ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 661, 2012-07-04 09:00

עינת וילף: בוקר טוב, אני פותחת דיון של ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עינת וילף: הדיון היום משודר בערוץ 99 של ערוץ הכנסת, ואני רוצה להודות להם על כך שהם חושפים את הדיון הזה בפני הציבור.

עינת וילף: הנושא של הדיון היום הוא סייעות בגני-הילדים – האם לא הגיע הזמן להסדיר את מעמדן המקצועי?

עינת וילף: לפני שאנחנו נכנסים לתוכן, רק מבחינת סדרי דיון, מי שמבקשת לדבר, בבקשה להעביר לי פתק, או להעביר למנהלת הוועדה – יהודית גידלי, שמבקש לדבר.

עינת וילף: מי שמדברת, בבקשה לציין שם, תפקיד, לפרוטוקול, בטרם היא פותחת.

עינת וילף: כל מי שמבקשת לדבר צריכה לשבת כאן, כי צריך לדבר למיקרופון, ופשוט לשמור על סדר הדיון.

עינת וילף: הבסיס לדיון היום הוא כחלק מסדרה של דיונים שעוסקים בכלל בשאלה של החינוך לגיל הרך במדינת ישראל.

עינת וילף: בעבר, והדבר גם משתקף בכך שמעונות נמצאים תחת האחריות של משרד המסחר והתעשייה, התפיסה היתה שמעון לילדים הוא בעצם אמצעי מעודד תעסוקה, דבר שמאפשר לאמהות לצאת לעבוד, להורים לצאת לעבוד.

עינת וילף: זו היתה התפיסה לאורך תקופה מאוד ארוכה, והיא במידה מסוימת קיימת גם היום.

עינת וילף: היום, גם כתוצאה ממחקרים מדעיים, מהבנה הולכת וגוברת של חינוך, יש הבנה שחינוך בגיל הרך הוא חינוך לכל דבר ועניין, הוא לא שירות בייביסיטר להורים עובדים, והיום אנחנו גם יודעים שזהו חינוך שהמשמעות שלו לעתיד אפילו קריטית יותר מאשר חינוך בגילאים המבוגרים יותר.

עינת וילף: אם אפילו להיות יותר חד-משמעית, שאם אנחנו נמצאים עם חבילה סגורה של תקציב, הכסף שאנחנו משקיעים בגיל הרך מחזיר את עצמו כמה וכמה פעמים.

עינת וילף: יש כמה מספרים, מדברים פי שבעה, אבל בהחלט מחזיר את עצמו משמעותית בגילאים מאוחרים יותר.

עינת וילף: ולכן, נכון יותר למערכת להשקיע בחינוך בגיל הרך.

עינת וילף: כחלק מההבנה הזאת שהולכת ומחלחלת לשטח, המטרה כאן בוועדה להתחיל לבדוק אמצעים ומרכיבים שונים של החינוך לגיל הרך, כדי להבטיח שהחינוך לגיל הרך והיחס לחינוך לגיל הרך הוא יחס מקצועי כחינוך, ולא כשירות שמרטפות.

עינת וילף: במסגרת זה היום אנחנו מבקשים לבדוק את הנושא של הסדרת מעמדן של הסייעות בגני-הילדים.

עינת וילף: הדבר יוצג גם על-ידי הדוברות, אבל בסך הכול בגלל שבעבר היתה יותר התפיסה של שמרטפות, ובמיוחד עכשיו שבזמן מאוד קצר המדינה צריכה להקים גנים לילדים בגילאי שלוש עד ארבע ומגייסים הרבה מאוד אנשים, אז צריך להבטיח שכוח ההוראה שנמצא עם הילדים הוא כוח מחנך, כוח הוראה, ושהיחס שניתן להם גם מבחינת המעמד, גם מבחינת ההכשרה, גם מבחינת התעסוקה, הוא אכן ככוח הוראה ולא ככוח שמרטפות.

עינת וילף: זו בעצם המטרה של הדיון היום.

עינת וילף: אבקש להתחיל עם מצגת של הסייעות שפנו אלי.

עינת וילף: מי מבקשת לפתוח, לדבר, להציג את הנושא?

עינת וילף: אם תוכלי גם להסביר קצת על הארגון, על "מטה סייעות חינוכי ארצי", ואחרי זה לתאר את הנושא.

אריאלה לוי: "מטה סייעות חינוכי ארצי" מונה כיום כ-480 נציגות מכל הארץ.

אריאלה לוי: קמנו בעקבות, כמו שאמרת, השינוי שחל במקצוע הזה.

אריאלה לוי: אנחנו לא מוכרות היום כמקצוע.

אריאלה לוי: מה שאנחנו מבקשות זו הכרה, יש הכרח בשינוי תפקיד הסייעת, מתוך ראיה מערכתית של גן-הילדים בעצם.

אריאלה לוי: היום אין בעצם שום הגדרה לתפקיד שלנו.

אריאלה לוי: אנחנו רוצות שהסייעות היום ייבחרו בקפידה, שתהיה איזושהי הבחנה.

אריאלה לוי: מבחינתנו, שהסייעות הצעירות יכנסו עם בגרויות לתפקיד הזה.

אריאלה לוי: זה תפקיד מאוד-מאוד חשוב.

אריאלה לוי: היום רוב הסייעות עברו הכשרות ובגלל שהן עברו כל מיני הכשרות הן די מתוסכלות בעניין הזה, כי לא מכירים בהכשרה שלהן.

אריאלה לוי: גם כיום אנחנו נופלות בין שלושה גורמים - - -

עינת וילף: מה האופי של ההכשרות?

אריאלה לוי: סמינרים, כל מיני קורסים, השתלמויות.

עינת וילף: שאתן עושות באופן אישי וולונטרי?

אריאלה לוי: גם באופן אישי, גם דרך העיריות וגם דרך הסתדרות העובדים.

אריאלה לוי: מה שאני רוצה לציין, שאנחנו עדיין מיוצגות על-ידי ההסתדרות, זאת אומרת שיש לנו נציג בהסתדרות, ואנחנו עצמנו מייצגות את עצמנו, אף אחד מלבדנו לא מייצג אותנו חוץ מההסתדרות, וכרגע אנחנו.

עינת וילף: רצית לתאר מצב, אמרת נופלים בין שלושה גורמים, תתארי את זה בבקשה.

אריאלה לוי: בין שלושה גורמים, זה אומר ההסתדרות, הרשויות המקומיות ומשרד החינוך.

זיוה אבידן: גם השלטון המקומי.

רות חודורובסקי: היא אמרה הרשויות המקומיות.

אריאלה לוי: ובעצם אנחנו נופלים בין שלושה גורמים, שהם בעצם ההסתדרות, הרשויות ומשרד החינוך.

עינת וילף: תתארי את הבעייתיות.

