ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 254, 2012-07-10 11:00

דני דנון: שלום לכולם, צהריים טובים.

דני דנון: אני מתכבד לפתוח ישיבה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

דני דנון: על סדר היום: הערכה לפעילותו של ראש הממשלה יצחק שמיר ז"ל למען העלייה.

דני דנון: אנו נפרדים בצער משמיר והמורשת שלו יש עוד זמן לחשוב איך הוא יונצח, איפה, באיזה מקום, באיזה מעמד.

דני דנון: אבל אני רוצה לספר סיפור אישי שלי עם ראש הממשלה שמיר, זה היה בפלורידה לאחר כנס גדול של תנועת בית"ר.

דני דנון: ראש הממשלה כמובן נאם באירוע הזה ובסוף של האירוע קם יהודי, כמובן תמיד יש מי שמערער על כל מי שבא לדבר ואמר לו: מה אתה מדבר על זכותנו בארץ ישראל?

דני דנון: אתה שכחת את האיום הדמוגרפי, הרי יש כל כך הרבה ערבים, כל כך מעט יהודים.

דני דנון: שמיר אז, שהוא כבר היה ראש ממשלה לשעבר, בנחישות שלו קם ואמר: אל תפחדו, תאמינו, אנחנו נביא מיליון יהודים תוך 10 שנים מברית המועצות.

דני דנון: באותה שעה, באותו מקום, באותו רגע, אני חייב לומר, זה נתפס קצת הזוי.

דני דנון: זאת אומרת, אנשים בקהל הסתכלו ואמרו והוא לא היה צעיר, אבל אמרו: רגע, משהו קרה, איך הוא מדבר ככה?

דני דנון: הוא האמין בזה ובזכות פעילות שלו כראש ממשלה שהוא הלך לשר החוץ שולץ ודרש ממנו לשנות את הסעיף שאיפשר ליהודי ברית המועצות להגר לארצות הברית כאנשים חסרי מדינה והוא דרש לשנות את זה.

דני דנון: הוא אמר: לא, יש להם מדינה.

דני דנון: תשנו את הסעיף של ה – stateless כי יש להם מדינה, הם לא חסרי מדינה, שיעברו בישראל ולאחר מכן, אם הם רוצים לצאת ובאמת יש להם בעיות וכל דבר אחר, תפתחו את השערים.

דני דנון: ההתעקשות שלו באמת הביאה לעלייתם של מאות אלפי יהודים למדינת ישראל ששינו את העניין הדמוגרפי.

דני דנון: בשבוע האחרון ארונו של שמיר הוצב בצורה מכובדת במשכן הכנסת והגיעו קייסים רבים ונציגים של העדה וסיפרו לי גם על ההחלטה, החלטה המשמעותית של שמיר להעלות את יהודי אתיופיה וכבוד השופט, אני לא יודע אז, אולי נשמע היום, איזה אישורים משפטיים ההחלטה התקבלה.

דני דנון: הרי הוצאו כספים, אדוני מזכיר הממשלה, מיליוני דולרים הועברו לשליטים שונים באפריקה, אבל ההחלטה התקבלה והכסף הועבר ובפועל ראינו שהעלייה התקיימה והיום בועדה, כשאנחנו מברכים את הממשלה שקיבלה החלטה להשלים את עלייתם של יוצאי אתיופיה עד 2014, ראינו במנהיגותו של שמיר, שקיבל החלטה, עלו אלפים בימים.

דני דנון: פשוט דבר שהוא מדהים של מנהיגות ואני כחניך בית"ר צריך לומר שכולנו מדברים על מורשתו של זאב ז'בוטינסקי ומורשתו של מנחם בגין, אבל גם היום כשאנחנו צריכים ויכולים לדבר בגאווה על מורשתו של יצחק שמיר, עם דגש על העשייה שלו בנושא העלייה ושל הרוב היהודי בארץ ישראל.

דני דנון: אני רוצה לבקש מכבוד השופט אליקים רובינשטיין, שהוא יצטרך לצאת במהלך הדיון, לפתוח ולומר דברים, בבקשה, כבוד השופט רובינשטיין.

השופט אליקים רובינשטיין: אדוני היושב ראש, אני רוצה להגיד יישר כוח לך ולוועדה שמקיימת את הדיון הזה.

השופט אליקים רובינשטיין: אני רואה כאן עמיתים, חברים רבים, אחדים לכל הפחות, שעבדו איתנו בשנים האלה עם יצחק שמיר.

השופט אליקים רובינשטיין: הם וודאי איש, איש יאמר את דברו.

השופט אליקים רובינשטיין: היה לי הכבוד לעבוד במחיצתו של ראש הממשלה המנוח שנים רבות, אפשר לומר תריסר שנים, מהם שנה ראשונה שלו כשר החוץ בתור מנהל לשכתו וכל שנותיו בקדנציה השנייה שלו כראש ממשלה, זאת אומרת, מ – 86' עד 92' כמזכיר הממשלה.

השופט אליקים רובינשטיין: השנים ההם כללו הרבה מאד נושאים שיצחק שמיר היה מעורב בהם שעכשיו הוזכרו בימי ה"שבעה", בימי האבל, כמו יחסי ישראל ושכנותיה, מדריד ומעבר לה, פגישות עם המלך חוסיין שהיו אז חשאיות, מלחמת המפרץ והמדיניות שננקטה, מערכת היחסים עם ארצות הברית, השיתוף האסטרטגי, הרשות למלחמה בסמים שהוקמה בימיו, שהוא נתן לה יד אקטיבית גם ונושא המאבק באנטישמיות.

השופט אליקים רובינשטיין: זה דברים שהזדמן גם לי לטפל בהם במחיצתו ועל פי הנחייתו.

השופט אליקים רובינשטיין: היום הזה מוקדש לעלייה ולכן אני אדבר על הנושא של העלייה.

השופט אליקים רובינשטיין: אני אדבר על מה שראו עיני, כלומר, כעד בתור מזכיר הממשלה וגם כחוליית הקשר מטעמו של ראש הממשלה בין הנתיב שגם איתנו, ובין הסוכנות היהודית באותם הימים, היה בראש נתיב, ייבדל לחיים, דוד ברטוב, בראש הסוכנות שמחה דיניץ עליו השלום והיו כל הזמן שאלות של תיאום.

השופט אליקים רובינשטיין: שמיר התחיל בעניין יהודי רוסיה, ברית המועצות לשעבר.

השופט אליקים רובינשטיין: הנושא הזה היה כאש בעצמותיו של יצחק שמיר כל השנים.

השופט אליקים רובינשטיין: למעשה, אני מבין שהוא התחיל לטפל בזה עוד במערכת הפוליטית המפלגתית שלו בתנועת החירות לפני שהוא נהיה חבר כנסת לקליטת עלייה של שנות ה – 70'.

השופט אליקים רובינשטיין: אבל אני אדבר על הימים שלו כשר החוץ וכראש הממשלה והוא באמת, הנושא הזה העסיק אותו באופן מתמיד והיה לו עניין בו באופן יוצא מהכלל.

השופט אליקים רובינשטיין: הממשלה בראשותו קיבלה החלטות לא מעטות בנושאים האלה, עוד לפני שגל העלייה בירך אותנו מ – 89'.

השופט אליקים רובינשטיין: רק בגלל הזמן אזכיר רק טיעון אחד שהיה בממשלה בראשותו בהקשר למאבק בנשירה.

השופט אליקים רובינשטיין: להזכיר למי שהיום המילה הזאת נשמעת כנמצאת בחביון ההיסטוריה, אבל שנות ה – 80' המצב היה שאנשים היו מקבלים דרישה מהארץ, כך קראו לזה, ויזוב לקרוביהם לבוא לארץ, אבל לא היו מגיעים לארץ אלא מגיעים לרומא או לוינה ונושרים על ידי אשרות פליט לארצות הברית.

השופט אליקים רובינשטיין: את שמיר זה קומם מפני שאיך זה יהודי שבישראל יש לו מקום ויש לו מדינה שמחכה לו, הוא פליט?

השופט אליקים רובינשטיין: איזה פליט?

השופט אליקים רובינשטיין: פליט זה מי שאין לו לאן ללכת.

השופט אליקים רובינשטיין: יש לו לאן ללכת.

השופט אליקים רובינשטיין: אני אקרא קטע מדברים שהוא אמר בממשלה, היה ויכוח גדול, אני לא אכנס למה אמרו אחרים, אבל הוא תיאר שיחה שהיתה לו עם שר החוץ שוורדנאזה, היתה לי הזכות להשתתף בה.

השופט אליקים רובינשטיין: כשהוא דיבר על העניין של לאפשר ליהודים לבוא לישראל ואז הנה מה שאומר שמיר: "זה לא תפקידנו לשכנע את היהודים לעזוב את רוסיה.

השופט אליקים רובינשטיין: תפקידנו לשכנע אותם לחזור לישראל".

השופט אליקים רובינשטיין: זה היה הויכוח.

השופט אליקים רובינשטיין: שמיר חזר על זה מספר פעמים, חלק על הגישות שאמרו שאנחנו צריכים לעסוק ביציאה מרוסיה, כי אז היא היתה כפי שהיתה, אנחנו לא צריכים לעסוק ביציאה מרוסיה ככזו, אכן החלטת הממשלה שהתקבלה היתה: "לפעול במסגרת האמצעים החוקיים העומדים לרשות הממשלה כדי שיהודים שביקשו אישור יציאה מברית המועצות כדי להגיע לישראל אכן יבואו במישרין לישראל".

השופט אליקים רובינשטיין: זה התקבל ברוב קולות.

השופט אליקים רובינשטיין: אנחנו מדברים על שנת 88', שהיא השנה שכבר נמצאת בתוך הפריסטרואיקה, אבל עדיין מספר יהודים שעלו לישראל היו בערך 6,000, היתה נשירה גדולה ו – 87', 88' זה שנות 90 אחוז של נשירה הגיע באותם שנים.

השופט אליקים רובינשטיין: אז כמובן פריצת הדרך.

השופט אליקים רובינשטיין: פריצת הדרך היתה בסוף 88'.

השופט אליקים רובינשטיין: בשנת 89' כבר הגיעה, או פריצת דרך ראשונה הגיעה ל – 16,700 ובשנת 90' – 189,000.

השופט אליקים רובינשטיין: שנת 91' – 152,000.

השופט אליקים רובינשטיין: כלומר, מספרים בסדר גודל אחר לגמרי.

השופט אליקים רובינשטיין: גם האמריקאים שקודם תמכו במעבר הפליט הבינו שהמספרים האלה זה לא בשבילם.

השופט אליקים רובינשטיין: לכן הרצון הפוליטי והמשפטי לתת מעמד פליט ירד מאד והנשירה בעצם פסקה באופן מעשי לאורך כמעט לגמרי לאורך השנים האלה.

השופט אליקים רובינשטיין: העיסוק של שמיר היה, כראש ממשלה, גם בנושאי תקציב.

השופט אליקים רובינשטיין: זה לא היה פשוט כי היה צריך לשכנע את האוצר אצלנו שהדברים ראויים ושיש צורך בתקציבים - - -

דני דנון: זה לא השתנה.

הרצל מקוב: שר האוצר היה פרס.

השופט אליקים רובינשטיין: כל מיני דברים משתנים.

השופט אליקים רובינשטיין: אגיד בסוגריים, אני שנים רבות הייתי כאן בכנסת, בזמן האחרון, בשנים האחרונות, מאז שאני שופט, כבר הרבה שנים אני רק בטקסים.

השופט אליקים רובינשטיין: להגיע הנה זה הזכיר לי על הפנטגון, הוא כל כך מסובך שאמרו שבימי אייזנהאואר נכנס סמל והוא טעה במבוכות והוא יצא בימי רייגן והוא גנרל עם 4 כוכבים.

צבי האוזר: רגע, אבל כבוד השופט, אתה התחלת לספר נושא שמאד מעניין: איך הצליחו לשכנע את האוצר?

צבי האוזר: זה לא אנקדוטה, זה בעיני - - -

השופט אליקים רובינשטיין: איך הצליחו לשכנע את האוצר?

השופט אליקים רובינשטיין: פשוט העובדות.

השופט אליקים רובינשטיין: כשמתדפקים, אני מותר לי בסוגריים, אני התבקשתי לנסוע בקיץ 90' כמזכיר הממשלה לראות איך זה עובד המנגנון של העלייה.

