יתאים את זה לאוכלוסייה שלו.

חאלד חג'אזי: יש גם דברים שלא מתאימים.

חאלד חג'אזי: בבית הספר הזה עבדו יותר ברמה של תיכון, של בגרות.

חאלד חג'אזי: עבודת חקר אולי לא תתאים לילדים בבית ספר יסודי.

עינת וילף: מה בית ספר היסודי הולך עכשיו לעשות?

סוהר ריחאני-בשאראת: אני אתן לך דוגמא מאוד מעניינת.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו ליווינו את בית ספר יסודי שרק בנצרת.

סוהר ריחאני-בשאראת: הוא לא בית ספר ניסויי.

סוהר ריחאני-בשאראת: לא כל בית ספר שאנחנו מלווים צריך להיות ניסויי, אלא צריך לרצות לאמץ את המודל שלנו או חלק ממנו.

סוהר ריחאני-בשאראת: מה שהם עשו זה דבר מאוד מרגש.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם עשו פרויקט של חברה אזרחית בפועל.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם לקחו את שכבה ד', והתחילו להעביר אינפורמציה פשוטה על חברה אזרחית ואיך לתרום לחברה.

סוהר ריחאני-בשאראת: התלמידים התחילו לשאול שאלות ולמפות צרכים.

סוהר ריחאני-בשאראת: בסופו של דבר הם הגיעו לפרויקט יפה על השטחים הירוקים בנצרת.

סוהר ריחאני-בשאראת: יש לנו בעיה עם השטחים הירוקים, שאנשים לא שומרים עליהם.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם אמצו חלקת אדמה בנצרת, ברואוס אל ג'יבאל, כאשר כל שכבת ד' יוצאת כל כמה שבועות למקום הזה, משקים ונוטעים.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני חיברתי אותם לעירייה, והעירייה גם עוזרת להם.

סוהר ריחאני-בשאראת: אי אפשר לדרוש מהם את כל התהליך.

סוהר ריחאני-בשאראת: מספיק שהם יפנימו את עניין ההתנדבות.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו הדרכנו דרך המזכירות הפדגוגית את כל הנושא של חקר ואסטרטגית החשיבה.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה חלק מהדרך שלנו.

סוהר ריחאני-בשאראת: אחת הדרכים של ההפצה זה גף הניסויי עצמו.

סוהר ריחאני-בשאראת: הוא עושה את השילוב בינינו לבין בתי ספר אחרים.

חאלד חג'אזי: זה בעצם התפקיד של מרכז ההפצה.

חאלד חג'אזי: לא יכול להיות מרכז הפצה שלא יפיץ את הרעיון לבתי ספר אחרים.

חאלד חג'אזי: זה בדיוק מה שהם עושים.

קריאה: האם אתם מגיעים גם לדרום?

חאלד חג'אזי: אנחנו יותר עובדים בצפון.

עינת וילף: אני רוצה לפתוח סוגריים לנושא שהוא רלוונטי לימים אלה – שירות אזרחי.

עינת וילף: איך אתם מתייחסים לשירות אזרחי בבית הספר במסגרת כל השאלה של מעורבות ואזרחות?

סוהר ריחאני-בשאראת: זו סוגיה שחשוב לדון בה.

סוהר ריחאני-בשאראת: שירות אזרחי זה דבר טוב.

עינת וילף: מה המספרים בבית הספר?

סוהר ריחאני-בשאראת: אין הרבה.

סוהר ריחאני-בשאראת: שירות אזרחי זה מצוין לילדים שלנו.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו רוצים שהם ילמדו את הערכים של לתת ושל יזמות.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה ממשיך את היוזמה שלנו.

סוהר ריחאני-בשאראת: כך היא יוצאת לפועל, אבל עדיין יש אי הסכמה לגבי הדרך: איך לעשות את זה ומי יעשה את זה.

סוהר ריחאני-בשאראת: צריך להיות פתרון.

חאלד חג'אזי: הדגם שבית הספר התחיל בו, זה רעיון.

עינת וילף: לאחרונה, ראינו קמפיין המנוהל בבתי ספר הערביים כנגד השירות האזרחי.

עינת וילף: האם הקמפיין הזה נכנס אליכם לבית הספר?

חאלד חג'אזי: זה אסור.

עינת וילף: אבל מפיצים את זה.

סוהר ריחאני-בשאראת: להגיד לך שזה לא הגיע בכלל, לא.