אריאלה לוי: הבעייתיות היא כזאת, ברגע שאתה נופל בין שלושה גורמים, אז אף אחד לא מתייחס אליך באמת, ולמה שאתה שווה.

אריאלה לוי: משרד החינוך בעצם מעביר תקציבים ומטיל על הגננת מטלות מסוימות שברור שהיא לא תמיד יכולה לעמוד בהן בלי הסייעת החינוכית, וחייב להיות איזשהו שילוב בין שתיהן, זה חלק מהעניין.

אריאלה לוי: להסתדרות כמובן יש חוקים והסכמים, אבל כל רשות עושה מה שהיא רוצה בעצם, כי ההסכמים הם די פרוצים.

אריאלה לוי: אז כל רשות עושה מה שהיא בעצם רוצה עם אותה סייעת.

אריאלה לוי: הם מחליטים כל רשות לעשות מה שהיא רוצה עם אותה סייעת.

עינת וילף: מה המשמעות – לעשות מה שהיא רוצה?

אריאלה לוי: המשמעות, אתן דוגמה היום בקייטנות, כל אחד עובד בצורה אחרת, יש כאלה שלא עובדות בקייטנה, יש כאלה שכן עובדות בקייטנה - - -

עינת וילף: אבל מה קורה במהלך השנה?

אריאלה לוי: גם במהלך השנה יש - - -

זיוה אבידן: תנאי שכר.

אריאלה לוי: לא, תנאי שכר פחות או יותר כל הסייעות אותו דבר, אבל ברגע שרשות אחת מחליטה, אני יכולה לתת דוגמה שבאריאל יש סייעות שעובדות בין 07:00 ל-17:00 ויש רשויות שעובדות בין 07:00 ל-14:00 או שמחליטים לעשות איזשהם פרויקטים באותה רשות.

עינת וילף: כולם מקבלים את אותו תקציב ממשרד החינוך?

עינת וילף: כל רשות משתמשת בזה באופן אחר?

אריאלה לוי: כל רשות משתמשת - - -

עינת וילף: אתן כן עובדות של הרשות?

אריאלה לוי: כן.

זיוה אבידן: כן, אנחנו עובדות של הרשות.

עינת וילף: בסדר גמור.

עינת וילף: רצית להוסיף?

זיוה אבידן: כן.

זיוה אבידן: בקשר להתארגנות – יזמתי את כל ההתארגנות, כי הרגשתי שהשטח ממש בוער, לכן יצרתי קשר עם כל הנציגות של כל הסייעות בכל הארץ, ובאמת היתה היענות רצינית, זה היה לפני שנה.

זיוה אבידן: חברתי פה רחל כהן נתנה את המקום, ואז הצטרפה מור איטח, ניסינו, ראינו שהדרך שלנו לא מתאימה, ולכן, עברנו לדרך עצמאית.

זיוה אבידן: דף הפייסבוק שלנו מונה כעת כ-500 בנות שכולן - - -

עינת וילף: מה המטרה של ההתארגנות?

זיוה אבידן: מטרת ההתארגנות, קודם כל, הגדרה מקצועית של מעמד הסייעת החינוכית בגן-הילדים.

זיוה אבידן: כל הסייעות התחברו.

זיוה אבידן: קודם כל, אף פעם לא היה דבר כזה שאחת מדימונה תכיר את חברתה בעפולה.

עינת וילף: זה בסדר, אבל זו לא המטרה של הדיון היום.

עינת וילף: המטרה - - -

קריאות: - - -

עינת וילף: אני מבקשת שיהיה פה שקט.

עינת וילף: המטרה של הדיון הוא להבין מה הן הבעיות במעמדן של הסייעות בגני-הילדים, מה דורש תיקון.

זיוה אבידן: תמיד סבלנו מסטטוס תעסוקתי מאוד נמוך.

זיוה אבידן: זאת אומרת, שלושת הגורמים – הרשות, ההסתדרות והשלטון המקומי, שאני קוראת להם, וגם משרד החינוך, ככוח עזר לעבודה פיזית – וזה היה ב-1950, היום זה אחרת, אנחנו יותר משכילות, יותר מבינות, אנחנו כל הזמן מתמקצעות, אם זה בפייסבוק, אם זה באינטרנט, אם זה בהשתלמויות כל הזמן, זה משהו אחר לגמרי.

זיוה אבידן: אנחנו רוצות הכרה כנשות חינוך ממשרד החינוך, אנחנו חייבות להיות.

זיוה אבידן: אי-אפשר שצוות חינוכי - - -

עינת וילף: מה המשמעות של ההכרה הזאת ממשרד החינוך?

אריאלה לוי: שילוב מעמד המקצוע.

עינת וילף: לא, אני מבקשת, רק אחד מדבר בכל פעם.

עינת וילף: מה המשמעות של ההכרה ממשרד החינוך?

זיוה אבידן: המשמעות היא שאנחנו נלך להשתלמויות מחוברות, משותפות בין הגננות לסייעות למען טובת הילדים, למען טובת הגן.

זיוה אבידן: ברגע שאנחנו משתלמות יחד, אז אנחנו מעצימות את הילדים ואת הגן בחיבור.

זיוה אבידן: הם לא יכולים לעשות השתלמות רק לגננת, כי אנחנו נקראות גם "צוות חינוכי", אנחנו צוות חינוכי לכל דבר.

עינת וילף: השתלמויות של משרד החינוך.

עינת וילף: איזה עוד דברים?

זיוה אבידן: הדימוי שלנו צריך להיות אחרת היום.

זיוה אבידן: תפיסה שונה שאנחנו כבר לא בפאזה הזאת.

עינת וילף: אבל מעבר לכך, אנחנו עוסקים כאן וזה חלק מהמטרה של הדיון, לעסוק בכלל בהסדרת מעמדן, אבל טכנית, איזה היבטים יש למעמד שדורשים הסדרה?

עינת וילף: דיברת על השתלמויות משותפות.

עינת וילף: איזה עוד דברים?

זיוה אבידן: למשל, שנת שבתון, כל הדברים הנלווים אליהם.

עפו אגבאריה: יש איזה בעיות שכר למשל?

זיוה אבידן: כן, יש בעיות שכר, אבל אנחנו - - -

עפו אגבאריה: אז בואו נשמע גם את זה.

עפו אגבאריה: אתם מדברים רק על הכרה ודברים כאלה.

קריאות: - - -

עינת וילף: אני מאוד מבקשת שיהיה שקט בקרב המשתתפים.

אריאלה לוי: אנחנו לא רוצות לדבר כרגע על שכר, אלא יותר על הגדרת התפקיד שלנו, שבעצם יביא את הכול.

עינת וילף: הדברים האלה כאן בכנסת – אנחנו גם עוסקים בדימויים בין השאר, אבל בסוף אנחנו עוסקים בדברים קונקרטיים.