השופט אליקים רובינשטיין: היו חוויות בלתי נשכחות שאני זוכר איך שמיר שמע אותם בשקיקה, להיות ב – 2 בלילה, לראות איך ב – 2 בלילה התורים של העולים מתחילים להתאסף ליד מה שהיה אז משרד האינטרסים, עוד לא היינו שגרירות כי עוד לא חודשו היחסים, הם חודשו רק ערב ועידת מדריד ב – 91'.

השופט אליקים רובינשטיין: המקום שהיה תחת חסות מדינה אחרת, ההולנדים, היה תור אדיר של אנשים מ – 2, 3 בלילה התקבצו.

השופט אליקים רובינשטיין: אנחנו קמנו בכוונה כדי לראות את הנס הזה.

השופט אליקים רובינשטיין: פשוט האוצר והמערכת הממשלתית הבינה שצריך דיור, צריך עבודה, צריך מענק ראשוני, כל הדברים שעליה כרוכה בהם וזה התחיל להתגלגל.

השופט אליקים רובינשטיין: אבל יש X החלטות ממשלה והמוסד לתיאום, שזה כידוע לכם, הגוף שמתכנס בין הממשלה והסוכנות, אני לא יודע איך היום זה עובד.

השופט אליקים רובינשטיין: הנה, החלטה מאוקטובר 89', חודשיים לאחר שהגל הגדול מתחיל בציפייה לעלייה המונית מברית המועצות "מכריזה ממשלת ישראל כי היא תקלוט כל יהודי שירצה לעלות ארצה", זה החלטה שנוסחה, סיכום של ראש הממשלה שמיר, "ובמשותף עם יהדות העולם יוקצו משאבים הדרושים כדי שקליטה זאת תהיה יעילה ומוצלחת.

השופט אליקים רובינשטיין: ממשלת ישראל והעם היהודי בתפוצות מבינים את הרגע ההיסטורי שלאחר שנים רבות של ניתוק יהדות ברית המועצות, חוזרת יהדות זו לחיק העם היהודי ויש לעשות ככל האפשר לקליטתה בישראל".

השופט אליקים רובינשטיין: אולי זה מסמל את ה"נפילה של האסימונים", אם אפשר לומר, בהקשרים האלה.

השופט אליקים רובינשטיין: אם לוקחים לפני שנה, לצורך איזה עניין קיבלתי ממזכיר הממשלה את הרשימה של החלטות שעסקו ביהודי רוסיה בין הממשלה ובין ... ובין ועדות השרים, עשרות החלטות שעסקו בעניינים האלה ואני מוכרח להגיד מבחינת יצחק שמיר כראש הממשלה, לפי דעתי זה היה נושא שהעסיק אותו באופן מיוחד ועם כל הלב.

השופט אליקים רובינשטיין: אני אזכיר עוד דבר, שנפתחה בתקופתו, נפתחו לראשונה בתקופתו תחנות מעבר בבודפשט ובבוקרשט במקום מה שהיה קודם וזה הפחית את הנשירה באופן דרסטי.

השופט אליקים רובינשטיין: הוא גם נפגש עם ראש ממשלת הונגריה, נסע במיוחד בשביל זה בביקור קצר בצום גדליה זה היה בתשנ"ט, 88' ופגישות עם שוורדנאזה, יותר מאוחר גם עם, לפני זה עוד כעם גרומיקו, אחרי זה עם גורבצ'וב.

השופט אליקים רובינשטיין: לא החמיץ הזדמנות.

השופט אליקים רובינשטיין: עם גורבצ'וב הפגישה היתה בועידת מדריד לטפל בעניינים האלה.

השופט אליקים רובינשטיין: אני זוכר את ההתרגשות שלו מכל מהלך מהמהלכים האלה.

השופט אליקים רובינשטיין: לכן זה ראוי להזכיר אותו בהקשר הזה של העלייה מברית המועצות לשעבר.

השופט אליקים רובינשטיין: אני אעבור במילים נוספות לנושא של יהודי אתיופיה.

השופט אליקים רובינשטיין: אני אדבר על מבצע "שלמה".

השופט אליקים רובינשטיין: בזמן מבצע "משה" הייתי בשגרירות בוושינגטון, היה לי ...

השופט אליקים רובינשטיין: קטנטנה בזה, אבל לא משמעותית, לכן אני לא, לא הייתי בארץ.

השופט אליקים רובינשטיין: מבצע "משה" גם היה בזמן ראש הממשלה שקדם, שמעון פרס, אבל מבצע שלמה היה ב – 91' ובאמת הדברים שנעשו לקראת, או המאמצים לקראת המבצע הזה היו עצומים והיו מעורבים בזה הרבה מאד גורמים שאני כרגע לא אכנס לכל הפרטים, אבל אני אקרא את הסיכום שלו לישיבת הממשלה שעסקה במבצע הזה עם סיומו.

השופט אליקים רובינשטיין: אני מצטט מדבריו: "מביע את הוקרת הממשלה, ראש הממשלה שמיר מביע את הוקרת הממשלה לכל הגורמים שעסקו ובהם אורי לוברני, אנשי משרד החוץ, השגריר נעים, צה"ל ומערכת הביטחון, הסוכנות היהודית, הארגונים היהודים, אל על וממשלת אתיופיה, הממשלה תמשיך בשקידתה על העלאת הנותרים מיהודי אתיופיה החפצים לעלות ארצה".

השופט אליקים רובינשטיין: זו היתה החלטת הממשלה ב – 26 במאי 91'.

השופט אליקים רובינשטיין: אני רוצה כאן להזכיר את נושא הפלשמורה, זה עלה לראשונה כדבר, לפחות למיטב ידיעתי, ערב מבצע שלמה היו 3,000 איש, נדמה לי, מאנשי הפלשמורה, ואני קורא מאותה החלטה שזה היה המשך להחלטה קודמת: "באשר ליהודים אתיופיים שסופחו לנצרות לאורך השנים, יש אומרים באונס", כך נכתב, "הנושא ייבדק לעומקו לבחינת האפשרות להביא גם אותם בתנאים המתאימים ארצה".

השופט אליקים רובינשטיין: היתה לי הזכות להתבקש על ידי ראש הממשלה לכהן כיושב ראש הועדה הבין משרדית הראשונה שדנה בנושא הפלשמורה בקיץ 91'.

השופט אליקים רובינשטיין: היא התמנתה בתחילת יולי 91' ותוך זמן מאד קצר הגישה את הדו"ח שלה.

השופט אליקים רובינשטיין: זה אחרי דיון שהיה בראשותו ביוני 91' ואני אקרא רק קטע מההחלטה שלנו: "חברי הועדה, ככל בית ישראל, שותפים לשאיפה להעלות את יהודי אתיופיה למולדת, פשוט הוא כי יהודים החפצים לעלות יש להעלות ארצה במהירות האפשרית, אולם חברי הועדה ערים למורכבותו הרבה של נושא הפלשמורה כפי שתואר כאן ובראש ובראשונה לעובדה שהמדובר מצד אחד באנשים שרובם המכריע, ככל הנראה, מזרע ישראל, אך מצד אחר מקרה ללא תקדים של קבוצה שהמירו את דתם" וכו'.

השופט אליקים רובינשטיין: נקבע מתווה לטיפול בכל העניין הזה כדי להסדיר אותו.

השופט אליקים רובינשטיין: אני לא אכנס לפרטים אבל דובר על משלחת על שיבה ליהדות, שזה הצעד שננקט אז.

השופט אליקים רובינשטיין: אחר כך היתה עוד ועדה בראשות יאיר צבן, בממשלה הבאה.

השופט אליקים רובינשטיין: כלומר, היו המלצות פרטניות.

השופט אליקים רובינשטיין: זה היה בימי ראש הממשלה שמיר.

השופט אליקים רובינשטיין: אני מוכרח להגיד, הנושא הזה טופל באופן קבוע, באופן נמרץ בכל התקופה ההיא והתוצאות ידועות: עליית יהודי אתיופיה כפי שהיא.

השופט אליקים רובינשטיין: אני רוצה לסיים בדבר אחד, מה היה הלייט מוטיב, או הנושא המרכזי בחשיבה של שמיר בתקופה האחרונה שבה הוא היה עדיין פעיל לפני שהוא חלה וזה אני מדבר על סמך, או מספר על סמך ביקורים סדירים אצלו ושיחות איתו עד שהוא חלה.

השופט אליקים רובינשטיין: גם, אפשר לומר, בתקופה הראשונה של המחלה שלו.

השופט אליקים רובינשטיין: הנושא שהעסיק אותו היה חינוך יהודי בחו"ל.

השופט אליקים רובינשטיין: כלומר נושא שמתאים למנדט של הועדה הזאת, ועדה לעליה, קליטה ותפוצות.

השופט אליקים רובינשטיין: הוא ראה את ההמשכיות היהודית והוא, כידוע לכם, זה לא מפני שהוא בא כאדם מכיוון דתי, אלא מכיוון לאומי, תרבותי, שהוא ראה את ההמשכיות היהודית תלויה בראש ובראשונה בחינוך יהודי בחו"ל בתפוצות כדי שלא יאבדו, לא ינשרו נשירה אחרת מהעם היהודי.

השופט אליקים רובינשטיין: הרבה פעמים הוא דיבר איתי על הדברים לקידום העניין הזה.

השופט אליקים רובינשטיין: הנושא שהוא חשב עליו היה שמדינת ישראל, הרי בדרך כלל מדברים על איך התפוצות עוזרות לישראל, הוא דיבר ההיפך: איך ישראל צריכה לתקצב חינוך יהודי בחו"ל כדי להשיג את המטרה הזאת.

צבי האוזר: הפרדיגמה החדשה של הסוכנות.

השופט אליקים רובינשטיין: כן.

השופט אליקים רובינשטיין: אבל אני מדבר על שיחות, כמובן שמדובר על סוף שנות ה – 90', ראשית שנות ה – 2000.

השופט אליקים רובינשטיין: כלומר, בתקופה שהוא כבר לא היה בפוליטיקה הפעילה, אבל כאיש ציבור וכיהודי חושב, גם עם הרקע שלו.

השופט אליקים רובינשטיין: כל הדברים האלה מצטברים יחד למסה, למורשת מוצקת של תמיכה גם בעלייה מברית המועצות לשעבר, גם בעלייה מאתיופיה ובעלייה מארצות המערב שזה הכיוון שאליו הנושא של החינוך היהודי בתפוצות בראש ובראשונה, כי זה המאגר היהודי הגדול ביותר.

השופט אליקים רובינשטיין: אני חושב שקצת הארכתי, אבל אתכם הסליחה ותודה רבה.

דני דנון: תודה רבה כבוד השופט רובינשטיין.

דני דנון: בנושא הדברים שאמרת על חינוך יהודי, סיפור קצר.

דני דנון: שמיר כתב ספר.

דני דנון: הוא יצא לאיזה שהוא מסע למכור את הספר ולדבר בפני קהלים.

דני דנון: אירחתי אותו בקרב סטודנטים יהודים.

דני דנון: בא סטודנט פעיל בתנועת תג"ר, תנועת סטודנטים של בית"ר, וביקש שיחתום לו על ספר.

דני דנון: אמר לו: איך קוראים לך יהודי צעיר?

דני דנון: אמר: קוראים לי פיטר.

דני דנון: אמר לא: לא, לא, לא, מה השם האמיתי שלך?

דני דנון: ואותו יהודי לא היה לו שם אחר, קראו לו פטריק.

דני דנון: הוא אמר: אין לי שם.

דני דנון: אמר: אני לא מוכן לחתום לך על השם פיטר, מעכשיו שמך יוסף.

דני דנון: הוא חתם על הספר: בהוקרה ליוסף.

דני דנון: היסוד הנפשי שלו שהניע אותו לכל המהלכים.

השופט אליקים רובינשטיין: ככתוב: "יוסף ה' עליכם, עליכם ועל בניכם".

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מיעקב קדמי שנמצא איתנו, לשתף אותנו בקצרה במספר דברים שאולי אנחנו לא יודעים, שהזמן כבר מאפשר לנו עכשיו לשמוע אותם על המעורבות של ראש הממשלה שמיר בעלייתם של יהודי ברית המועצות.

דני דנון: בבקשה.

יעקב מרגי: אני אשתדל בקיצור, רק בראשי תיבות.