חאלד חג'אזי: יכול להיות שאנשים כן מנסים, אבל ההנחיה שלנו לבתי הספר היא שלא תהיה מעורבות כזו בבתי הספר.

חאלד חג'אזי: אין לה מקום.

חאלד חג'אזי: הדגם שבית ספר הגליל התחיל בו הוא רעיון שאחרים צריכים ליישם אותו וללכת בעקבותיו.

חאלד חג'אזי: זה בעצם משיג את כל התוצאות והערכים שאנחנו מדברים עליהם.

עינת וילף: אבל בבית ספר אין ניסיון מיוחד לעודד את השירות האזרחי כפי שהוא קיים היום, לעודד את הבוגרים או למדוד את בית הספר באופן הזה.

חאלד חג'אזי: בגלל שהבוגרים של בית ספר הגליל חוו את הרעיון ואת המודל הזה, נוח להם להבין את הרציונאל ומה עומד מאחוריו, בהשוואה לבתי ספר אחרים בהם התלמידים לא נחשפו לדבר כזה בכלל.

עינת וילף: אבל עדיין המספרים נמוכים.

עינת וילף: כלומר, זה לא בית ספר שידוע בזה.

סוהר ריחאני-בשאראת: כל דבר שהוא מונחת קשה לקבל אותו.

סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר יהיו הסכמות, כאשר החברה הערבית תהיה שותפה לתהליך, זה יקרה.

קריאה: מה חסר שזה יקרה?

עינת וילף: אני לא רוצה לפתוח את הדיון בזה.

סוהר ריחאני-בשאראת: חסר עוד קצת זמן.

נינו אבסדזה: האם יש לכם דוגמא לפרויקטים הקשורים לכל הנושא של הזהות הערבית בתוך החברה הישראלית, יחסי הגומלין, איך הילדים רואים את עתידם והשתלבותם פה?

נינו אבסדזה: האם יש דוגמא לפרויקטים בנושא הזה?

סוהר ריחאני-בשאראת: יש פרויקטים סביב עניין הזהות, סביב עניינים מיוחדים לחברה הערבית, ויש פרויקטים סביב דו קיום.

סוהר ריחאני-בשאראת: לפני כמה שנים קבוצה של תלמידים חקרה את העניין של הכפרים הלא מוכרים, והגישה הצעה.

סוהר ריחאני-בשאראת: בסופו של דבר הם הלכו לכפר מוכר ועשו שם יום ספורט.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם גייסו כספים, הם לקחו אוטובוס, לקחו תקליטן והלכו לשם.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני מדברת על עין חוד לפני שהוא הוכר.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם חקרו את הבעיות שלהם ואת הצרכים של האנשים שם.

סוהר ריחאני-בשאראת: כדי להקל על הילדים, הם הלכו לשם וערכו כמה ימי ספורט וימי כייף בכפר.

סוהר ריחאני-בשאראת: יש קבוצות שחקרו את הזהות ואת העניינים המיוחדים למגזר הערבי.

סוהר ריחאני-בשאראת: בנוסף, יש לנו קבוצה שהיא בקשר עם קיבוץ יגור.

סוהר ריחאני-בשאראת: היא עשתה סקר בבתי ספר יהודיים ובבתי ספר ערביים, ואחר כך היה שיתוף פעולה בין שני בתי הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: אין נושא שלא מועלה בקבוצות האלה.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני אומר איפה אנחנו עומדים היום.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני אומרת שהמודל הזה נתן את הרוח לבית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: הוא נתן רוח יזמית בקרב התלמידים, המורים וההורים.

סוהר ריחאני-בשאראת: היום אנחנו בין בתי הספר המובילים בנצרת ובארץ בכלל.

סוהר ריחאני-בשאראת: הישגי הבגרות עלו.

סוהר ריחאני-בשאראת: התחלנו עם אחוזי בגרות של 30%-35%, והיום מדובר על 55%-60%.

סוהר ריחאני-בשאראת: בנוסף, יש לנו הישגים מאוד טובים במחשבים ובכימיה – מהראשונים.

עינת וילף: ראיתי שהיתה גם ירידה דרמטית באלימות בבית הספר.

עינת וילף: האם היית אומרת שזה היה סתם פועל יוצא של מה שעשיתם בבית הספר, או שנעשתה עבודה ספציפית בנושא של אלימות?