עינת וילף: דיברת בינתיים רק על דבר אחד שהוא קונקרטי, זה השתלמויות משותפות.

עינת וילף: מה עוד?

זיוה אבידן: השעות.

עינת וילף: מה לגבי השעות?

זיוה אבידן: בקשר לשעות, שיהיו אותו דבר כמו של הגננות, אותו דבר.

קריאה: סליחה?

עינת וילף: מה המשמעות של זה?

עינת וילף: תסבירי.

עינת וילף: רוב הציבור לא יודע מה המשמעות.

אריאלה לוי: בעיקרון אנחנו מוגדרות כיום כמינהלתיות.

אריאלה לוי: מינהלתי זה פקיד, פקידה, זה 42.5 שעות שבועיות.

אריאלה לוי: כאשר גננת בעצם עובדת 30 שעות, כשבדקתי, ובפועל זה 24 שבועיות.

אריאלה לוי: זאת אומרת, תראו את ההבדל –שאם אני מגיעה ב-07:30 ויוצאת ב-16:00, יש לגננת יומיים חופש, היא עובדת יום ארוך.

אריאלה לוי: לנו בעצם אין את זה.

אריאלה לוי: זה ההבדל מבחינת השעות.

עינת וילף: אז יש את הנושא של השעות, ההשתלמויות, מה עוד?

זיוה אבידן: עוד משהו.

זיוה אבידן: מחלות מקצוע.

זיוה אבידן: בקשר לברכיים, בקשר לגרון, כל הדברים האלה – אנחנו גם נשחקות בצורה שווה, אנחנו גם מדברות עם הילדים, אנחנו גם צריכות את המנוחה הזאת, זה אותו דבר.

עינת וילף: ואין כרגע הכרה בזה?

אריאלה לוי: אין הכרה במחלות מקצוע.

זיוה אבידן: אין הכרה.

עינת וילף: הבנתי.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אני עדיין מבקשת לשמוע – לפני שאני עוברת לכמה וכמה גורמים – מסייעות, אז בואו נתחיל מנטע לוי, מעמותת "איתך-מעכי", בבקשה.

זיוה אבידן: היא לא סייעת.

נטע לוי: אנחנו מלוות כבר כארבע שנים סייעות שאליהן נחשפנו בהתחלה דווקא מתחום המגזר החרדי, סייעות חרדיות שעובדות בגנים של עמותות חרדיות, ושם נתקלנו בהפרות מאוד בוטות של חוקי מגן, של הלנות שכר, של ניכוי משכר, במקרים של עמותות במצוקות כלכליות, ואותן אנחנו עד היום מלוות בליווי ובייצוג משפטי.

נטע לוי: לפני שנה פנו אל העמותה שתי סייעות עירוניות מגני-ילדים שבאמת לא הכירו זו את זו אפילו.

נטע לוי: ולמעשה נחשפנו באופן יותר רחב לתופעה שבעצם ברשויות העירוניות, ברשויות המקומיות, שם אין הפרות של חוקי מגן, אבל ההסכם הקיבוצי, חוקת העבודה שלפיה הן עובדות היא די מעליבה, מחפירה, לא מכבדת אותן, את המקצוע שלהן, ויותר מזה, לא מכבדת את הילדים וכתוצאה מזה – אתם יודעים כוועדת החינוך – גם את כולנו, את הציבור.

נטע לוי: ההתארגנות של הסייעות יחד אתנו, אנחנו פועלות בכמה מישורים, כפי שציינה אריאלה, מול הרשויות המקומיות, מול ההסתדרות, שבמשך שנים לא נתנה להן את הייצוג הראוי.

נטע לוי: מדובר כאן באלפי נשים, נשים עובדות, כ-20,000 נשים שלאורך כל השנים האלה, למרות הכוח המספרי הרב שלהן, לא קיבלו את הייצוג הראוי להן.

נטע לוי: ולכן, ההסכמים ותנאי העבודה שלהן אינם הולמים לדעתנו.

עינת וילף: אם את יכולה לפרט מה חסר.

נטע לוי: דיברת על שינויים אופרטיביים, ככה אנחנו מגדירים אותם – אז קודם כל, באמת שתי המטרות של הסייעות, זה שיפור תנאי ההעסקה והכרה מקצועית כנשות חינוך.

נטע לוי: אני מסכימה עם מה שנאמר כאן, ששתי המטרות האלה שזורות זו בזו, וזה לא רק דימוי.

נטע לוי: קודם כל, דובר כאן בקצרה על שבוע העבודה - - -

מוחמד ברכה: זה יהיה כרוך בהכשרה נוספת?

נטע לוי: יש להן הכשרה.

נטע לוי: הסייעות אינן טוענות שהן גננות.

נטע לוי: הן לא גננות, הן לא אמורות לקבל את אותו שכר, הן מקבלות את זה.

נטע לוי: אבל הן עובדות עם 35 ילדים עבודה קשה שהיא משולבת, גם העבודה של הסייעת המקורית, וגם עבודה חינוכית פר אקסלנס שהתווספה עם הרבה מאוד אלמנטים פדגוגיים לחלוטין, ודרישות פדגוגיות שהתווספו וניצבות מולן, והגמול וההכרה נותרו כשהיו לאורך כל השנים.

עינת וילף: כשאת מדברת על הכרה מקצועית, אילו דברים קונקרטיים נדרשים מבחינת ההכרה המקצועית, מעבר לכך שכולנו נגיד כאן שאנו רואים בהן נשות חינוך?

נטע לוי: שנגיד כאן איזה יופי, אתן נשות חינוך מצוינות.

נטע לוי: הכרה בשחיקה בעבודה, זה דבר מאוד-מאוד מרכזי.

נטע לוי: הנשים האלה שרבות מהן יושבות כאן, רותי, גילי, תיכף יספרו בגוף ראשון גם מה הן חוות במשך שנים.

נטע לוי: הן עובדות מ-07:30 בבוקר, הרבה פעמים מתחילות לפני זה עם 35 ילדים לא נחות לרגע, השכר שלהן הוא שכר מינימום.

נטע לוי: הרבה מאוד פעמים בהרבה מאוד יישובים בכלל המשרות שלהן לא נחשבות כמשרות מלאות, מכיוון שהמשרה המלאה מוגדרת לפי ההסכם הקיבוצי, היא לא משרה כמו של מורה של 33 שעות, אלא 43 שעות, והרבה פעמים אין את השעות האלה, ואז הן נחשבות 80% משרה.

נטע לוי: כתוצאה מזה הנשים האלה שעובדות 16, 20 שנות ותק עדיין לא מגיעות לשכר מינימום, והן מגיעות לשכר מינימום גם כן עם תוספות שכר, ובאמת - - -

מוחמד ברכה: איך הן לא מגיעות לשכר מינימום?