יעקב מרגי: קודם כל, יצחק שמיר היה ראש הממשלה הראשון שהעיז לצאת נגד היהדות האמריקאית בתקפות בדרישה להפסיק סיוע לנושרים.

יעקב מרגי: אף ראש ממשלה לפניו לא העיז לעשות את זה, כולל מי שקרא לעצמו: תלמידו של ז'בוטינסקי.

יעקב מרגי: שזה שאני מדבר עליו הוא לא יצחק שמיר, התנגד וחיסל אישית כל ניסיון ללחוץ על היהדות האמריקאית להפסיק הנשירה.

יעקב מרגי: שמיר עשה בדיוק ההיפך.

יעקב מרגי: הוא היה יחידי שהעיז לעשות את זה והגיע עד סף עימות איתם, אבל הוא לא ויתר מפני שלפי תפישתו, ולהבדיל מפוליטיקאים, חלקם לפניו ורובם אחריו, הוא האמין במה שהוא אמר ועשה מה שהוא אמר ואם הוא אמר שהעלייה לישראל זה הדבר הכי חשוב אחרי ביטחון, אז הוא עשה את זה בלי שום שיקול תועלת.

יעקב מרגי: דבר שני – לגבי טיסות ישירות – כשהצגתי לו את התכנית לגבי הנשירה איך לעצור אותה לא היה שום ויכוח על עצם הצורך בכך.

יעקב מרגי: השאלות היו רק: האם נצליח ליישם את זה והאם לא נסתבך עם ההולנדים?

יעקב מרגי: ברגע שזה הובטח לו אז הוא נתן אור ירוק.

יעקב מרגי: אני יכול להגיד באחריות על סמך הניסיון שלי עם הרבה ראשי ממשלות גם לפניו וגם אחריו, אם לא היה יצחק שמיר באותה תקופה ראש הממשלה, מה שקרה בסוף 89', סגירת נשירה, לא היה מתקיים מפני שלא היה אף ראש ממשלה שהיה מעמיד את העניין הזה כחשוב ביותר ואף ראש ממשלה לא היה מעיז להסתבך עם כל מיני גורמים פוליטיים גם מהמחנה שלו וגם מהמחנה הנגדי בשביל לעשות את זה.

יעקב מרגי: זה היה מזל גדול למדינת ישראל שברגע הקריטי הזה דווקא היה ראש הממשלה יצחק שמיר.

יעקב מרגי: כאן דיברו על האוצר, אני רוצה לציין עוד נקודה אחת – זמן קצר אחרי שהוא אישר את הפעלת התכנית במוסקווה שחיסלה את הנשירה, סיכמנו יחד עם אל על על טיסות ישירות עם אירופלוט.

יעקב מרגי: במהלך המשא ומתן באו לנקודה קריטית ואז חוץ ממני וחוץ מאל על לא היה אף אחד.

יעקב מרגי: אז אל על אמר: תסכם איתם על המחיר.

יעקב מרגי: אני סברתי שהמחיר שדרשו הרוסים הוא גבוה מידי וביקשנו הפסקה.

יעקב מרגי: כשחזרתי, באתי, דיווחתי לשמיר, הוא גער בי ואמר: איך העזת בכלל להעמיד שאלה כספית?

יעקב מרגי: תחזור מיד תסכימו על כל מחיר שהרוסים דורשים, שאף פעם אני לא אשמע שאתם מעמידים את הכסף במקום זה.

יעקב מרגי: התביישתי, חזרתי והנושא סוכם.

יעקב מרגי: זה ששוורדנאזה אחר כך חיסל את ההסכם הזה אחרי טיסה ראשונה זה כבר סיפור אחר.

יעקב מרגי: אם כבר מדברים על האוצר כאן שאלו: האוצר נערך לעלייה מברית המועצות שהגיעה, למרות ההתרעות שהיו, בדיוק כמו שנערך לחסימת גבול מצרים נגד נחשול האפריקאים.

יעקב מרגי: בדיוק באותה מידה, בדיוק באותה צורה, בדיוק באותם החישובים.

יעקב מרגי: כשהאפריקאים הציפו את הארץ אז התחילו לחפש פתרונות.

יעקב מרגי: אז זה היה אותו דבר, למרות שההתרעה כל כך האוצר קיבל חצי שנה קודם עם פירוט מדוייק כמה אנשים יגיעו ובאיזה מקצועות ובאיזה גילאים.

יעקב מרגי: אבל כנראה שבמדינת ישראל שום דבר לא משתנה, במיוחד באוצר ואותן הגישות ואותן התפיסות גם היו.

יעקב מרגי: כך שאם אני צריך לסכם את פעולתו של שמיר בנושא הזה, אני רוצה רק להגיד דבר אחד נוסף שאולי לא מכירים.

יעקב מרגי: עוד משנת 68', 69' יצחק שמיר פעל והדגיש את כל מרצו, בהתאם ליכולות שלו שהוא רכש ובהתאם לכישורים שהוא רכש בחייו הקודמים, על מנת להכריח את ממשלת ישראל לשנות את המדיניות ולתמוך במאבק גלוי למען יהודי ברית המועצות, ולוותר על מדיניות של דיפלומטיה שקטה.

יעקב מרגי: הוא היה אחד מהבולטים ואחד היעילים בנושא הזה והמשיך לפעול באותה נחישות עד יומו האחרון.

יעקב מרגי: פעם אחרונה שדיברתי איתו זה היה חודש לפני שהוא אושפז.

יעקב מרגי: גם אז הוא נשאר בדיוק באותם עמדות, באותן התפיסות, באותה בהירות ובאותה נאמנות לעקרונות שלו גם בנושא העלייה וגם בנושאים אחרים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: יש לי רק שאלה אחת:

דני דנון: בקרב העולים יוצאי אתיופיה ותיכף נשמע גם אותם, מוקירים את פועלו של שמיר, באמת הוקרה והערכה אמיתית.

דני דנון: האם בקרב עולים יוצאי חבר העמים גם מכירים את פועלו ומוקירים את זה?

יעקב מרגי: אני לא חושב.

יעקב מרגי: אני חושב שגם בקרב ישראל הותיקה לא מכירים את זה, אז על אחת כמה וכמה בקרב העולים.

יעקב מרגי: חוץ מזה שהעולים עברו הרבה שטיפות מוח מאז שהם הגיעו מכל מיני פוליטיקאים ומשכתבי ההיסטוריה אז הם בקושי מבינים מה שקורה היום בישראל, אני כבר לא מדבר על מה שהיה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: מזכיר הממשלה מר צבי האוזר, בבקשה.

צבי האוזר: כפי שאמרתי, בניגוד לשני הדוברים הקודמים, לא באמת זכיתי לעבוד צמוד במחיצתו.

צבי האוזר: זכיתי, כמו שאמרתי, לעבוד תחתיו, אבל על שמיר אני לאורך כל השנים כאזרח, היתה לי תצפית משתתפת והיום כמזכיר הממשלה הפעולות שלו ופועלו ותפישותיו ויישום המדיניות.

צבי האוזר: יישום המדיניות הלכה למעשה בעיני היא מזהירה.

צבי האוזר: אני חושב שהיסטורית פועלו ושנות כהותנו כראש ממשלה ייזכרו בפרספקטיבה היסטורית באמת כשנים מכריעות ופעולות דרמטיות לטובת העם היהודי ומדינת ישראל.

צבי האוזר: עכשיו, כשאנחנו מסתכלים באמת בראייה כוללת ושוב אני מחזק ואני אומר את זה היום כמזכיר הממשלה, אני מבין את רמת הקשיים שעמדו בפני ראש הממשלה ליישם מדיניות, ליישם תפיסות אידיאולוגיות הלכה למעשה.

צבי האוזר: אני חושב שאפשר לזכור את שמיר כמי שעסק בעיקר ולא בתפל.

צבי האוזר: כשעושים את אינוונטר העיקר שלו ושוב, עם יישום, אחוזי יישום באמת מעוררים השתאות ומעוררים התפעלות.

צבי האוזר: אפשר למנות כ – 5, 6 תחומים שבסופו של יום שינו את מציאות חיינו ויש להם השפעה עד היום.

צבי האוזר: אני חושב שכמו שהוזכר פה, כמובן תחום העלייה.

צבי האוזר: אותה פעולה מדינית שעשתה צדק היסטורי ושינתה מציאות על ידי שלילת הקונבנציה שהיתה שיהודי ברית המועצות הם בחזקת פליטים, ושינתה את כל הגל מלהגיע לארצות הברית, להגיע לישראל.

צבי האוזר: אין ספק שאם ההסדר הזה לא היה משונה, זאת אומרת, לא היה משתנה אני חושב שהיו מגיעים, בהערכות, אולי קדמי יכול להגיד יותר, אבל בערך כ – 10 אחוז, 20 אחוז ממה שהגיעו.

צבי האוזר: אין ספק שדמותה, עוצמתה וחוסנה של מדינת ישראל השתנו בגין אותה עלייה מברית המועצות.

צבי האוזר: עכשיו, העלייה לא רק היתה בפעולה הזאת, אלא מיידיותה ומהירותה.

צבי האוזר: הקליטה, כמו ששמענו, מספרים בלתי נתפסים.

צבי האוזר: קרוב ל – 200,000 בשנה.

צבי האוזר: צריך להבין היום, מי שיושב היום על ההגאים ומי שיושב היום על הדברים, אני שומע את הנתונים, מכיר את הנתונים, מסתכל היום על ההתמודדות שלנו על הבאה של 4,000 איש יוצאי אתיופיה, הפלשמורה, ועיני כלות.

צבי האוזר: באמת, עיני כלות.

צבי האוזר: אני מבין.

צבי האוזר: אני חושב שגדולתו של ראש הממשלה היתה העלייה המיידית בכל כמות, ללא תנאי.

צבי האוזר: נדמה לי, גם אני מכיר סיפורים על הצעות למדרגיות, סלקטיביות, תיעדוף באותה עליה.

צבי האוזר: הדברים האלה נשללו בכל תוקף ונעשו בכל הזדמנות, בכל תנאי.

צבי האוזר: יש באמת אותה מסה עצומה של עולים מברית המועצות.

צבי האוזר: יש את אותו מבצע מרהיב ומזהיר וחשוב של מבצע שלמה של העלייה של כמויות נדמה לי כ – 14,000, נכון?

צבי האוזר: 15,000 - - -

יוסף הדנה: קרוב ל-15,000.

צבי האוזר: קרוב ל-15,000 בשעות.

דני דנון: היה לזה אישור תקציבי?

צבי האוזר: זהו, עכשיו אתם צוחקים, אנחנו מדברים היום גבוהה, גבוהה.

צבי האוזר: אני מכיר איך החלטות מתקבלות.

צבי האוזר: אני מכיר את הדיונים.

צבי האוזר: אני מכיר את כל הסיבות למה לא.

צבי האוזר: הסיבות הנכונות, האמיתיות, האוטנטיות, לא המניפולטיביות.

צבי האוזר: הנכונות בראייה צרה, כל אחד לגופו, אבל צריך לשבת ראש הממשלה שבראיית רוחב, בהבנה היסטורית ובעיקר בהבנה היסטורית, בהכרה היסטורית.

צבי האוזר: אני חושב ששמה שמיר ניחן להכריע באותה נקודה, לכופף את המערכת לטובת מה שנראה כבלתי אפשרי.

צבי האוזר: אני חושב ששמיר, במבחן הזה, עמד פעם אחר פעם וייזכר בפרספקטיבה היסטורית כאחד הבודדים שבאותם נקודות הכריעו לכיוון הנכון.

צבי האוזר: הדבר הנוסף, לא פחות קשה, לא פחות חשוב: עיקרון האחדות.

צבי האוזר: האחדות בעם ישראל וממשלת האחדות כפעולה פוליטית.

צבי האוזר: צריך להגיד ולשים את הדברים על השולחן.

צבי האוזר: אומנם היתה ממשלת אחדות קודמת לממשלת האחדות שיצחק שמיר היה שותף בה, ממשלת האחדות טרום מלחמת ששת הימים, אבל אין להשוות את מצב החירום ואת תחושת החירום, תחושת הסכנה המוחשית והמיידית לגורלה של המדינה שהביאה לממשלת האחדות הראשונה, לתחושת החשיבות, הדחיפות, החשיבות לממשלת אחדות בשנות ה – 80' שאומנם המדינה היתה במשבר כלכלי גדול, במשברים אחרים, אבל עדיין היה צריך להתגבר על אינסטינקט פוליטי.