סוהר ריחאני-בשאראת: לא נעשתה עבודה ספציפית.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה פועל יוצא של התוכנית.

סוהר ריחאני-בשאראת: את נמצאת בדיאלוג מתמיד עם התלמיד.

סוהר ריחאני-בשאראת: תכנית כזו מביאה את התלמיד לעמוד מול המורה, מול ההנהלה.

סוהר ריחאני-בשאראת: התוכנית מאפשרת לו לדבר ולהביע את עצמו.

סוהר ריחאני-בשאראת: התלמיד מתחיל להרגיש שהוא שווה, אפילו אם הוא לא טוב במתמטיקה ובביולוגיה.

סוהר ריחאני-בשאראת: הוא שווה מבחינה חברתית.

סוהר ריחאני-בשאראת: הוא יכול לתרום, הוא יכול לעשות דברים, הוא יוזם.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה מביא לרגיעה, גם בקרב המורים.

סוהר ריחאני-בשאראת: התוכנית והאווירה שהיא הביאה הרגיעה את כולם.

סוהר ריחאני-בשאראת: הרבה אנשים שנכנסים לבית הספר מתרשמים קודם כל מהרוגע שיש בבית הספר, למרות שיש לנו מספר גדול של תלמידים.

סוהר ריחאני-בשאראת: הרוגע קיים כי אנחנו מגיעים לתלמיד.

סוהר ריחאני-בשאראת: האלימות היא כמעט אפסית.

סוהר ריחאני-בשאראת: אין לנו התעסקות עם מקרי אלימות.

עינת וילף: ואת אומרת שלא נעשה שום דבר: לא הבהירו לתלמידים כללים.

עינת וילף: זה פשוט קרה מעצמו.

סוהר ריחאני-בשאראת: כללים יש תמיד.

סוהר ריחאני-בשאראת: כל התוכניות למניעת אלימות שקיימות בבתי הספר, קיימות.

סוהר ריחאני-בשאראת: אצלנו לא צריך לעשות את התוכניות האלה, גם לא לתלמידים החדשים שנכנסים לבית הספר.

חאלד חג'אזי: לבית הספר יש תקנון וכללים, שידועים לתלמידים ולהורים.

חאלד חג'אזי: הם עובדים כמו כל בית ספר אחר.

חאלד חג'אזי: המטרה של התוכנית לא היתה לשנות אקלים בית ספרי.

חאלד חג'אזי: זה קרה מעצמו.

חאלד חג'אזי: למה זה קרה מעצמו?

חאלד חג'אזי: השגרה אומרת 35 תלמידים בכיתה, מגיע מורה מקצועי, נותן את התורה, התלמידים משננים ועושים בחינות בגרות.

חאלד חג'אזי: היום השגרה הזו נשברה.

חאלד חג'אזי: כאשר אנחנו מדברים על קבוצת חקר של 5-6 תלמידים יש בוגר משמעותי בחיי התלמיד.

חאלד חג'אזי: אם הוא היה אחד מתוך 35 תלמידים בחייו, לא היה בוגר כזה משמעותי בחייו.

חאלד חג'אזי: היום הם נמצאים בקבוצה קטנה, והבוגר המשמעותי יושב איתם שעות מעבר לשעות יום הלימודים הרגיל.

חאלד חג'אזי: הוא הפך להיות דמות משמעותית בעיני אותם תלמידים.

חאלד חג'אזי: זה נתן להם את ההזדמנות לפתוח את הכל בפניו, ולא רק סביב עבודת החקר.

חאלד חג'אזי: זה הדיאלוג שאנחנו מבקשים אותו בכל בית ספר: להתקרב ולהכיל את התלמידים.

חאלד חג'אזי: זה גרם לכך שכל האקלים הבית ספרי השתנה.

חאלד חג'אזי: התוצאות שסוהר דיברה עליהן הן פועל יוצא של האקלים הבית ספרי.

חאלד חג'אזי: דיברת על בית הספר השני.

חאלד חג'אזי: את יודעת מה התוכנית שלו?

חאלד חג'אזי: פניות רגשית ונפשית של תלמידים.

חאלד חג'אזי: אפילו תביא לילד את המורה והמרצה הכי טוב שיכול להיות, אם הוא לא פנוי רגשית, אם הוא לא איתך ובראש עולים לו כל מיני דברים שהוא גורר מיום לפני, הוא לא ילמד כלום.