מוחמד ברכה: איך אפשר לא להגיע לשכר מינימום?

נטע לוי: הן מגיעות לשכר מינימום לאחר השלמה.

זיוה אבידן: השלמת הכנסה.

נטע לוי: השלמת הכנסה שזה חלק מההסכם הקיבוצי.

נטע לוי: דיברתי כאן על השחיקה בעבודה.

נטע לוי: לדוגמה, נושא החופש הגדול – עכשיו אנחנו בדיוק בתחילתו, הסייעות כמו הגננות עובדות כל השנה, עבודה שאתם יודעים כמה היא קשה עם ילדים, מסתיימת שנת הלימודים, והן ממשיכות הלאה.

נטע לוי: הרבה פעמים מוצאים להן בכלל עבודה אחרת בתחום אחר, הן אמורות להמשיך - - -

עינת וילף: כלומר, הרשות מעסיקה אותן במהלך החופשה.

אתי אלוני: כי הן רוצות.

אתי אלוני: לא מחייבים אותן.

נטע לוי: הן ממשיכות לשרת את הרשות בעבודות אחרות, למשל סייעת - - -

קריאות: - - -

עינת וילף: כל מי שביקש ידבר.

נטע לוי: שוב, כמו הגננות, גם הן צריכות את המנוחה שלהן, את האוורור, את ריענון הכוחות לקראת הילדים של שנה הבאה, 35 ילדים בהם הן אמורות גם לטפל, גם לחנך אותם, גם ללוות אותם במשך שנה, וזה נושא קריטי.

נטע לוי: אחד הדברים שהוא גם מאוד משמעותי, זה שזה גם משתנה בין רשות מקומית אחת לשנייה.

נטע לוי: זאת אומרת, בימים האלה לקראת החופש הגדול אנחנו מקבלות טלפונים מכל הרשויות המקומיות, גם מהמגזר הערבי, כל אחת עם מקרה אחר לגמרי, מדי שנה משנים להן את התנאים, זאת אומרת, שנה שעברה לא היית צריכה לעבוד, השנה את כן צריכה לעבוד.

נטע לוי: נכון, הן לא גננות, הן גם לא טוענות שהן גננות, אבל כן, הן צריכות את הכבוד הזה, את המנוחה הזאת, את השקט, את ריענון הכוחות, את ההשתלמויות המשותפות.

נטע לוי: דובר קצת על מחלות מקצוע, הנושא של צרידות למשל, שזה גם מכנה משותף של סייעות וגננות, הן נמצאות באותם תנאי עבודה.

נטע לוי: הסייעות, בנוסף לתנאי העבודה של הגננת, גם עושות עבודה של ניקוי החצר, של ארגון החצר, של פתיחת הדלת, הן בעצם עובדות בהרבה מאוד תפקידים, הן ממלאות הרבה מאוד תפקידים, והן עדיין נחשבות כעובדות מינהלה, זאת אומרת, זו ההגדרה שלהן ברשויות המקומיות ואת הזה צריך לשנות.

נטע לוי: אחד הדברים המרכזיים, זה הנושא של הכרה בשבוע עבודה מקוצר, שבוע עבודה של 35 שעות עבודה כמשרה מלאה.

נטע לוי: זה בסיס מרכזי.

מוחמד ברכה: סליחה, לא שאני לא תומך בדרישה גם של שעות עבודה של 33 שעות, ולא בשבוע עבודה מקוצר, אבל את מודעת או אתן מודעות לכך שזה מחייב הוספת כוח עבודה נוסף.

כרמלה פורת: לא.

נטע לוי: מה שקורה הרבה פעמים בפועל זה ש - - -

מסעוד גנאים: כדאי שהתשובה תישמע לא?

נטע לוי: זה כרוך בתקציבים ואין ספק בזה, אבל החינוך כרוך בתקציבים.

מוחמד ברכה: לא, צריך להוסיף סייעות נוספות.

קריאות: - - -

עינת וילף: אני מאוד מבקשת שיהיה כאן

עינת וילף: ברור, מדבר בכל רגע נתון אדם אחד.

עינת וילף: חברי הכנסת הם היחידים שרשאים להפריע ולשאול ככל רצונם.

עינת וילף: כל האחרים, בבקשה, לפי סדר הדוברים.

מסעוד גנאים: זכות הפרעה לנו אין.

עינת וילף: אמרתי שלכם יש.

עינת וילף: רק לכם.

מסעוד גנאים: זכות הפרעה.

דב חנין: חברי כנסת כל הזמן מפריעים.

מוחמד ברכה: לא מפריעים.

מוחמד ברכה: אנחנו מנסים להבין כדי לקבל את ההחלטה הנכונה.

נטע לוי: קודם כל, כפי שציינתי, בעצם אין צורך בכוח אדם נוסף, יש כמובן צורך בתקציבים.

נטע לוי: מה שקורה זה שבעצם בגלל אופי העבודה בגן, ושעות הפעילות של הגן, שגם משתנה בין רשות מקומית אחת לשנייה, לפעמים הן לא מגיעות לכדי משרה מלאה, לכדי 43 שעות.

נטע לוי: ולכן, זה מוגדר כ-80%.

נטע לוי: אני רוצה רק לציין עוד דבר אחד שהוא בעיני, אפשר להגיד סמל ומעבר לזה גם כלי מאוד חשוב – למשרד החינוך יש חוזר מנכ"ל שמוגדר בו נוהל הורה מחליף בעת שביתת סייעות.

דב חנין: בהמשך לשאלתו של חבר הכנסת ברכה, כשאנחנו מדברים על גננות, רק כדי שגם אנחנו נבין, האם לגבי גננות שבוע העבודה של 35 שעות כן מוכר כמשרה מלאה?

נטע לוי: 33 שעות לדעתי, 32.

דב חנין: כן מוכר.

נטע לוי: כן.

עינת וילף: חשוב לי מה שאת הולכת להגיד עכשיו, כי אני די נדהמתי ללמוד על זה, אז בבקשה.

נטע לוי: בעיקרון, יש חוזר מנכ"ל של משרד החינוך שאומר שבכל פעם שיש שביתה ברשויות המקומיות, שמשמעות הדבר שביתה של הסייעות, מה שקורה זה שהגננת בעצם מגייסת הורה - -

לילי פוקמונסקי: לא נכון.

נטע לוי: - - בדרך כלל, בואו נודה בזה שזאת אמא.

נטע לוי: יש חוזר מנכ"ל של משרד החינוך.

נטע לוי: וזה נוהל מוסדר.

נטע לוי: הגננת מגייסת הורה, שלא לומר בדרך כלל אמא מחליפה, שמקבלת הוראות מה היא צריכה לעשות ביום השביתה - - -

זיוה אבידן: או סבתא.