צבי האוזר: כולנו יודעים מה המשמעויות של הזרמים התת קרקעיים שמובילים לצנטריפוגה של היפרדות ולא של אחדות.

צבי האוזר: אני חושב שגם ממשלת האחדות השנייה, שלא היתה מחויבת המציאות מבחינת התוצאה הפוליטית, ולמרות זאת היתה הכרעה של ראש הממשלה ואני מניח, בניגוד לעצות של אחרים ובניגוד לראייה כן ללכת אחרי אחדות ולבסס את עוצמתה של ישראל על עיקרון של אחדות פוליטית וגיבוש כוחות, אני חושב שגם כאן גדולתו של יצחק שמיר בלטה ואופייה ברגע הנכון, ברגעים הקשים והוכרעה לצד הנכון של ההיסטוריה.

צבי האוזר: אני חושב שממשלת האחדות הביאה בתקופתו, ואני קורא לזה: העשור של שמיר, אם נגדיר את זה מאז ראש ממשלה, באמצע הוא התחלף בממשלת האחדות, אבל כמובן 83' - 92', העשור הזה, תכנית הייצוב הכלכלית שישראל עמדה על עברי פי פחת ואותה הכרעה היסטורית פוליטית על אחדות ופעולה נחושה לייצוב המערכת הכלכלית הציל את ישראל ממצב שאנחנו רואים היום מדינות אחרות בעולם שמתמודדות בסיטואציות דומות ומגיעות לידי פשיטת רגל, מגיעות לידי הידרדרות כלכלית, הידרדרות חברתית.

צבי האוזר: בצד המדיני – אני חושב שגם כאן אפשר, בפרספקטיבה היסטורית לראות פעולה מזהירה שמצליחה לשזור חוט שני שמאגד בתוכו את האינטרסים הישראלים בראיית ראש הממשלה דאז, יצחק שמיר, והשגה ועמידה על כל אותם אינטרסים כאשר אני חושב שיצחק שמיר פעל בזירה המדינית לקידום ולהרחבת ההכרה במדינת ישראל ופעולה נחרצת בתהליך מדיני להשגת שלום תוך כדי עמידה על כל העקרונות, כאשר שיאה של הפעולה הזאת זה היה באמת בועידת מדריד שבה הגיעו, כמדומני, נציגי כל מדינות ערב, אני חושב תופעה, או אירוע היסטורי שלא חזר על עצמו, כאשר המפגש הזה מקוים והדיאלוג הזה מקוים ללא תנאים מוקדמים מהצד השני, מקוים על ידי התעקשות של יצחק שמיר בראייה דאז, על משלחת ירדנית פלשתינית משותפת ולא נפרדת, מלווה בחידוש יחסים מדיניים בין ישראל למדינות אחרות, כאשר הפעולה המדינית הזאת נעשית לצד פעולה אחרת, מקבילה, שהיא היתה בראש מענייניו האידיאיים של ראש הממשלה, של יישוב ארץ ישראל כולה.

צבי האוזר: אנחנו לוקחים את מפעל ההתיישבות ביהודה ושומרון, שעוצב כתפישה אידיאית אידיאולוגית, כיעד לאומי בכל שנות כהונתו.

צבי האוזר: אני חושב שהשינוי והפריצה הגדולה ושינוי המציאות בשטח ביהודה ושומרון מתרחש באמת ובעצם בתקופת העשור ... של שמיר.

צבי האוזר: לראות היום, באמת בפרספקטיבה, אומנם הזמנים הם לא אותם זמנים והקשיים הם לא אותם קשיים, והאנשים אחרים, למרות שהים אותו ים, לראות איך ביד אחת נוהלה פה פעילות מדינית אינטנסיבית וביד שניה פעילות התיישבותית, אין לי ספק שהיה פה ניצול נכון, ראייה נכוחה של חלון הזדמנויות היסטורי, והכרעות נכונות.

צבי האוזר: אני מניח שלא היה פשוט ולא היה קל לעשות את הדברים.

צבי האוזר: לצד זה, ובזה אני אסיים, שני דברים וגם אותם אי אפשר שלא למנות באותה אבחת יעף, אני בטוח שאני מדלג על הרבה מאד דברים, אבל התבונה המדינית באיפוק במלחמת המפרץ שגם אני יושב היום איפה שאני יושב, אני מבין, מנסה לעשות סימולציה לסיטואציה שבה עמד ראש הממשלה, שבה עמדה המערכת הפוליטית, המערכת המדינית, אין לי ספק, היתה שם הכרעה אמיצה והוכיחה את עצמה היסטורית ולא פשוטה בכלל.

צבי האוזר: אני מניח שאנשים שעבדו לצידו יכולים להעיד על כך.

צבי האוזר: בואו לא נשכח עוד דבר – מיגור האינתיפאדה.

צבי האוזר: אינתיפאדה שפרצה בקול תרועה, הסתיימה בקול ענות חלושה בסיומה של הקדנציה של שמיר.

צבי האוזר: אני חושה ששמיר העביר את המפתחות הלאה כאשר אש"ף – הארגון לשחרור פלשתין - הרחק בתוניס, ההתקוממות העממית מדוכאת.

צבי האוזר: הסדר שב על כנו בפעולה נחושה, רציפה שמורכבת, אני מניח, מאין ספור החלטות קטנות והנחיות ועמידות.

צבי האוזר: אין ספק שגם זה מבחן שהוא עמד בו.

צבי האוזר: תבונתו וראייתו ההיסטורית ונחישותו של ראש הממשלה עמדה כאן במבחן ואני באמת חושב שההיסטוריה, כמו שנאמר כאן, אולי עשתה בו בהווה חטא מבחינת מיעוט, או הפחתת ייחוס לגבי פועלו, אבל לדעתי לאורך זמן, לאורך השנים היסטוריונים ואנשים שיתעמקו ויבינו את רוחה של התקופה ואתגרי התקופה יזקפו לזכותו באמת פועל רב וחשיבות רבה בראי ההיסטוריה שלנו ובשרשרת ראשי הממשלות.

צבי האוזר: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה למזכיר הממשלה מר צבי האוזר.

דני דנון: אני רוצה לבקש ממר יוסי אחימאיר, חבר הכנסת לשעבר, שגם יצא לו לעבוד עם ראש הממשלה שמיר, אני מבקש מהאנשים שעבדו עם ראש הממשלה והכירו לנסות להתמקד בנושא העלייה, כי אם נדבר על מורשתו של שמיר אנחנו נוכל לסגור פה 3 ימים לפחות.

דני דנון: בבקשה מר אחימאיר.

יוסי אחימאיר: תודה רבה לך יושב ראש הועדה, חבר הכנסת דני דנון.

יוסי אחימאיר: אני מודה על עצם קיום הישיבה הזאת כאן בועדת העלייה של הכנסת.

יוסי אחימאיר: אפשר היה לעשות את אותה ישיבה בעקבות מה ששמענו עכשיו ממזכיר הממשלה, לעשות את אותה ישיבה כמובן גם בועדת הכלכלה, לאור ההישגים הכלכליים שלו, שלא ידועים.

יוסי אחימאיר: בועדת חוץ וביטחון – ההישגים המדיניים, ההישגים הביטחוניים שפורטו כאן.

יוסי אחימאיר: כמובן ועדת הכנסת, הוא היה יושב ראש הכנסת וניצל את התפקיד הזה בצורה יפה ואירח את הנשיא המנוח המצרי סאדאת.

יוסי אחימאיר: אני באמת משתאה מאז ששמיר נפטר, לנוכח מאמרי השבח ודברי השבח שמושמעים, בצדק, דברים שלא שמענו כמעט מאז שהוא עזב את התפקיד, מאז שהוא עזב את החיים הפוליטיים.

יוסי אחימאיר: קודם כל את תפקיד ראש הממשלה לפני 20 שנה ולאחר מכן את הכנסת ב – 1996.

יוסי אחימאיר: הוא לא עסק ביחסי ציבור.

יוסי אחימאיר: הוא לא עסק בשבחים עצמיים והנה הדברים יוצאים, צצים וצפים, וטוב שכך.

יוסי אחימאיר: אני צריך להגיד שחלק מהדברים האלה כבר ראו אור בכרך שיצא בשנת 2008 בספר "כסלע איתן" שגם כן מביא הרבה מהישגיו ופועלו של שמיר, דברים שלא היו ידועים, על ידי כותבים שחלקם גם יושב עמנו כאן.

יוסי אחימאיר: אבל זה טבעי באמת שהישיבה הראשונה לאחר פטירתו נעשית במקום הזה, כי העלייה היתה בבת עיניו, כפי שכבר נאמר והרבה דברים שנאמרו כאן אני לא אחזור עליהם.

יוסי אחימאיר: יצחק שמיר עצמו היה, מה שנקרא, עולה חדש בשנת 1935 כשהוא שעה לקריאתו של זאב ז'בוטינסקי: חסלו את הגולה, ולא – הגולה תחסל אתכם.

יוסי אחימאיר: הוא עלה בגיל 20 והוא בכלל לא זוכר, במירכאות, שהוא נולד בפולין ושהוא חי בפולין.

יוסי אחימאיר: אבל הוא הציל את עצמו ועוד כמה, כ - 20, 30,000 יהודים שעו לקריאה הזאת, עשו את הספורט הלאומי ועלו לארץ בטרם מלחמת העולם השנייה ויצחק שמיר ביניהם, ויצחק שמיר, מרגע שכף רגלו דרכה בארץ, באדמת המולדת, הוא באמת ראה את עצמו כארץ ישראלי מובהק.

יוסי אחימאיר: זה היה החלום שלו שלא רק הוא יעלה, אלא שגם המוני היהודים יעלו.

יוסי אחימאיר: משפחתו לא זכתה לכך, היא נספתה בשואה וכפי שנאמר כאן, הוא עסק בעלייה באמת עוד בפעילותו בתנועת החרות, שהוא הצטרף לתנועת החרות, לחיים הפוליטיים והיה בראש אגף שעסק ועודד את הקשר עם יהודי ברית המועצות, בשליחת חומרים חשאיים שהיו אסורים אז לברית המועצות כדי לשלוח מסרים ליהודים שמה שהנה לא שכחו אתכם, שיש מי שחושב עליכם, שפועלים למענכם והמסרים האלה היו באמת חשובים ביותר מבחינת ההתעוררות היהודית ברוסיה תחת השלטון הקומוניסטי.

יוסי אחימאיר: הוא היה חסיד ולוחם למען ארץ ישראל השלמה, אבל הוא היה חסיד ולוחם למען העם השלם.

יוסי אחימאיר: הוא ראה את ארץ ישראל השלמה והעם השלם מאוחדים ביחד כאן באדמת המולדת ולשם כך הוא פעל.

יוסי אחימאיר: כמובן כשכבר היו הכלים בידיו, כלומר, כשהוא היה שר חוץ ולאחר מכן ראש ממשלה, הוא בהחלט פעל להפעיל לחץ, ישראל הקטנה הפעילה לחץ על ברית המועצות, כפי שכבר תואר כאן, לפתוח את השערים והוא תמך, כפי שנאמר כאן, במאבק הבינלאומי של יהודים, של גופים יהודיים בעולם, בארצות הברית, באירופה, כדי להפעיל לחץ על ברית המועצות ולהתנות את שיפור היחסים עימה בשיפור היחס ליהודים שם ובפתיחת השערים.

יוסי אחימאיר: אותו הדבר בנושא יהודי אתיופיה.

יוסי אחימאיר: בנושא הזה אני פחות בקיא ויודע, כי המגעים שם באמת היו סודיים וחשאיים וטיפלה בזה בעיקר, עד כמה שאני זוכר, המזכירות הצבאית שהיתה לצידו של ראש הממשלה.

יוסי אחימאיר: היו פגישות בין ראש הממשלה לבין שליט אתיופיה מנגיסטו, הוא היה בארץ ושמיר היה באתיופיה והיו קשרים ומשאים ומתנים.

יוסי אחימאיר: בסופו של דבר הוא הצליח להביא לכך שמבצע שלמה יצא לדרך.

יוסי אחימאיר: אני זוכר את הסצנה בנמל התעופה בן גוריון, בנתב"ג, כשהמטוסים באים אחד אחרי השני והיהודים האתיופיים יורדים מהמטוס ומנשקים את אדמת המולדת ואני רואה את שמיר עומד לצידי ומוחה דמעה בקצה העין.