חאלד חג'אזי: התוכנית של בית הספר הזה היא פניות רגשית – איך לגרום לזה שהתלמידים יהיו פנויים רגשית ונפשית ליום הלימודים שלהם.

חאלד חג'אזי: כיוון שהתלמידים מעורבים, אין להם כמעט זמן פנוי.

חאלד חג'אזי: או שהם לומדים או שהם חוקרים ונמצאים עם דמות של בוגר שמנחה אותם ומכוון אותם.

חאלד חג'אזי: זה הוביל לזה שהם התקרבו לאותם מורים מנחים, וזה בעצם שינה את כל האווירה.

חאלד חג'אזי: זה גם הכניס את כל ההורים לתמונה.

חאלד חג'אזי: היום זה לא פשוט לרתום הורים לתוכניות.

חאלד חג'אזי: אפרופו השירות האזרחי - עם כל האווירה, בית הספר עדיין מצליח לרתום את ההורים לנושא, לעודד את התלמידים כן לצאת ולהתנדב בחברה.

חאלד חג'אזי: אני מקווה שזה יהיה גשר לימים שיבואו אחר כך, וגם דגם שאפשר יהיה להעביר אותו למקומות אחרים.

עינת וילף: מעניין.

סוהר ריחאני-בשאראת: בבית הספר שלנו יש כיתת מחוננים ראשונה בצפון.

סוהר ריחאני-בשאראת: אוכלוסייה טובה והישגית התחילה לבוא.

סוהר ריחאני-בשאראת: כמו שאמרתי, יש לנו הישגים טובים וירידה באלימות.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו התחלנו לפתח את התוכנית האזרחית ולהעביר אותה למוסדות האקדמיים.

סוהר ריחאני-בשאראת: המוסד הראשון שאימץ את זה הוא המוסד האקדמי בנצרת שנמצא ליד בית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם מעבירים קורס של "החברה האזרחית" כקורס חובה לכל הסטודנטים אצלם בבית הספר.

סוהר ריחאני-בשאראת: אמרתי שיש לנו יחידת בגרות נוספת, ואנחנו ממשיכים לפתח את התוכנית עוד.

עינת וילף: יפה מאוד.

עינת וילף: אני חייבת להגיד, שזה מרשים ביותר.

עינת וילף: חלק מהדברים שאתם מספרים נשמעים כמעט כמו קסם.

עינת וילף: נצטרך להבין יותר לעומק מה בדיוק קרה שם, אבל זה מרשים ביותר.

עינת וילף: בסוף הדיון אנחנו מוציאים מסקנות ותובנות, שמועברות למשרד החינוך.

עינת וילף: איזה דברים חשוב לכם, שאנשים שעוסקים בגיבוש מדיניות חינוכית יבינו וידעו?

סוהר ריחאני-בשאראת: חשוב לי שייתנו חופש בשטח - שייתנו אמון לעובדים בשטח: למנהלים ולמורים.

סוהר ריחאני-בשאראת: האגף הניסויי אפשר לנו את החופשיות הזו ולכן הגענו לאיפה שהגענו.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנשים שעובדים בתוך המערכת יודעים הכי טוב מה שקורה שם, והם יכולים להביא את הפתרונות הכי אמיתיים.

סוהר ריחאני-בשאראת: אי אפשר להביא פתרון אחד לכל מערכת החינוך: גם לצפון תל-אביב, גם לנצרת וגם לכפרים בנגב.

סוהר ריחאני-בשאראת: לכל מקום ולכל בית ספר, אפילו בתוך העיר נצרת, יש את הייחודיות שלו.

סוהר ריחאני-בשאראת: צריכה להיות עזרה מבחוץ ומדיניות כללית, אבל חייבים לתת חופשיות גדולה יותר במערכת.

סוהר ריחאני-בשאראת: יש הרבה מורים טובים במערכת.

סוהר ריחאני-בשאראת: אם לא היה ניסוי ואם לא היו נותנים לי יד חופשית בבית הספר, אני לא הייתי נשארת בהוראה.

סוהר ריחאני-בשאראת: יש לי אופציות אחרות.

עינת וילף: תני לי דוגמא לאייך זה נראה כשיש חופש ואייך זה נראה כשאין חופש.

סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר יש חופש, אני יכולה ליזום ולקבל גיבוי ליוזמה שלי.