נטע לוי: או סבתא.

נטע לוי: ובכך בעצם, קודם כל, כולם מאוד מרירות, ובצדק, על הנוהל הזה, הגננת שצריכה לעבוד עם אשה שהיא לא אשת מקצוע, לא מכירה את הילדים, האמא שבדרך כלל מוותרת על יום עבודה שלם בשביל להיות בגן למען הסדר הציבורי והמשך הלימודים של הילדים, וכמובן הסייעת, שגם מנכים משכרה לפחות יום או יומיים, במקרה למשל של השביתה האחרונה, ומעבר לזה נפגעת הזכות הבסיסית היסודית שלה לשבות.

זיוה אבידן: לשביתה.

נטע לוי: וזה מאיין בעצם את הכוח שלה להיאבק על הזכויות שלה, ואת הכוח היסודי והזכות היסודית שלה.

נטע לוי: אני רוצה גם לציין שבחוזר המנכ"ל של משרד החינוך מצוינים באמת רק התפקידים הכי טכניים, הכי לא פדגוגיים, וזה מוסיף לדימוי העצמי ולדימוי הציבורי של הסייעת.

דב חנין: ממתי חוזר המנכ"ל הזה?

נטע לוי: אני לא יודעת.

קריאה: שנים, אבל הוא קיים.

נטע לוי: שנים.

נטע לוי: אולי יש לי אותו כאן.

קריאות: - - -

עינת וילף: רק רגע, אני רוצה להתייחס.

עינת וילף: קודם כל, הנושא הזה של חוזר המנכ"ל עם הגדרת התפקידים הוא דבר קריטי, ואנחנו נבחן אותו.

עינת וילף: לגבי נושא ההורה, אני חייבת להגיד, זה עלה כאן בדיון של הסדרת מעמד ההורים במערכת החינוך, שגם שודר, ואני חושבת שיש כאן גם עוול קשה להורים – העובדה שהם מגויסים לצורך החלפת בעלת תפקיד במערכת החינוך, אני חושבת שזה דבר שהוא לא ראוי בלשון המעטה.

עינת וילף: קודם כל רציתן רק תגובה אחת, ואז יש כמה סייעות שאני רוצה לשמוע.

אריאלה לוי: רציתי לענות על השאלה שלו בקשר לכוח אדם ולכסף.

אריאלה לוי: ה-80% זה סייעות בתי-ספר.

אריאלה לוי: יש לנו הרי כמה סוגי סייעות – חינוך מיוחד, בתי-ספר.

אריאלה לוי: הסייעת הקבועה עובדת 100% משרה.

עינת וילף: הסייעת בגני-הילדים.

עינת וילף: אגב, אנחנו היום רק עוסקים בסייעות בגני-הילדים.

עינת וילף: רק שיהיה ברור.

קרן שמש- פרלמוטר: זה לא כולן, ההסכמים - - -

אריאלה לוי: 90% סייעות הצהרונית.

אריאלה לוי: עכשיו לגבי זה שצריך עוד כוח אדם, בעצם סייעות הצהרונית הן משלימות.

אריאלה לוי: הן במילא עובדות רשות, והן בעצם משלימות - -

זיוה אבידן: יש ויש.

אריאלה לוי: - - אז לא צריך להגדיל להן את המשרה.

עינת וילף: אני מבקשת לשמוע את רותי תורג'מן, סייעת מאשדוד, בבקשה.

רותי תורג'מן: עם כל הכבוד למשרד החינוך, ובאמת שיש לי כבוד, האם פעם הם התחשבו במעמדה של הסייעת במשך היום ובכמה דברים ומטלות היא עושה בבת-אחת?

רותי תורג'מן: היום זה הכי קל להגיד לגננת, תשבי עם קבוצה, תעבדי עם קבוצה.

רותי תורג'מן: מה קורה עם הסייעת?

רותי תורג'מן: שהיא נשארת עם 30 ילדים לבד – ילד לפעמים מרטיב, היא צריכה להכין הזנה לגן, היא צריכה לטפל בילדים, לשבת אתם ליצירה, לגרוף, להשקות, ללכת אתם לשירותים, להפריד, מה קורה במצב כזה?

רותי תורג'מן: מי אחראי על הילדים בכלל?

רותי תורג'מן: על מי נופלת כל האחריות על הילדים?

רותי תורג'מן: מה קורה?

רותי תורג'מן: כמה מטלות כבר אפשר להטיל על הסייעת?

רותי תורג'מן: הכי קל להגיד לגננת, תשבי בצד, תעשי דברים, היום הפכו את הגננת בכלל לפקידה, כל היום תמלאי דוח על זה ותמלאי דוח על זה ותמלאי דוח על זה, "האופק החדש" הזה, אני חושבת שהוא ממש קטסטרופה למחלקת החינוך.

זיוה אבידן: לילדים.

עינת וילף: אבל אני רוצה היום לעסוק אך ורק במעמדן של הסייעות.

עינת וילף: יש משהו נוסף?

רותי תורג'מן: הסייעת, כל המטלות שעל הסייעת, כל מה שנופל על הסייעת.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אני רוצה להבהיר – סיימנו את הסבב.

עינת וילף: עכשיו אחד-אחד.

גילי אלון: סליחה, אני גם סייעת.

עינת וילף: אני עוברת אחד-אחד.

עינת וילף: גילי אלון, בבקשה, סייעת מבאר-שבע.

גילי אלון: קודם כל, אני רוצה לברך על עצם הדיון שהסייעות באמת יזמו, כמו שזיוה אמרה, היא היתה היוזמת והתקשרה אלי, וביחד אנחנו באמת פנינו לעמותת "איתך" וככה התחיל באמת העניין הזה להתעורר.

גילי אלון: מה שאני רוצה להגיד, שאנחנו בעצם מדברות כולנו ביחד על כל הסייעות במערכת החינוך, נכון שהדיון הזה מתמקד דווקא בגיל הרך - - -

עינת וילף: אני עוסקת רק בסייעות בגנים.

גילי אלון: כן, אבל אנחנו באופן כללי דואגות לכל הסייעות באשר הן.

עינת וילף: זה לא עניינו היום.

גילי אלון: בסדר.

גילי אלון: דבר שני, אני חושבת שהסייעות אמורות להיות חלק ממערכת החינוך הפורמלית של מדינת ישראל, כי לא יתכן שבאמת בתוך המערכת הזאת, אנחנו לא ניקח בה חלק של למידה, של התקדמות, ושוב, זה למען טובת הילדים ולמען התקדמותם, כי אי-אפשר לטפח חלק וחלק לא.

גילי אלון: צריך לעשות את זה במקביל, ואני אומרת את זה, זה "פרופר" לטובת הילדים.