יוסי אחימאיר: שמיר הקשוח, שמיר המופנם פתאום לא יכול לשלוט ברגשותיו ודמעה נוזלת מעינו, כל כך הוא התרגש וכל כך הוא נפעם להתגשמות החלום הזה שגם יהודי אתיופיה מתאחדים עם המולדת.

יוסי אחימאיר: אותו דבר עם יהודי ברית המועצות כמובן.

יוסי אחימאיר: הוא היה ראש ממשלה שדלתו היתה פתוחה לראשי נתיב, אם זה דוד ברטוב, או אם זה יעקב קדמי.

יוסי אחימאיר: הוא דחה כל דבר אחר כדי לשמוע דיווחים מהם על הנושא של קידום נושא העלייה מברית המועצות.

יוסי אחימאיר: כל משלחת שהיתה יוצאת לברית המועצות, למשל, משלחת שהיתה קשורה ליריד הספרים הבינלאומי.

יוסי אחימאיר: כאשר היו שולחים עם המשלחת מאות ספרים, שמים אותם על המדף ורואים איך שהיהודים, מאפשרים להם לקחת את הספרים, להתנפל עליהם ו"לגנוב" אותם, כן?

יוסי אחימאיר: זו היתה המטרה שהם ייקחו והספרים יתפזרו ברחבי ברית המועצות ולאחר מכן המשלחת היתה חוזרת לארץ ושמיר היה מקבל אותם וגם פה הוא ישב בלשכתו ושמע את הדיווחים המרגשים של המשלחת על הכמיהה של יהודי ברית המועצות לארץ ושוב ראיתי אותו שכעינו דומעת והוא מתרגש.

יוסי אחימאיר: כמובן שדובר פה בהרחבה ואני לא ארחיב, על המאבק שלו למניעת הנשירה, שזה היתה הרעה החולה.

יוסי אחימאיר: הנשירה היתה פשוט פגיעה ברעיון הציוני וכשהוא הופיע, אתה סיפרת בפלורידה על איך שהוא אמר שצפוי גל עלייה כזה וכזה.

יוסי אחימאיר: אני זוכר בדיוק את אותו דבר באיזה שהוא אירוע במעלה החמישה, שהוא דיבר על כך שצפוי גל עלייה וצחקו עליו: עוד פעם הוא מדבר שטויות ולא יודע מה שהוא אומר.

יוסי אחימאיר: בתוך חצי שנה, שנה, התחיל זרם העלייה הגדול הזה לעלות ולא לנשור ואני חושב שזה היה הישג גדול.

יוסי אחימאיר: היום אנחנו מתברכים בעשרות אלפי עולים מאתיופיה שנקלטים ומתערים פה בארץ.

יוסי אחימאיר: מליון יהודים מברית המועצות, שאני לא יודע איך היתה נראית המדינה היום אלמלא התגבורת העצומה הזאת של כוח אדם ותוספת של המוני אחים יהודיים שהגיעו לארץ.

יוסי אחימאיר: יחד עם זה, צריך להודות, אתה רמזת, או מישהו פה אמר שהם אלה שלא הצביעו בעדו ב – 1992, היהודים הרוסים.

יוסי אחימאיר: אכן יש בזה הרבה מידה של אמת.

יוסי אחימאיר: רוב העלייה הזאת שהגיעה בתחילת שנות ה – 90' הם קיוו שמיד כבר תהיה עבודה, תהיה עבודה ותהיה תעסוקה והכל יהיה ברצף של המשכיות משם לכאן וזה לא הולך ככה.

יוסי אחימאיר: הוא תמיד אמר: צריך לקחת שנתיים, שלוש עד שאדם מגיע למקום חדש, אפילו שזה ארץ ישראל, אפילו שזה מדינת היהודים.

יוסי אחימאיר: עד שהוא נקלט במקום העבודה, יהיה רופא, יהיה נהג, יהיה עובד פשוט, לוקח זמן, יש קשיי שפה.

יוסי אחימאיר: עד שאתה נקלט, עד שאתה מתערה, עד שאתה חלק מהחברה, אבל אצל רובם, צריך להודות, רוחם היתה קצרה וכמובן היתה הסתה בקרבם, אנחנו מדברים על מערכת הבחירות של 1992, היתה הסתה שאין לכם עבודה, אבל יש מפלגת העבודה ואכן הצליחו קצת "לעבוד" עליהם וגרמו לכך שבאותו זמן חלק נכבד, חלק גדול מיהודי רוסיה ששמיר פעל להבאתם ארצה, להעלאתם לארץ ישראל, הצביעו למערך, הצביעו נגד הליכוד, נגד יצחק שמיר, והם אלה שגרמו, במידה מסוימת להפלתו, להפלת הליכוד באותו זמן מהשלטון.

יוסי אחימאיר: יש כמובן סיבות אחרות שלא כאן המקום והזמן לפרט אותם, אבל באמת זו היתה טעות, נדמה לי שרוב יהודי רוסיה שהצביעו אז "עבודה", היום וכבר לפני כמה שנים, התחרטו על זה ובאמת הבינו שזו היתה טעות גדולה, כמו שגורמים אחרים בימין שפעלו להפלת שמיר גם הם היום מתחרטים ומכים על חטא.

יוסי אחימאיר: אבל בכל הזדמנות, כמעט בכל מצב, שמיר הניף את דגל העלייה.

יוסי אחימאיר: אני ערכתי ספר מאמרים שלו "נאום ראש הממשלה" ואני מוצא פה הרבה נאומים שלו בנושא העלייה, בנושא הקליטה, שזה היה נושא שממש היה בראש מעייניו וכפי שנאמר פה גם לאחר שהוא פרש מהתפקיד שלו, גם אני ביקרתי אותו הרבה פעמים, כל עוד אפשר היה לבקר, בבית אמות משפט, הוא דיבר על נושא העלייה ועל העלייה מארצות הברית.

יוסי אחימאיר: הוא האמין שיהודי ארצות הברית בחלקם הגדול, או הפחות גדול, עוד יגיע לישראל.

יוסי אחימאיר: הם יגיעו לישראל ויעלו ארצה, אם אנחנו, כפי שאמר השופט רובינשטיין, נפעיל מערכת חינוך, נעודד את החינוך היהודי, העברי בקרב יהודי ארצות הברית.

יוסי אחימאיר: היום, במידה מסוימת, עושים את זה על ידי תגלית, על ידי פעולות כאלה ואחרות.

יוסי אחימאיר: הוא לקח כדוגמא את החינוך שהוא עצמו קיבל בילדותו, כשהוא גדל והתחנך בביאליסטוק, בבית ספר היהודי, העברי בביאליסטוק.

יוסי אחימאיר: הוא אומר: עצם החינוך העברי היהודי הזה שהוטמע בו הפך אותו למה שהוא הפך אותו.

יוסי אחימאיר: אם יורשה לי לקרוא 3 קטעים מהספר הזה, קצרים - - -

דני דנון: קטע אחד יוסי.

יוסי אחימאיר: קטע אחד.

יוסי אחימאיר: היה ב – 1988 אירוע לציון עליית "אף על פי" של תנועת ז'בוטינסקי והוא אמר ככה, יצחק שמיר: "התלמוד אומר כי גדול יום קיבוץ גלויות כיום שנבראו בו שמים וארץ.

יוסי אחימאיר: בעצם ישיבתנו כאן אנחנו בוראים מידי יום ביומו שמים וארץ חדשים.

יוסי אחימאיר: נוסיף להאמין ברוח "אף על פי".

יוסי אחימאיר: אף על פי שהשלום בושש לבוא, אף על פי שהאיבה הערבית נמשכת.

יוסי אחימאיר: אף על פי שטרם קיבצנו את כל גלויותינו לא נרפה ממאמצינו לקרוא ליהודים להשתתף בבניין הארץ, להעניק לעמנו ביטחון ללא סייג ולייחל לשלום אמת, ואף על פי שיתמהמה בוא יבוא".

יוסי אחימאיר: אני חושב שמהישיבה הזאת צריכה לצאת קריאה שצריך להחזיר ולהניף את דגל העלייה.

יוסי אחימאיר: אני חושב שדגל העלייה ירד בזמן האחרון.

יוסי אחימאיר: לא מדברים על עלייה, לא מדברים על עידוד העלייה.

יוסי אחימאיר: אני חושב שברוח יצחק שמיר צריך לחזור ולהניף את דגל העלייה, זו מורשתו של יצחק שמיר, זיכרונו לברכה.

דני דנון: תודה רבה מר יוסי אחימאיר.

דני דנון: אני רוצה לבקש מהקייס אביהו עזריה.

דני דנון: בבקשה כבוד הקייס.

עזריה אביהו: תודה.

עזריה אביהו: אני לא מכיר אישית את אדון יצחק שמיר ז"ל.

עזריה אביהו: אבל אני מעלייתי ב – 91' את ההתרגשות ואני יודע.

עזריה אביהו: אבא שלי זיכרונו לברכה, שנפטר לפני שנה קייס הקייסים, שהוא היה במחנה באדיס אבבה, הוא אמר:

עזריה אביהו: אני עולה אחרון עם הקהילה שלי.

עזריה אביהו: אז היתה לקהילה, באותו ערב שהיה ביום שישי בעלייה.

עזריה אביהו: העלייה היתה ממש בהתרגשות גדולה עם המטוסים, עם האוטובוסים, אז מאז אנחנו באנו כל הקהילה, עד עכשיו התמונה של יצחק שמיר נמצאת במזנון.

עזריה אביהו: הקהילה שמרגישים יצחק שמיר אבא שלהם.

עזריה אביהו: יום הולדת מדינת ישראל.

עזריה אביהו: גם מרגישים עד עכשיו לא יהיה ראש ממשלה כמו יצחק שמיר שהיה גם ...

עזריה אביהו: שלו, גם אהב את יהודי אתיופיה וגם בעלייה וגם הסתובב בכל אתרי הקרוואנים, כל המרכז קליטה שהסתובב, גם העולים המשפחות הגדולות והצטלם.

עזריה אביהו: אני לפני שבוע שבאנו מהבוקר, ליווינו אותו כמה קייסים וכמה זקני העדה באו עם התמונות שהצטלם איתם בבית במרכז הקליטה.

דני דנון: יש לך תמונות?

עזריה אביהו: כרגע אין לי, אבל כשאני הייתי באותו יום, 4, 5 אנשים שבאו ממעלה אדומים, באו ב – 84', היו במרכז קליטה במלון "דן" שמשפחה גדולה היתה שהצטלם איתם.

עזריה אביהו: 28 שנים התמונה נמצאת במזנון עם המשפחה שלהם עם יצחק שמיר.

עזריה אביהו: הם עכשיו נמצאים בכפר ...

עזריה אביהו: עד כדי כך העדה מאמינה בו שעד היום האחרון שלו מכבדים אותו.

עזריה אביהו: אני ראיתי גם התרגשות כל הקהילה שבאה לזמן האחרון שלו, נתנו לו מעמד אחרון שכיבד אותו מהבוקר עד הערב.

עזריה אביהו: אתם יודעים שראיתם הם ליוו את ההתרגשות, את הכאב וכל אחד היה לו התרגשות יצחק שמיר אבא של יהודי אתיופיה.

עזריה אביהו: זה מה שאני יודע.

עזריה אביהו: תודה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני רוצה לבקש ממר הרצל מקוב, ראש מרכז מורשת בגין.

דני דנון: אתה היום עוסק בהנצחתו של מנחם בגין, אבל יצא לך לעבוד קרוב מאד לראש הממשלה שמיר.

דני דנון: היינו שמחים קצת לשמוע חוויות ורשמים שלך.

הרצל מקוב: ראשית אני רוצה להצטרף, אדוני יושב ראש הועדה לברכות על קיום האירוע הזה.

הרצל מקוב: למי שמכיר יודע שזה לא טריוויאלי.

הרצל מקוב: בלי ספק הנושא הזה של העלייה הוא באמת הנושא שראוי שיהיה הראשון בנושאים שמזכירים בהם את יצחק שמיר.

הרצל מקוב: אם אנחנו מדברים על מורשת יצחק שמיר, אחת מהמורשות שלו היתה, הוא לא אהב דברנות.

הרצל מקוב: הוא לא אהב שמדברים הרבה.