סוהר ריחאני-בשאראת: אצלנו העירייה מאוד תמכה, האגף הניסויי תמך, וגם יש לנו מפקח מבין ותומך.

סוהר ריחאני-בשאראת: כל זה נתן לנו יד חופשית להתפתח איך שאנחנו רואים את הדברים, לקחת את הדברים איתנו.

סוהר ריחאני-בשאראת: חאלד לא בא ואמר: "תעשו ככה וככה".

סוהר ריחאני-בשאראת: אני אתן דוגמא את הפרויקט בנושא אלימות.

סוהר ריחאני-בשאראת: מדברים על מניעת אלימות, מניעת סמים ומשקיעים הרבה כסף, אבל אני לא רואה שיש הרבה שיפור.

סוהר ריחאני-בשאראת: כנראה שצריך לעצור ולחשוב אחרת.

סוהר ריחאני-בשאראת: אולי מהשטח יבוא הפתרון הטוב.

חאלד חג'אזי: פה אני חולק על סוהר.

חאלד חג'אזי: זה שבית ספר צריך תמיכה ועידוד, אין ספק.

חאלד חג'אזי: לפעמים אפילו עזרה מבחוץ.

חאלד חג'אזי: החופשיות שהיא דיברה עליה זו יזמות.

חאלד חג'אזי: אין היום מגבלה של משרד החינוך לכל בית ספר לקחת יוזמה לבנות תוכנית, להגיש אותה ואפילו לקבל תקציב בשביל להפעיל את אותה תכנית.

חאלד חג'אזי: את זה צריך להתחיל מהשטח – מבית הספר.

חאלד חג'אזי: אני דוגל בזה.

חאלד חג'אזי: אני הייתי מנהל בית ספר תיכון בתמרה.

סוהר ריחאני-בשאראת: אבל צריך להפיץ את הרוח של היזמות הזו.

חאלד חג'אזי: זה המקום של הגליל.

חאלד חג'אזי: זה התפקיד של מרכז הפצה.

חאלד חג'אזי: אני לא נכנסתי לגף ניסויי.

עינת וילף: זה מדהים כמה מהמסרים האלה עולים שוב ושוב: הצורך לתת אמון בשטח, לתת את החופש ולתת גיבוי, ליווי ואת התמיכה.

עינת וילף: לא מדובר בחופש שזורקים אותך למים ומשאירים אותך לבד, אלא תמיכה שתיזום מתוך השטח.

עינת וילף: בדיונים שקיימנו כאן הצביעו על כך שזה לא כל כך טריוויאלי כמו שאתה מתאר, שמאוד קשה והרבה מנהלים מכסים על המורים שלהם כדי להעביר שעות לפה ולפה כדי לעשות פרויקט מיוחד, כי זה לא מה שמשרד החינוך נתן את השעות עבורו.

עינת וילף: כיוון שזה טוב לבית הספר, מנהלים מוציאים מפה ומשם שעות ויוצרים תפקיד.

עינת וילף: כלומר, לא בהכרח מתארים סיטואציה שבה תמיד משרד החינוך תומך ביזמות, וזה לא כל כך פשוט.

חאלד חג'אזי: זה שזה לא פשוט, זה ברור.

חאלד חג'אזי: צריך יוזמה.

חאלד חג'אזי: אני ניהלתי בית ספר תיכון לפני שקיבלתי את התפקיד של הפיקוח.

חאלד חג'אזי: היום כל בית ספר תיכון מעניינים אותו אחוזי זכאות לבגרות והישגים.

חאלד חג'אזי: זה חשוב וזה טוב, אבל זה לא מספיק היום.

חאלד חג'אזי: לצערי, חלק גדול מבתי הספר עובדים רק על זה.

חאלד חג'אזי: זו השגרה של כולם, וצריך לפרוץ את זה.

חאלד חג'אזי: בהיותי מנהל בית ספר הכנסתי יוזמה – הכנסתי תכנית של רובוטיקה.

חאלד חג'אזי: אני לא מדבר רק על מצטיינים.

חאלד חג'אזי: גם תלמידים מתקשים הצליחו להיות בקבוצה הזו, ותוך שנה-שנתיים הגיעו להישגים ארציים ובינלאומיים.

חאלד חג'אזי: להגיד שזה היה קל מבחינתי כמנהל בית ספר?

חאלד חג'אזי: זה להתעסק עם עוד כל כך הרבה דברים ולהוביל תוכנית כזו.