עינת וילף: רק להקשות עלייך, לצורך העניין, גם מורים בתיכונים מועסקים הרבה פעמים על-ידי הרשות.

עינת וילף: מה מעבר?

גילי אלון: ההכשרות.

גילי אלון: אני חושבת שפה - - -

עינת וילף: כלומר, הנושא הוא ההכשרות על-ידי משרד החינוך.

גילי אלון: כן.

גילי אלון: תיכף אכנס גם לעניין של תנאי ההעסקה.

גילי אלון: לי באופן אישי מאוד מפריע שמשרד החינוך מעביר תקציב לרשות המקומית והרשות המקומית משלמת לי.

גילי אלון: יש המון אי-סדרים בעניין הזה, כי למשל משרד החינוך מעביר עבורי 12 חודשי שכר – אני ותיקה במערכת משולם לי מלא, סייעות שנחשבות דור ב' מחויבות לעבוד בקיץ, אם הן לא עובדות בקיץ, הן פשוט לא מקבלות את השכר שמגיע להן, שמועבר ממשרד החינוך לעיריות.

עינת וילף: נברר את זה.

גילי אלון: זה דבר שמאוד-מאוד מפריע לי.

גילי אלון: דבר נוסף, דובר פה על המשרה, יש עניין של באמת מאה אחוז משרה, אנחנו נחשבות לפקידוּת בתפקיד של סייעות, יש את העניין שאנחנו מחויבות לפי חוקת העבודה ל-41.5 שעות שבועיות שאנחנו אמורות לתת.

גילי אלון: בפועל, אנחנו לא פקידות, אנחנו לא יושבות מול מחשב, אנחנו מ-07:30 לבד מקבלות את הילדים עד שהגננת באה ב-08:00, האחריות מאוד כבדה.

גילי אלון: אם פעם זה היה נוהל מאוד ישן, לא היו הרבה אמהות שיצאו לעבודה, אז עשו איזו ג'סטה, שהסייעת תקבל עד חמישה-עשרה ילדים.

גילי אלון: היום, תודה לאל, אוכלוסיית הנשים נכנסה לשוק העבודה, רובנו מתמודדות ב-07:30 כמעט עם גן מלא לבד.

גילי אלון: איזו אחריות אני יכולה לקחת לשמור על הילדים, לקבל את ההורים עם הילדים, זה פשוט בלתי אפשרי, כמו שאמרו חברותי פה, ילד מפספס, את צריכה להחליף לו, הורה מבקש ממך משהו, ילד קופץ, זאת אחריות שהיא בלתי אפשרית.

גילי אלון: לדעתי, צריכים להיות שני אנשי צוות משעה 07:30.

גילי אלון: כמו שאסור לנו לעזוב את שטח הגן, כנ"ל בבוקר צריכות להיות שתיים לאורך כל הדרך.

גילי אלון: דבר נוסף שלי ולכולנו מפריע, זה שאין סנכרון בין חוזר מנכ"ל של הרשות המקומית לבין חוזר מנכ"ל של משרד החינוך.

גילי אלון: יש המון דברים שם - - -

עינת וילף: מה למשל?

מסעוד גנאים: אין התאמה?

גילי אלון: אין התאמה.

גילי אלון: למשל, עניין של חופשות שמגיעות לסייעות, ששם כתוב שהיא צריכה לעבוד יום ככה ויום ככה ברשות המקומית.

גילי אלון: פניתי באופן אישי לד"ר חפצי זוהר, סגנית ראש העיר באר-שבע ומחזיקת תיק החינוך, והיא הוציאה לי מכתב מפורש, שאני וחברותי לא כפופות לחוזר מנכ"ל משרד החינוך אלא של הרשות המקומית.

גילי אלון: זה יוצר המון בעיות גם של שעות עבודה, גם של ימי עבודה, של חופשות, של נהלים כמו החלפה לילד לא גמול – מצד אחד, היום בחוזר מנכ"ל הרשויות אין סעיף – אני לפחות לא נתקלתי בסעיף שמחייב אותנו, כי זה לא היה, היינו מקבלים ילדים גמולים.

גילי אלון: לפני כמה שנים משרד החינוך הוציא הנחיה שכן אפשר להחליף.

גילי אלון: אבל שוב, אין התאמה בדברים האלה, אז אנחנו, כמו שאמרו הבנות, נופלות בין הכיסאות.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אזכיר שוב מחדש, כל מי שמבקש לדבר, להעביר לי בבקשה פתק מסודר עם השם והתפקיד, מי שכבר דיברה הסיכוי שתדבר שוב נמוך, אבל אתן מוזמנות להעביר לי פתק.

עינת וילף: רימונדה מחאמיד, סייעת מאום-אל-פחם, בבקשה.

רימונדה מחאמיד: קשה לי לדבר טוב-טוב בעברית, אבל כמה שאני יכולה להעביר אני מעבירה לכם.

מסעוד גנאים: (נשא דברים בשפה הערבית).

מסעוד גנאים: נבין אותך, אין בעיה.

רימונדה מחאמיד: (נשאה דברים בשפה הערבית).

מסעוד גנאים: (נשא דברים בשפה הערבית).

מסעוד גנאים: עברית, בסדר.

עינת וילף: נסי בעברית כמה דברים עיקריים.

רימונדה מחאמיד: אני יכולה אבל אל תצחקו עלי, כי יש לפעמים - - -

קריאה: לא נצחק.

מסעוד גנאים: לא.

עינת וילף: אף אחד לא צוחק על אף אחד פה בכנסת.

דב חנין: הלוואי שכל חברי הכנסת היו יודעים לדבר ערבית כמו שאת יודעת לדבר עברית.

עינת וילף: בבקשה.

רימונדה מחאמיד: אני יכולה להיות חברה בכנסת, כן.

רימונדה מחאמיד: נתת לי תקווה.

רימונדה מחאמיד: אני חברה בוועד עובדים באום-אל-פחם, אני סייעת 28 שנים.

רימונדה מחאמיד: קודם כל, מצטערת מאוד על מה שיש במגזר הערבי.

רימונדה מחאמיד: שמעתי מחברות שלי במאבק שהתנאים בשבילם – את שומעת, חנין – גם יותר טובים משלנו.

רימונדה מחאמיד: כמה שהתנאים שלהם גרועים, אצלנו יותר גרועים.

רימונדה מחאמיד: קודם כל, אין הגדרה בשבילנו בגן.

רימונדה מחאמיד: ההורים מסתכלים עלי בלי כבוד.

רימונדה מחאמיד: אני היום ב"אופק חדש" – לפעמים אני מורה, לפעמים פותחת את הגן ושומרת על הגן, על הגינה, על הילדים, אני גם שומרת לפעמים על המורה.