הרצל מקוב: הוא בעצמו לפעמים הואשם שבישיבות ממשלה, כשהוא היה שר, הוא לא השתתף בדיון.

הרצל מקוב: הוא פעם אמר לי: למה צריך להגיד פעם חמישית את אותו דבר?

הרצל מקוב: כבר השר ההוא אמר את זה, השר הזה אמר את זה.

הרצל מקוב: למה צריך להגיד עוד פעם רק בשביל שיהיה בפרוטוקול?

הרצל מקוב: זה אולי מה שיוסי רמז שהוא לא היה עסוק, אולי אפילו לא מודע לענייני יחסי הציבור ולאיך דברים נרשמים בהיסטוריה.

הרצל מקוב: אני מניח שאני גם אחטא בעניין הזה, אני אשתדל להיות כמה שיותר קרוב למורשת שלו בהקשר הזה.

הרצל מקוב: לכן רוב הדברים נאמרו.

הרצל מקוב: אני רק רוצה אולי להדגיש.

הרצל מקוב: יעקב קדמי ציין את הכניסה שלו לחיים הפוליטיים.

הרצל מקוב: אפשר לומר שיש הרבה, אולי רוב אנשי הציבור, פוליטיקאים, נכנסים לפוליטיקה כדי לעשות פוליטיקה.

הרצל מקוב: בהתאם לתפקיד שלהם הם מתאהבים בנושא.

הרצל מקוב: מי שנהיה שר התיירות פתאום הוא נורא אוהב תיירות, מי שהוא שר הקליטה פתאום הוא נורא אוהב עולים, שבוע אחרי זה הוא עובר לתפקיד אחר, אז כבר האהבה עוברת.

הרצל מקוב: יצחק שמיר לא בא לחיים הפוליטיים בשביל פוליטיקה וכפי שנאמר פה כבר הוא בא כדי לעסוק בעלייה.

הרצל מקוב: הוא בא, דפק בדלת במצודת זאב ואמר: אני רוצה לטפל בנושא הזה של העולים.

הרצל מקוב: אחר כך תהפוכות פוליטיות בתוך תנועת החירות, היה מרד של עזר ויצמן ובגין נשאר בלי ממסד, אז הוא הטיל עליו להיות ראש אגף ארגון ואחר כך יושב ראש ההנהלה.

הרצל מקוב: אבל העניין שהביא אותו, ובעיני גם היתה סגירת מעגל מה שהביא אותו לפוליטיקה את הנושא של העלייה ומיד כשהוא סיים את החיים הפוליטיים, או את תפקיד ראש הממשלה, אז עבדתי איתו, הוא פנה לישה שוב וביקש לארגן לעצמו סיור בברית המועצות לשעבר.

הרצל מקוב: זה שבועות אחרי שהוא גמר להיות ראש ממשלה, התמקם במשרד בתל אביב, פגש את יאשה, שהיה מידי פעם בא ואמר לו: אני רוצה לראות את החיים האלה ועבר המון ערים.

הרצל מקוב: היינו במוסקבה, בקייב, בסן פטרבורג, גם נסע לעיירה שלו ברוז'נוי, אבל לשם טסנו ממינסק אני חושב, בהליקופטרים.

הרצל מקוב: המגע והקשר עם העולים היו בעיניו הדבר הכי משמעותי.

הרצל מקוב: אני רוצה לספר בהקשר הזה עוד סיפור אחד שאולי מעיד על זה.

הרצל מקוב: סיפר ג'ורג' שולץ שאמרו על יצחק שמיר שהוא איש שאמר: לא.

הרצל מקוב: בהזדמנות, נדמה לי זה היה או שכששמיר קיבל אזרחות כבוד של עיריית תל אביב, או כשחגגו לו יום הולדת ושולץ סיפר שהוא הגיע ממוסקבה לכאן לארץ, היה במהלך חול המועד פסח והוא היה לו רעיון לעשות איזה שהוא מסגרת של ועידה עם ירדן והיתה לו פגישה צריכה להיות במוצאי שבת עם שמיר בבית.

הרצל מקוב: הוא אומר: אמרתי לעוזרים שלי: זה יכול להיות פגישה מאד קצרה, כי יבוא שמיר ויגיד: לא.

הרצל מקוב: וזה יכול להיות פגישה מאד ארוכה כי שמיר יבוא ויגיד: כן, אבל א', ב', ג', ד' וכן הלאה וכן הלאה.

הרצל מקוב: הוא מספר מה שקרה בפגישה זה שהגענו לבית ראש הממשלה, אכלנו ואז אמרתי לראש הממשלה שמיר: זאת ההצעה שלי, וראש הממשלה אמר: אדוני מזכיר המדינה, אנחנו יודעים שאתה ידיד שלנו, אנחנו סומכים עליך.

הרצל מקוב: בסדר גמור.

הרצל מקוב: כן.

הרצל מקוב: ותיסע לחוסיין ותנסה לסגור איתו.

הרצל מקוב: הוא אומר: זה היה מאד קצר, אבל הפגישה התארכה מאד כי אז שמיר ישב חצי לילה בערך ותיחקר אותו על הביקור שלו במוסקבה, כי שולץ היה שם בליל הסדר עם סירובניקים.

הרצל מקוב: והוא שאל אותו על האיש הזה ועל האיש ההוא.

הרצל מקוב: אז הוא אומר: אז היתה פגישה מאד ארוכה, כן, בניגוד לתחזיות שלי.

הרצל מקוב: ויש סיפורים כאלה גם על החוזרים ממה שהזכיר יוסי מיריד הספרים שהוא תיחקר אותם על הפעיל הזה ועל הפעיל ההוא.

הרצל מקוב: הנושא הזה היה בראש מעייניו.

הרצל מקוב: אין ספק זה הוזכר, הנושא של ביטול מעמד הפליט.

הרצל מקוב: זה לא היה טריוויאלי.

הרצל מקוב: זה היה מאבק גם עם הממשל האמריקאי וגם, כפי שהוזכר, עם יהדות ארצות הברית.

הרצל מקוב: לא דבר פשוט.

הרצל מקוב: אני רוצה להגיד עוד נקודה אחת – וזה הנושא של החינוך היהודי שגם כן הוזכר פה.

הרצל מקוב: באמת אחרי שהוא פרש מראשות הממשלה זה הנושא שבער בו וכל מסע שלו בארצות הברית, חלק מהם ליוויתי אותו, הוא נפגש עם התנועה הרפורמית ועם התנועה הקונסרבטיבית ועם פעילים כאלה ואחרים, כדי שיקימו רשת חינוך.

הרצל מקוב: הוא האמין שצריך להקים בסגנון התרבות, רשת תרבות שבה הוא התחנך, כפי שיוסי אמר, שמה שהוא אמר שזה יצר שהוא, מהיום שהא זוכר את עצמו, מה שעניין אותו זה מה שקורה בארץ ישראל ולא מה שקורה בפולין וזה תוצאה של החינוך העברי, גם השפה העברית.

הרצל מקוב: הוא באמת, כנראה גם ההורים שלו, הוא נולד כאמור ברוז'נוי, שמה למד בהתחלה, עבר אחר כך לוולקוביס כדי ללמוד בבית ספר עברי.

הרצל מקוב: משם עבר לביאליסטוק לגימנסיה העברית.

הרצל מקוב: כל החינוך שלו היה חינוך עברי והוא האמין שזה מה שיוצר את הארץ ישראליות גם בקרב יהודי הגולה.

הרצל מקוב: יוצר את המרכזיות הזאת של ציון בתפיסה של כל יהודי ויהודי.

הרצל מקוב: אני חושב שבשני הדברים האלה באמת בחינוך יהודי ובעלייה זה נושאים שמין הראוי להרים את הדגל בהם.

דני דנון: תודה רבה מר הרצל מקוב.

דני דנון: אני רוצה לבקש מצגה, שיש לך סיפור אישי, נדמה לי שכבר סיפרת אותו בועדה, אני חושב, אבל אני אשמח לשמוע אותו שוב, בבקשה.

צגה מלקו: אני אספר סיפור קצר.

צגה מלקו: קודם כל, אני מאד מברכת על הישיבה הזאת, גם על ההזדמנות שנתנה לי לספר את הסיפור האישי.

צגה מלקו: אני את ראש הממשלה יצחק שמיר לא הכרתי אישית.

צגה מלקו: אני עליתי ב – 1984 בגיל 16.

צגה מלקו: אז בזמני הנערים היינו עולים בלי משפחה.

צגה מלקו: אז חיכיתי להורי כמו כולם, עד מבצע שלמה.

צגה מלקו: מגיע מבצע שלמה ועולים מגיעים תוך 36 שעות, כ – 15,000 יהודי אתיופיה.

צגה מלקו: אני מחכה למשפחה.

צגה מלקו: כולם התפזרו בבתי הארחה, במלון, בכל מיני מקומות.

צגה מלקו: אז אמרו: הורי הגיעו לארץ, הם נמצאים בצפון הארץ בכפר החורש.

צגה מלקו: שמחתי מאד ואני התנדבתי בינתיים לתרגם לעולים במלון "דיפלומט" ועבדתי בקול ישראל שידור לעולים, עד היום, אז שמחתי שהורי הגיעו.

צגה מלקו: אני מצלצלת לכפר החורש, בודקים ברשימה.

צגה מלקו: אומרים: לא מופיעים.

צגה מלקו: אבא ואימא, אחי ואחותי, אף אחד לא מופיע.

צגה מלקו: אני מצלצלת לעובדי הסוכנות היהודית, מיכה פלדמן אחד מהם, זה היה האחראי, אני מצלצלת, אני שואלת אותו, הוא בודק בכל מקום.

צגה מלקו: המשפחה לא הגיעה.

צגה מלקו: אז בינתיים המורדים השתלטו על עיר הבירה, אדיס אבבה, מה שאנחנו רואים בטלביזיה מלחמה, אדיס אבבה בוערת, אין מה לעשות.

צגה מלקו: אני מתקשרת בטלפון לאדיס אבבה בבית שהשכירו ואף אחד לא עונה.

צגה מלקו: מאד דאגתי.

צגה מלקו: הרגשתי, זהו, אני לא אראה את המשפחה שלי לעולם ובכיתי.

צגה מלקו: אחרי כמה שעות שבכיתי הפנים התנפחו, אמרתי: רגע, למה אני צריכה לבכות?

צגה מלקו: אני צריכה לעשות משהו מעשי.

צגה מלקו: אז שלחתי מברק לראש הממשלה יצחק שמיר.

צגה מלקו: כתבתי: אדוני ראש הממשלה, תציל את משפחתי.

צגה מלקו: כתבתי מברק קצר.

צגה מלקו: אחרי יומיים אני מקבלת טלפון, גרתי במעונות של הסוכנות היהודית, משגריר שלנו באדיס אבבה, אשר נעים, התקשר, ביקש לדבר איתי.

צגה מלקו: או.קיי.

צגה מלקו: בסדר.

צגה מלקו: הוא אומר לי: אל תדאגי, המשפחה שלך בסדר.

צגה מלקו: אחרי שאני כבר התחנכתי פה אמרתי: אמרת שאל תדאגי, אני באמת דואגת.

צגה מלקו: איפה המשפחה?

צגה מלקו: אז הוא אומר: אל תדאגי, הכל בסדר.

צגה מלקו: אמרתי: אני לא מאמינה לך כי באדיס אבבה הכל בוער, מה אני יעשה?

צגה מלקו: אז הוא מיד נתן לי לדבר עם אבא, אמא ואחי ואחותי.

צגה מלקו: מאותו רגע המשפחה קיבלו מקלט בשגרירות עד שהשלטון החדש, המורדים השתלטו וניהלו את המדינה.

צגה מלקו: באותה תקופה שהמשפחה שלי נשארו בשגרירות היו חיילים של מנגיסטו שנכנסו לאדיס אבבה הם שמעו שהמשפחות שלהם כבר בארץ ישראל, בירושלים, הלכו לשגרירות, אף אחד לא מזהה אותם, אז ההורים שלי שימשו לבדוק מי יהודי מי לא בכלל.

צגה מלקו: אז קיבלו כמה מאות יהודי אתיופיה שחזרו מהצבא, אולם בקמפוס בשגרירות, מקלט כ – 3 חודשים ו – 20 יום, קרוב ל – 4 חודשים המשפחה שם.