חאלד חג'אזי: זה לא כל כך פשוט.

חאלד חג'אזי: צריך גם משוגעים לדבר.

חאלד חג'אזי: אם אין לך את המורים שיעזרו לך ויובילו את הדבר הזה, זה ייפול.

חאלד חג'אזי: המקום של הגליל כמרכז הפצה הוא להפיץ את הרעיון.

חאלד חג'אזי: אני לא מדבר על שעות ותקציבים, כי ברגע שמגיעים לזה נמצא את הדרך שהם יקבלו את התמיכה.

חאלד חג'אזי: קודם כל צריך לבוא עם רעיון, עם יוזמה ועם האנשים המשוגעים לדבר.

חאלד חג'אזי: אז אפשר לפרוץ דרך ולהגיע להישגים.

חאלד חג'אזי: בית הספר הזה קיבל פרס חינוך, המנהל קיבל פרס חינוך, הצוות קיבל פרס חינוך, סוהר קיבלה פרס רקנאטי על יזמות.

חאלד חג'אזי: יש אפשרות לפרוץ דרך.

חאלד חג'אזי: למה מנהלי בית הספר לא ממהרים לעשות זאת?

חאלד חג'אזי: כי זה לוקח להם המון זמן.

חאלד חג'אזי: זה לא פשוט.

חאלד חג'אזי: לא כל המנהלים מוכנים להיכנס להרפתקה כזו.

סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו חוזרים לנקודה העיקרית – המורה.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה עניין טריוויאלי וכולם אומרים את זה, אבל צריכים לחזור ולהגיד: אנחנו צריכים להסתכל אחרת על מיהו מורה, איך הוא נעשה מורה ומה הוא עושה.

סוהר ריחאני-בשאראת: זה נכון שצריך מורים יזמיים, אבל המערכת לא מייצרת מורים יזמים, גם לא המערכת האקדמית ממנה הם יוצאים.

סוהר ריחאני-בשאראת: היא לא מייצרת יזמים, היא מייצרת מורים.

סוהר ריחאני-בשאראת: זו בעיה.

עינת וילף: מה גרם לך להפוך למורה יזמית?

סוהר ריחאני-בשאראת: אני עשיתי PHD במדעי רפואה, והיתה לי האופציה להמשיך לעבוד בחקר.

סוהר ריחאני-בשאראת: במקביל, התחלתי לעבוד בהוראה.

סוהר ריחאני-בשאראת: היום, אני אומרת שהדבר הכי טוב שקרה לי הוא שנשארתי במערכת.

סוהר ריחאני-בשאראת: להתעסק עם הגיל הזה, הגיל הבריא, התוסס, היצירתי, זו חוויה שלא כל אחד נהנה ממנה.

סוהר ריחאני-בשאראת: זו חוויה מיוחדת.

סוהר ריחאני-בשאראת: מה גרם לי להיות יזמית?

סוהר ריחאני-בשאראת: מטבעי אני אדם אופטימי.

חאלד חג'אזי: היא המשוגעת לדבר.

סוהר ריחאני-בשאראת: אני צריכה להוביל ולא רק ללמד וללכת הביתה.

סוהר ריחאני-בשאראת: ברוח הזו אפשר להדביק אנשים אחרים.

סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר אני נכנסת לבית ספר אחר, אני לא נותנת רק מיומנויות חשיבה אלא גם מעבירה את הרוח.

סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר מרצה או מדריך נכנס, צריכה שתהיה בו גם הרוח של השינוי, כדי להדביק את המורים האחרים.

סוהר ריחאני-בשאראת: הם מרגישים את זה ישר.

חאלד חג'אזי: אנחנו כמשרד מעודדים את זה, ומנסים להעביר את הרוח הזו לבתי ספר אחרים, קודם כל דרך גף הניסוי.

חאלד חג'אזי: דבר נוסף, הוא כל הנושא של יזמים צעירים.

חאלד חג'אזי: רק השנה הכנסנו שלושה בתי ספר של חטיבות ביניים בנצרת ליזמים צעירים.

חאלד חג'אזי: זו שנה ראשונה שבית ספר זכה מקום ראשון בכל מחוז הצפון על יזמות צעירה.

חאלד חג'אזי: כלומר, המשרד כן מעודד ותומך.

חאלד חג'אזי: אנחנו משתדלים להכניס כמה שיותר בתי ספר, אבל צריך להעביר את הרוח הזו.