רימונדה מחאמיד: משעה 07:30 אני לבד עד שעה 08:00, יש לי אחריות על הילדים, אבל למורה אסור להיות דקה אחת בלי עוזרת לפי משרד החינוך, כי אין לה אחריות על הילדים לבד.

רימונדה מחאמיד: למה יש לי בבוקר אחריות חצי שעה לבד?

רימונדה מחאמיד: מי שנותן חצי שעה של אחריות על הילדים נותן כל היום.

רימונדה מחאמיד: האחריות לא משתנה, לא בדקה, לא בשעה.

רימונדה מחאמיד: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך שיסתכל היום על המצב שלנו, שאנחנו צריכות עובדת ניקיון.

רימונדה מחאמיד: למה בעירייה, במשרדים באה עובדת ניקיון אחרי שהם עובדים, מנקה חצי שעה והולכת.

רימונדה מחאמיד: למה הילד שלי בגן רואה אותי כמורה, אחרי זה שואל, איפה המורה שלי?

רימונדה מחאמיד: היא בשירותים, שם אני מתעסקת במה שיש שם, מנקה וחוזרת אל הילד.

רימונדה מחאמיד: איפה הילד?

רימונדה מחאמיד: משרד החינוך, לפני שיחפש את המצב שלי מבחינה נפשית, שיחפש את הילד.

רימונדה מחאמיד: הילד לא יודע אם אני מורה או עובדת ניקיון.

רימונדה מחאמיד: הוא הולך הביתה ואומר יש לי מורה אחת, השנייה לא מורה שלי, גם ההורים לא מכבדים.

רימונדה מחאמיד: הם מסתכלים, היא מורה, היא לא מורה, אבל היום אפילו שלמורה יש תעודה יותר ממני, יש הבדל משמעותי בין המשכורות.

רימונדה מחאמיד: אבל מבחינת עבודה אנחנו בבוקר פותחות את הגן, בשעה 10:00 אנחנו מלצריות בשביל אוכל, אחר כך אנחנו מלמדות, אני לוקחת קבוצה ומלמדת אותה, אחרי זה אנחנו הולכים לחצר, זה שעה לבד אני גם בחצר.

רימונדה מחאמיד: למה היום ב"אופק חדש" מותר לי לשבת עם הילדים בחצר לבד, קודם היה אסור.

רימונדה מחאמיד: עכשיו ב"אופק חדש" כל זה השתנה.

רימונדה מחאמיד: אנחנו מבקשים מהחינוך שיסתכל על הילדים מבחינה נפשית, אם הסייעת לא מרגישה שזה בסדר זה מכביד על הילד.

רימונדה מחאמיד: אנחנו לא מרגישות שזה בסדר מבחינה נפשית.

רימונדה מחאמיד: אנחנו מקופחות וזה משפיע על הילדים.

רימונדה מחאמיד: אנחנו הולכות בלי רצון לעבודה שלנו.

רימונדה מחאמיד: גם 28 שנים אני בגן, יש לי גמולים, יש לי תנועה לגיל הרך, למה לא עושים לנו איזה מסלול, למי שיכולה ויש לה את כל התנאים?

רימונדה מחאמיד: למה שנלך ללמוד ארבע שנים לתואר?

רימונדה מחאמיד: למה אין מסלול שאני כבר מכירה את הגן ויודעת ללמד, יודעת הכול, למה אין במשרד החינוך איזה מסלול שידריך אותי להתקדם בעבודה שלי?

רימונדה מחאמיד: למה אשאר כל הזמן באותה עבודה?

רימונדה מחאמיד: ואני יכולה, ויש הרבה כמוני שהן יכולות.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: חבר הכנסת דב חנין צריך לצאת, אז ביקש לומר כמה מלים לפני כן, בבקשה.

דב חנין: תודה רבה, גברתי יושבת-הראש, אני קודם כל מברך – על הדיון הזה; את הסייעות שמכבדות אותנו בנוכחותן, ברוכות הבאות, וזה המקום שאתן צריכות להשמיע את קולכן, זכותכן להשמיע את קולכן, ואני מקווה שמהמקום הזה גם יצא איזשהו שינוי; כמובן את עמותת "איתך (מעכי)", שמלווה את המאבק הזה.

דב חנין: גברתי יושבת-הראש, תודה שכינסת את הדיון.

אריאלה לוי: מטה הסייעות הארצי.

דב חנין: וועד הסייעות הארצי, בהחלט כל הכבוד.

דב חנין: אני רוצה לפתוח בזה שאני חושב שהדרישות שלכן הן דרישות מוצדקות, ואני תומך בהן באופן מלא.

דב חנין: ואני רוצה לנסות – כיוון שאתן את מצבכן יודעות הרבה יותר טוב ממני, אני בזה לא יכול להוסיף, אבל אני חושב שאנחנו צריכים להציב את הסוגיה שלכן במבט כולל על מה שקורה במערכת החינוך, ובמיוחד מה שקורה במערכת החינוך בתחום הגיל הרך.

דב חנין: אנחנו כבר מבינים שתחום הגיל הרך הוא תחום קריטי מבחינת מערכת החינוך.

דב חנין: וכל אנשי המקצוע היום מבינים שבעצם דרכו והתפתחותו של הילד, במובנים רבים נקבעים על-ידי התחלת המסלול, על-ידי הגיל הרך ומה שקורה בגיל הרך – בזה קיימת הבנה, לפחות ברמה ההצהרתית כולם מסכימים.

דב חנין: השאלה היא, האם ההצהרות האלה על חשיבות הגיל הרך מתורגמות לפעולות מעשיות שמגיעות עד לגן הבודד ועד לעובדת הבודדת שנמצאת בגן, או שההצהרות נשארות ברמת ההצהרה, וברמת העובד או העובדת בשטח המצב נשאר אותו מצב.

דב חנין: אנחנו גם נמצאים היום במין, אפשר להגיד, התרחבות מאוד גדולה של מערכת החינוך בתחום הגיל הרך, וכולנו מברכים על כך וזה דבר מצוין.

דב חנין: אבל צריך לוודא שכשעושים את ההרחבה הזאת, עושים אותה בצורה נכונה, ולא תוך כדי הרחבה מייצרים משהו שהוא הרבה פחות טוב, הוא עוקף את הסטנדרטים המקובלים, והוא בעצם מוריד את מערכת החינוך לרמה של מין עובדי ועובדות קבלן בכל מיני צורות ובכל מיני אופנים.

דב חנין: אנחנו לא רוצים שמערכת החינוך שלנו תיראה ככה, ובוודאי שלא תיראה כך מערכת החינוך בגיל הרך.

דב חנין: המצב הקיים היום בגנים – ואומנם הילדים שלי כבר לא שם, אבל אני כן מבקר בגני-ילדים, ואני חייב להגיד לכם, גני-הילדים שאני מבקר בהם הם בתל-אביב שיחסית המצב יותר טוב כנראה מאשר באום-אל-פחם, אבל עדיין גם בתל-אביב העומס שהגננת והסייעת נמצאות בו הוא בלתי אפשרי.