צגה מלקו: יום יום השגריר נתן הוראה שאני אדבר עם המשפחה שלי טלפונית.

צגה מלקו: ככה נמשך ואני רגועה, כי המשפחה בשגרירות, אני מדברת יום יום, אין לי שום בעיה.

צגה מלקו: אז התבקשתי לצאת על ידי הסוכנות היהודית לגיוס כספים לארצות הברית, להרצאות לעליה ולקליטה.

צגה מלקו: יומיים לפני שיצאתי המשפחה הגיעה לארץ.

צגה מלקו: הגיעו לישראל למלון "שלום".

צגה מלקו: מאד שמחתי וכמתוכנן יצאתי לארצות הברית.

צגה מלקו: הגעתי ללוס אנג'לס שם קבוצה של יהודים תורמים, ערב שם, אני צריכה לנאום במיוחד המשפחה הגיעה לפני יומיים, אני גם הייתי כבר אקדמאית, עובדת בקול ישראל, השתלבתי והביאו את השגריר אשר נעים גם ייתן הרצאה על העלייה מאדיס אבבה לארצות הברית.

צגה מלקו: שם בכנס הגדול מול קהל התורמים היהודים הוא מספר על מבצע שלמה, איך תכננו, מה היה, כל הסודות של הגדולים הוא מספר.

צגה מלקו: בין היתר הוא מספר איפה קיבל את המשפחה שלי, נתן להם מקלט בשגרירות כי מיד ראש הממשלה יצחק שמיר דאג, ברגע שקיבל את המברק שלי באופן אישי שלח לו את המברק ודיבר איתו, נתן הוראה: אתה תשיג את המשפחה של הבחורה הזאת.

צגה מלקו: אחרי שדיברת, חבר הכנסת לשעבר יוסי, יצחק שמיר ראש הממשלה לא היה עסוק ביחסי ציבור.

צגה מלקו: אם היה עסוק אני חושבת היתה יכולה להיות לי תמונה איתו עם המשפחה שלי.

צגה מלקו: אז זה יצחק שמיר.

צגה מלקו: אז אני חושבת באופן אישי אני מודה לו, גם סיפרתי את זה בעבר ואת המברק עדיין יש לי את העותק למזכרת ואני גם כתבתי בבלוג שלי, אני יכולה להגיד את זה, הבן אדם הזה לא רק שהיה מדינאי, ראש ממשלה, בעיני בן אדם באופן אישי אני מרגישה, אחי, אחותי, כולנו בארץ, אבל שלי זכרו לברכה נפטר לפני 10 שנים.

צגה מלקו: אמא שלי תיבדל לחיים ארוכים, אני פה התחנכתי, תואר ראשון, תואר שני, הגעתי עד תפקיד של מנהלת קול ישראל רשת א'.

צגה מלקו: שני האחים שלי מהנדסים, אחותי עורכת דין ואני אמא לשני בנים.

צגה מלקו: הבן הגדול שלי עכשיו סיים תיכון והולך להיות עתודאי.

צגה מלקו: מה שאני רוצה להגיד זה סיפור אנושי ביותר של ראש הממשלה יצחק שמיר.

דני דנון: תודה רבה צגה ששיתפת אותנו בסיפור המרגש.

דני דנון: עמנואל נבון, בבקשה.

עמנואל נבון: ממש בקצרה.

עמנואל נבון: אני לא עליתי לא מברית המועצות ולא מאתיופיה.

עמנואל נבון: באמת הסיפור הזה מאד מרגש אומר הרבה על יצחק שמיר.

עמנואל נבון: אני עליתי מצרפת וזכיתי לשבת עם יצחק שמיר פעם אחת כשאני ראיינתי אותו בדצמבר 98' בשביל הדוקטורט שלי.

עמנואל נבון: זה היה במשרדו בבית אמות משפט בתל אביב.

עמנואל נבון: הוא התעקש קודם כל לדבר קצת בצרפתית, כי הוא דיבר צרפתית שוטפת בזכות הבריטים שגירשו אותו לאריתריאה, הוא ברח לג'יבוטי ואז לצרפת.

עמנואל נבון: אז שאלתי אותו אם לא היה לו קשה כשהוא היה ראש ממשלה לוותר על הערבות האמריקאית של 10 מיליארד דולר כדי שלא לבנות ביהודה ושומרון?

עמנואל נבון: והוא ענה לי מיד בצורה טבעית ביותר: מה?

עמנואל נבון: אני אמכור את ארצי בשביל כסף?

עמנואל נבון: זאת אומרת, אצלו זה היה דבר טבעי לחלוטין.

עמנואל נבון: אני גם רוצה להזכיר, תמיד מספרים לנו שאחרי הסכם אוסלו פתאום כל העולם הכיר בישראל וכו', זה לא נכון.

עמנואל נבון: היחסים חודשו, או התקיימו בתקופה של יצחק שמיר.

עמנואל נבון: יחסים עם ברית המועצות לשעבר, עם סין ומהודו.

עמנואל נבון: זה יותר ממחצית העולם.

עמנואל נבון: זה היה בתקופתו של יצחק שמיר, עוד לפני כמובן תהליך אוסלו.

עמנואל נבון: דבר אחרון, בהמשך למה שיוסי אחימאיר אמר שלעליה היום, הרי יצחק שמיר כשהוא אמר שהוא יביא מיליון יהודים מברית המועצות זה היה נשמע הזוי, והרי היום, דיברתי על כך שהוא דיבר צרפתית.

עמנואל נבון: שני המאגרים האחרונים של עלייה בעולם זה בארצות הברית ובצרפת.

עמנואל נבון: היה פה לפני כמה דקות דני הוברמן מארגון נפש בנפש וצריך לפעול ברוחו של יצחק שמיר היום כדי להביא מיליוני יהודים מהארצות האלה.

עמנואל נבון: אם זה נשמע הזוי היום, יכול להיות, אבל זה גם היה נשמע הזוי פעם להביא מיליון יהודים מברית המועצות ועשרות אלפי יהודים מאתיופיה.

עמנואל נבון: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה עמנואל נבון.

דני דנון: מר אללי אדמסו, יועץ ראש הממשלה, בבקשה.

אללי אדמסו: אני מצטרף גם לברכות על הדיון הפורה על הוקרה והערכה של יצחק שמיר.

אללי אדמסו: אני עליתי ב – 83' ואז אחרי זה העלייה שלנו, אני עליתי בדרכים לא דרכים ובאותה תקופה גם המשפחה שלי, אמא שלי ו – 10 אחים שלי שהם ברחו מאתיופיה לסודן ושהיו בסודן.

אללי אדמסו: אז אנחנו שהיינו באותה תקופה בקליטה הראשונית שלנו שהיינו במתח גדול שמשפחות שלנו שהם נמצאים בסודן, אנחנו גם שומעים שאנשים מתים.

אללי אדמסו: היינו על בכי, על בכי, כולם, הצעירים, גם הותיקים הקודמים שהיו איתנו, היינו בבכי, ואז מה עושים?

אללי אדמסו: ואז אנשים ותיקים ישראלים שאמרו: תפגשו את יצחק שמיר ותלכו אליו ותלכו ותבכו.

אללי אדמסו: גם העלייה, כמובן שהתחילה בתקופה של מנחם בגין, שיש לו חלק נכבד לגבי העלייה שלנו.

אללי אדמסו: אני זוכר שבמצודת זאב הלכנו קבוצה של צעירים עם ישראלים ופעם ראשונה אני פגשתי אותו ואז התחלנו לדבר בידיים בבכי, גם מבחינת השפה לא היינו מדברים טוב.

אללי אדמסו: היו ותיקים יותר מאיתנו והם הסבירו והמשפחות שלנו שהם נמצאים באש בסודן והם מתים, ומה עושים?

אללי אדמסו: אז בזכותו, לא ידענו כל מעשה מה שנעשה מאחורי הקלעים, אבל יחד עם זאת המשפחה שלי וגם האחרים כמעט רוב המשפחה שלי, האחים שלי עלו ב – 84' ואז העלייה זה טיפין טיפין באותה תקופה עלו בערך 7,000 ואחר כך המשיך עד שנת 90' וכל הזמן היינו לוחצים.

אללי אדמסו: גם מצאנו, באותה תוקפה, לא רק ראש הממשלה, אלא זה אבא והוא היה, אני זוכר שאני גם התחלתי את הפעילות הציבורית שלי והיינו מתלווים איתו ואז הולך למרכזי קליטה, את הילדים מלטף אותם וההורים שלנו, המשפחות שלנו הם היו, הוא הפך חלק מהמשפחה שלנו.

אללי אדמסו: יחד עם זאת, וההערכה שלנו, והקהילה גם באמת באה לידי ביטוי בהנהגתו ותמכה בליכוד.

אללי אדמסו: אני היום, אני לא יכול להגיד היום, אבל באותן תקופות כמעט בני העדה שהצביעו אך ורק לליכוד ולא לאף מפלגה אחרת.

אללי אדמסו: בשנת 90' אני גם השתתפתי במבצע שלמה.

אללי אדמסו: טסתי פעמיים במשך 24 שעות לאתיופיה.

אללי אדמסו: כשחזרתי מאתיופיה ובאנו עם המטוס שנחתנו בשדה תעופה, יצחק שמיר, ראש הממשלה שעמד שמה, הוא קיבל מהאוטובוסים ואז היו מנתבים חלק מהפעילים בני העדה וגם אחרים, מנתבים לכל מיני כיוונים ואז אנחנו חוזרים ואז הוא היה עומד שמה ומקבל וזה היה מאד מרגש.

אללי אדמסו: בני העדה, אנחנו ראינו בו לא רק ראש הממשלה, אלא ראינו בו, הוא דמות אבא.

אללי אדמסו: יש לך אבא, ועוד יש אבא על.

אללי אדמסו: ראינו אותו כאבא על, ואז גם בני העדה שבא לידי ביטוי בתמיכה גורפת כשהוא היה בראש הממשלה, בתקופתו.

אללי אדמסו: בני העדה תמכו בליכוד וגם לאחרונה כשהוא נפטר, מה שאנחנו יכולנו לעשות, בני העדה בקבוצות שונות באו פה לכנסת.

אללי אדמסו: חילקנו את הכבוד האחרון מה שמגיע.

אללי אדמסו: בני העדה ברגע שהם שמעו על מות יצחק שמיר, כולם התאבלו.

אללי אדמסו: באמת יצחק שמיר שאני הכרתי אותו גם שהוא היה מספר לנו על אריתריאה ואתיופיה שהוא היה באתיופיה וכל זה זה חיבר אותנו.

אללי אדמסו: ראינו בו כאבא גדול זכרו לברכה.

אללי אדמסו: הוא היה אהוב עלינו.

אללי אדמסו: אני מאד מעריך את הדיון.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: כבוד הרב הראשי ליהודי אתיופיה, הרב יוסף הדנה, בבקשה.

יוסף הדנה: אני מצטרף, אדוני היושב ראש, לברכות.

יוסף הדנה: אני חושב ומאמין, זה היה מאד חשוב בכנס הזה, בועדה הזאת להעלות על נס את זכרו, את פועלו של יצחק שמיר זכרו לברכה.

יוסף הדנה: אני אנסה לצייר קצת מה המיוחד שבו?

יוסף הדנה: גם ממשלות אחרות, גם כן ראשי ממשלות, גם מעלים, עושים.

יוסף הדנה: אבל במבצע שלמה מה שהיה המצב באתיופיה, המורדים עמדו להיכנס ממש בשערי העיר אדיס אבבה עמדו להיכנס.

יוסף הדנה: כולנו ידענו.

יוסף הדנה: עכשיו, מי שייפגע ראשון זה היה האנשים, המשפחות שלנו כי אין להם מקום, בקושי מסתדרים.

יוסף הדנה: קרוב ל – 15,000 איש ואנחנו פה היינו בדאגה מאד קשה.

יוסף הדנה: אנחנו רצינו פגישות, בקשות וממש לא יכולנו לישון.

יוסף הדנה: מצד שני, גם מנגיסטו הוא לא היה קל.

יוסף הדנה: בזמנו לצאת מאתיופיה לא היה קל.

יוסף הדנה: היה מאד קשה.

יוסף הדנה: אבל בכל זאת שמיר מצא את השפה הנכונה לשכנע את הממשלה, את האוצר, את כל העולם לשכנע בתקופה קצרה לעשות מבצע כזה, כל כך גדול, אני חושב קשה להאמין.