חאלד חג'אזי: כמו שסוהר אמרה, אפשר להדביק בתי ספר אחרים.

נילי אבינון: אני מפעילי החינוך, ואנחנו נמצאים בקשר עם מספר גדול של מורים.

נילי אבינון: אנחנו שומעים את הקול הזה גם פה.

נילי אבינון: יש פער בין איך שמורים מציגים את הדברים, ובין איך שהמפקחים לעיתים מציגים את הדברים.

נילי אבינון: זה בסדר, כי גם הם מחויבים למערכת.

נילי אבינון: היום, המערכת, באופן ברור, לא מאפשרת למורים ולא מזמינה אותם ליזום.

נילי אבינון: המערכת מאוד מכוונת תוצאות של בגרויות ותוצאות של מבחני מיצב.

נילי אבינון: הלימוד נעשה לימוד מכוון לדברים הללו, וכמעט לא נשאר זמן לעשות, ליצור וליזום.

נילי אבינון: בנוסף, אנחנו שומעים כאן שגף הניסויים הוא גף יחסית פריפריאלי.

נילי אבינון: הוא לא גף שתופס היום מקום משמעותי.

נילי אבינון: מה שמאוד מצער, שאנחנו שומעים על דברים כל כך יפים פעם אחר פעם – ועוד נשמע – ונשאלת כל הזמן השאלה למה העקרונות שניתן לזקק מהדברים שאנחנו שומעים פה, כמו מורים שמלמדים מורים, יוזמות בית ספריות שרק צריך לתת להן את המקום, מעורבות של הורים עם הגבולות בדרכים כל כך יפות ומגוונות, לא הופכים לנחלת הכלל.

נילי אבינון: אני חושבת שהתשובה היא ברורה.

נילי אבינון: אם מישהו היה רוצה שזה יהפוך להיות נחלת הכלל, זה היה קורה.

נילי אבינון: לא יכול להיות שהאחריות תהיה ברמת בית ספר להפיץ את תורתו ולהשתדל ולהתאמץ, כאשר במקביל יש כל כך הרבה משימות אחרות על הפרק.

נילי אבינון: המערכת לא לוקחת את זה כאחריות שלה לזהות את מקרי ההצלחה ולהפוך אותם להצלחה של כל בתי הספר, כל אחד בהתאמה.

חאלד חג'אזי: לא בית הספר בחר להיות מרכז הפצה.

חאלד חג'אזי: זה המשרד בחר בו להיות מרכז הפצה.

נילי אבינון: גף ניסויים.

חאלד חג'אזי: זה במשרד החינוך.

חאלד חג'אזי: זה לא פרטי.

עינת וילף: המטרה היא שכאן נקשיב למורים.

עינת וילף: מדהים כמה מהעקרונות חוזרים שוב ושוב בפרויקטים שונים ובהקשרים שונים.

עינת וילף: אנחנו רוצים להעביר את הדברים האלה לגורמים שונים במשרד החינוך, כדי שיותר ויותר הדברים האלה יהפכו להיות מדיניות ולא רק פרחים במדבר.

עינת וילף: זו הסיבה שאני נותנת את הבמה הזו, אחת לשבוע, למורה או מורה שיציגו את יוזמתם.

עינת וילף: אנחנו נוציא את התובנות והמסקנות, ונעביר אותן למשרד החינוך.

עינת וילף: אני רוצה שתראו בוועדת החינוך בית גם לתלמידים.

עינת וילף: אם התלמידים רוצים לבוא ולהציג כאן יוזמות שהם עשו – דברים שקשורים למדינה - תתאמו איתנו, ונעשה זאת בשמחה.

עינת וילף: אני רוצה להודות לכם על כל העבודה, על היוזמה, על הרוח וההישגים הבלתי רגילים.

חאלד חג'אזי: יישר כוח על הרעיון לתת במה למורים ולבתי ספר.

חאלד חג'אזי: זה לא מובן מאליו.

חאלד חג'אזי: זה לא כל כך פשוט, וכאן ניתנת הזדמנות לספר על כל העשייה שאנחנו עושים.

חאלד חג'אזי: בשטח ישנה עשייה.

חאלד חג'אזי: יישר כוח על כך שאתם מאפשרים להם להציג את העשייה הזו.

עינת וילף: תודה רבה, הישיבה נעולה.