יוסף הדנה: תתארו לכם להעלות 15,000 איש.

יוסף הדנה: איפה ייכנסו?

יוסף הדנה: איפה יהיו פה בארץ?

יוסף הדנה: איפה התקציב?

יוסף הדנה: כנראה לשמיר זה לא מדבר אליו.

יוסף הדנה: זה לא העיקר.

יוסף הדנה: העיקר הצלת יהודים.

יוסף הדנה: להציל יהודים.

יוסף הדנה: באמת, הנה, פעל בדרכים לא דרכים, עשה הכל עם ממשלות זרות, עצר את המורדים עד שסיים את המבצע.

יוסף הדנה: הוציא את כל האנשים, עצרו את המורדים לא להיכנס לכבוש את העיר ושדה התעופה היה רק בפיקוח שלנו, זאת אומרת, היהודים, הישראלים.

יוסף הדנה: המטוסים רק מטוסים ישראלים נחתו שמה והמריאו, כך עשה קידוש שם שמים ממש בעולם.

יוסף הדנה: זה לא רק אנחנו ידענו, לא רק עם ישראל ידע, העולם ידע את המבצע הגדול והחשוב הזה.

יוסף הדנה: אני חייב להזכיר גם את המנהיג הדגול מנחם בגין זכרו לברכה.

יוסף הדנה: הוא למעשה הראשון שהתחיל בעלייה למען יהודי אתיופיה.

יוסף הדנה: ב – 77', גם בזמן המורדים שהיה מאד קשה.

יוסף הדנה: מאד קשה.

יוסף הדנה: אנשים נהרגו שמה כמו זבובים.

יוסף הדנה: היה מצב קשה מאד.

יוסף הדנה: אז באותו זמן עשה איזה שהוא סיכום סודי בין הממשלות, בלי שהתפרסם.

יוסף הדנה: אז הקבוצה הראשונה בתור עולים חדשים הגיעו ב – 77'.

יוסף הדנה: כמעט סוף 77'.

יוסף הדנה: השנייה – תחילת 88'.

יוסף הדנה: הראשונים לקחו אותם לטבריה.

יוסף הדנה: הקבוצה השנייה בעפולה.

יוסף הדנה: אחר כך זה הופסק בגלל הפרסום שפרסמו שישראל נותנת חלקי חילוף לצבא האתיופי, עוזרת.

יוסף הדנה: בזה גם המבצע הופסק.

יוסף הדנה: אבל אני רוצה לומר, אני עליתי ארצה ב – 72'.

יוסף הדנה: בשנות ה – 70' אני זוכר.

יוסף הדנה: אני רק אגיד מה שאמר הנביא יחזקאל.

יוסף הדנה: הנביא יחזקאל אומר: "ויאמר אלי", אומר שהקב"ה נגלה לו, "בן אדם העצמות האלה כל בית ישראל המה.

יוסף הדנה: הנה אומרים יבשו עצמותינו ואבדה תקוותנו ונגזרנו לנו".

יוסף הדנה: הנביא אחר כך אומר, בזמן הזה אנחנו רואים באמת "נגזרנו לנו", כאילו נכרתנו, אבדנו מכלל עם ישראל בגולה, היהודים בגולה חשבו: זהו, נשכחנו.

יוסף הדנה: מרוב הייאוש, מרוב שהיו מיואשים.

יוסף הדנה: אני הייתי בארץ בשנות ה – 70': "שלח את עמי, שלח את עמי בכל העולם איזה פעילות היתה.

יוסף הדנה: בברית המועצות שהיתה סגורה ומסוגרת, ברוך השם, ברצות ה' הכל נפתח וכולם באו גם מרוסיה, גם מאתיופיה בסדר גודל כזה הם עלו.

יוסף הדנה: לכן אני באמת מאד מעריך ומוקיר את פועלם של ראש הממשלה מנחם בגין, זכרו לברכה וגם ראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר זכרו לברכה, שעשו מעשים.

יוסף הדנה: זה לא סתם עלייה אלא מבצעים גדולים.

יוסף הדנה: מבצע גדול כזה, ממש קידוש שם שמים.

יוסף הדנה: אני חושב מדינת ישראל נתברכה מזה ועם ישראל התברך מזה.

יוסף הדנה: זכרם צדיק לברכה.

דני דנון: תודה רבה כבוד הרב יוסף הדנה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מישעיהו יחיאלי, ראש מנהלת נעל"ה – נוער עולה לפני הורים, בבקשה.

ישעיהו יחיאלי: ממש בקיצור, כי השעה מאוחרת.

ישעיהו יחיאלי: כמובן מצטרף להכרת הטוב של כל הדוברים לפני, גם לך כיושב ראש הישיבה שזימנת את הדבר הזה כל כך מהר מיד אחרי הלוויה, מפני שמי שראה את הקהל בלוויה, במיוחד את הייצוג של העדה האתיופית שם, הבין עד כמה נושא העלייה הוא בעצם ההנצחה החיה של יצחק שמיר וגם אנחנו בנעל"ה, בעזרת ה', אם המשפחה תאפשר לנו, אנחנו נקרא, יש לנו שם לכל מחזור.

ישעיהו יחיאלי: כל מחזור שמגיע.

ישעיהו יחיאלי: המחזור שיגיע בספטמבר הקרוב, אם המשפחה תאפשר לנו, נקרא אותו: מחזור שמיר, על מנת להנציח את יצחק שמיר בתכנית נעל"ה, מפני שהוא ראש הממשלה שנתן את ברכת הדרך ליציאת התכנית הזאת לדרך בצירוף נדיר.

ישעיהו יחיאלי: דיברו פה על פרסונות.

ישעיהו יחיאלי: העובדה שהיה שר חינוך זבולון המר, זכרו לברכה, שהאמין בעניין העם היהודי ובחינוך היהודי, תחת ראש ממשלה כמו יצחק שמיר, בעצם הוציא לדרך תכניות גדולות מאד שיזמה נתיב, יושב פה יאשה כמייצג המערכת.

יעקב מרגי: לא, אני לא מייצג את המערכת.

יעקב מרגי: אני מייצג את נתיב שנות ה – 90'.

יעקב מרגי: לא של שנות 2000.

ישעיהו יחיאלי: מבחינת נעל"ה באמת יצאנו לדרך באותה עת ורק סיפור אישי, אחרי שיצחק שמיר סיים להיות ראש ממשלה ועדיין היה בכנסת, באחת ההזדמנויות פגשתי אותו על מדרגות שבין המליאה לקומה שמעליה והוא עלה במדרגות ומצד שני ירד בוגר נעל"ה שבין סיום לימודיו לבין גיוסו לצה"ל עבד כמלצר במזנון הכנסת והפגשתי אותם.

ישעיהו יחיאלי: אמרתי לו: אדוני ראש הממשלה לשעבר, הנה, ילד נעל"ה הולך בקרוב לקורס טיס, קראו לו מישה אלקין, אחיו הוא היום אדם חשוב בבניין.

ישעיהו יחיאלי: בדרך לקורס טיס ...

ישעיהו יחיאלי: ופגש על המדרגות את ראש הממשלה שבעצם נתן ראשון את ברכת הדרך לתכנית נעל"ה.

ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לומר עוד הערה בהקשר לנושא הנשירה שהוזכר כאן.

ישעיהו יחיאלי: הנשירה היא כולה מעשה ידי יהודים.

ישעיהו יחיאלי: העובדה שיש לנו היום מיליון פה ומיליון שם זה עבודה יהודית.

ישעיהו יחיאלי: זה לא נהיה מעצמו ואין לי ספק שאם ראש הממשלה שמיר היה נמצא באותה עת ליד ההגה זה לא היה קורה ולא היינו היום פה עם מיליון אחד, אלא עם שניים ואז כל המדינה הזאת היתה נראית אחרת לגמרי מפני שאיפה שהם נמצאים, במקומות שהם נמצאים בארצות הברית, בגרמניה ובמקומות אחרים, אנחנו בנעל"ה מנסים היום להביא את הילדים שלהם במקומם, כל העניין הזה היה יכול להיראות אחרת לחלוטין ועל זה, אני חושב, חייבים הכרת תודה ליצחק שמיר ולהנציח את זכרו.

ישעיהו יחיאלי: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה לישעיהו יחיאלי.

דני דנון: הרב יצחק זגייה מרחובות, בבקשה.

יצחק זגייה: תודה רבה היושב ראש שזימנת את הכנס הזה לזכרו של ראש הממשלה יצחק שמיר.

יצחק זגייה: ראש הממשלה השביעי של מדינת ישראל.

יצחק זגייה: יצחק שמיר, שהוא בעצם התעלה מהדמויות של התנ"ך והוא גילם באישיותו את הצניעות, ענווה וגם גיבור ישראל שאוהב יהודים, לא משנה מאיפה הם, אפילו שהם מאפריקה.

יצחק זגייה: אהבתו של יצחק שמיר לכל היהודים באשר הם, שאנחנו ראינו שהוא הלך לשדה תעופה לקבל את פניהם שהם יורדים, שהוא ראה שהם מנשקים את אדמת הקודש, אדמת ארץ ישראל, שברגע שהוא רואה שאיש ...

יצחק זגייה: חינוך יהודי, שלמד את התנ"ך ואת התורה, שהתגשם לנגד עיניו חזון נביאי ישראל ואז הוא הזיל דמעה.

יצחק זגייה: זה מראה כמה הוא אהב כל יהודי באשר הוא.

יצחק זגייה: לכן הוא בעצם הוא דמות ומופת לעם היהודי, שהוא היה באותה תקופה ראש ממשלת ישראל בזמן הנכון במקום הנכון.

יצחק זגייה: אם היה ראש ממשלה אחר אני לא יודע אם כל העליות היו מתבצעות וגם הוא נפטר בשיבה טובה בגיל 96 וזה אומר גם כן בגימטרייה ...

יצחק זגייה: לדבר הזה יש משמעות בהיסטוריה והוא בעצם סיים את התפקיד שלו ואת ...

יצחק זגייה: שלו מגיל צעיר שהוא היה שליחה של היהדות ושל העם היהודי, אם זה בגולה ואם זה בישראל והוא בעצם מגלם את ישראל החדשה של ארץ ישראל.

יצחק זגייה: יהודי אתיופיה זכרו לו את חסדיו שבעצם הנוכחות הגדולה היתה בלוויה שלו.

יצחק זגייה: מחצית מהנוכחים שהיו, יהודי אתיופיה.

יצחק זגייה: אני גאה שאני משתייך לקהילה הזאת.

יצחק זגייה: לא רק אנשים סוגדים לשררה ולתפקיד, אלא גם עושים חסד.

יצחק זגייה: הקהילה האתיופית עושה חסד גם עם המתים.

יצחק זגייה: הדבר החשוב ביותר שאדם עושה חסד לא רק עם אדם שהוא חי, במיוחד אם הוא בעל תפקיד, בעל שררה, אלא שאדם שהולך למות, שהוא לא מסתכל ולא מרים את הראש ומסתכל כמה אנשים באו ללוות אותו ביום האחרון.

יצחק זגייה: תודה.

דני דנון: תודה רבה כבוד הרב.

דני דנון: אני רוצה, ברשותכם, לסכם את הדיון וברור לנו שזאת רק התחלה, אנחנו נעסוק רבות בהנצחת מורשתו של שמיר.

דני דנון: אני ברשות

דני דנון: כם אקריא את הודעת הסיכום.

דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות מצדיעה ומעריכה את פועלו של ראש הממשלה יצחק שמיר למען עידוד העלייה וחיזוק החינוך היהודי ציוני בתפוצות.

דני דנון: ככל שנחשפים יותר לפועלו של ראש הממשלה שמיר מבינים את האמונה היוקדת שהנחתה אותו לשימור וחיזוק הרוב היהודי בארץ ישראל.

דני דנון: הועדה קוראת לרשויות המדינה, הן במישור הארצי והן במישור המוניציפאלי לפעול להנצחת מורשתו של ראש הממשלה שמיר, תוך מתן דגש לפעולותיו למען עידוד העלייה.

דני דנון: הועדה קוראת לממשלת ישראל להמשיך ולהניף את דגל העלייה ברוח פועלו של ראש הממשלה שמיר.

דני דנון: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע בהתרעה קצרה.

דני דנון: תודה רבה לכולם.