דב חנין: אתם יודעים, מדברים על הגן שהוא לא יהיה בייביסיטר, אבל כשאנחנו מדברים על בייביסיטר, זו אשה אחת או איש אחד או נער אחד או נערה אחת שמטפלת בילד אחד, מקסימום שניים, ואנחנו קוראים לזה בייביסיטר.

דב חנין: בגנים יש 30 ילדים מתרוצצים בכל הכיוונים - - -

קריאות: 35 ילדים.

דב חנין: בכוונה הנמכתי, בסדר?

דב חנין: מתרוצצים בכל הכיוונים, אי-אפשר אף פעם לראות מה קורה עם כל אחד.

דב חנין: ברמת האחריות לילד, היינו צריכים שיהיה שם צוות של קבוצה של גננות וסייעות, צוות גדול ומשמעותי ולא מישהי אחת.

דב חנין: אף בן-אדם בעולם לא יצליח לשכנע אותי שבאמת אפשר להיות אחראי לכל הילדים האלה, זה פשוט בלתי אפשרי, גם מבחינה תיאורטית וגם מבחינה מעשית.

דב חנין: ולכן, כשאנחנו מדברים על מערכת החינוך בגיל הרך שזו דמותה, זו דמותה האמיתית, האינטרס של משרד החינוך היום, קודם כל – לא רק האינטרס שלכן, הסייעות – זה להסתכל מה הם הכוחות הקיימים במערכת, ולהגיד, אוקיי, לפחות יש לי סייעות, אתן להן את מקסימום הגיבוי, אתן להן את מקסימום התמיכה המקצועית, את מקסימום המעמד, את מקסימום ההגנה, כי את זה לפחות כבר יש לי, לפני שאני מגייס.

דב חנין: כמובן שצריך לגייס עוד אנשים ועוד כוחות, דיבר על זה קודם חבר הכנסת ברכה, ברמת המדיניות אני חושב שהוא מאוד צודק, שצריך עוד כוח אדם ועוד גיוס של כוחות, כדי שהמערכת הזאת תעבוד טוב.

דב חנין: אבל לפחות למי שיש היום תתנו גיבוי, תמיכה, תנאים, הגנה, את האפשרות לעבוד לפחות בצורה סבירה ומכובדת.

דב חנין: אני מאוד מתנצל שאני צריך לצאת לדיון של ועדת הכספים, ומאחל לכם הצלחה בדיון החשוב הזה.

קריאות: תודה רבה.

עינת וילף: תודה לך על הדברים המאוד יפים וחשובים האלה.

עינת וילף: איתן, רק אתן למישהו לדבר.

עינת וילף: מי כאן ממשרד החינוך, בבקשה, אשמח לשמוע התייחסויות לדברים שנאמרו כאן.

מה יפית: ראשית, אני רוצה לפתוח ולומר שיש לנו הערכה רבה מאוד לסייעות.

מה יפית: הסייעת נחשבת ל-50% של צוות הגן.

מה יפית: יחד עם זאת הסייעות הן עובדות השלטון המקומי ,ואחריות ההעסקה – אני מתייחסת כרגע לגבי נושאי ההעסקה שהועלו כאן – קשורים להסכמים, להסכם הקיבוצי שיש לגבי משרתה של הסייעת.

מה יפית: הגדרות התפקיד נקבעו, ובהחלט יש שם הגדרות מינהליות שעלו כאן

מה יפית: בהחלט כחלק - - -

עינת וילף: הדברים שהם באחריות משרד החינוך כמו חוזר מנכ"ל, כמו נוהל הורה - - -

מה יפית: דקה, אתייחס.

מה יפית: אני רק מנסה להסביר מה אחריותנו ומה אחריות השלטון המקומי.

מה יפית: בהגדרות התפקיד יש הגדרות פדגוגיות, כי מן הסתם, גן-ילדים, נאמר כאן בקול גדול שזו לא שמרטפות, זאת מערכת חינוכית, ובמערכת החינוכית הזו יש לכל אחד מן הצדדים, לגננת, שהוא תפקיד פרופסיונלי, עובד הוראה, אדם שלומד ומוכשר לתפקיד הזה, תפקיד מוגדר, ובהתאם לזה נגזר תפקידה של הסייעת.

מה יפית: לגבי חוזרי המנכ"ל – יש פה קצת ערבוב בין חוזרי מנכ"ל שהשלטון המקומי הוציא לגבי הגדרות תפקיד הסייעת, כי כולם מוגדרים בחוזרי מנכ"ל של השלטון המקומי, והם מונחים כאן לפנינו, נוכל להעביר אותם לפרוטוקול.

עינת וילף: במשרד החינוך אין אף חוזר מנכ"ל שמתייחס להגדרת התפקיד של הסייעת?

עינת וילף: שום דבר?

עינת וילף: אין דבר כזה.

מה יפית: לתפקיד הסייעת?

מה יפית: בהגדרות תפקיד של השלטון המקומי, בחוזר המנכ"ל של השלטון המקומי.

מה יפית: חשוב לומר שאנחנו - - -

אתי אלוני: זה לא נכון.

אתי אלוני: יש הגדרה בחוזר המנכ"ל של מה תפקיד הסייעת.

אתי אלוני: בוודאי שיש הגדרות.

מסעוד גנאים: בקשר להורה המחליף – אפשר להתייחס?

מה יפית: אתייחס גם להורה המחליף.

מה יפית: ההגדרות נעשו בעבר, ונעשות לאורך הדרך.

מה יפית: כל תהליך שקורה, כולל "אופק חדש", ואתייחס אליו, נעשה בתיאום מלא עם השלטון המקומי, כמייצגים את הסייעות במקרה הזה.

עינת וילף: אבל בסוף, ההגדרה של הסייעת כתפקיד חינוכי, אצל מי זה נמצא?

אתי אלוני: היא של משרד החינוך.

מה יפית: היא בוודאי באחריותנו, אבל זה מפורסם כהגדרות - - -

עינת וילף: אז מה נדרש כדי שתשנו את הגדרת התפקיד?

מה יפית: אני חושבת שהוועדה הזאת הביאה לכאן נושאים שונים שכדאי לנו להתחיל לחשוב מה כן ומה לא במסגרת התפקיד, כי ההגדרות הפדגוגיות שדוברו כאן, נמצאות בתוך הגדרת התפקיד עצמו, אני מוכנה לקרוא, אם את מעוניינת שאקרא מתוך ההגדרה.

עינת וילף: כן, בבקשה.

מה יפית: "סייעת הגן תשתתף בישיבות תכנון העבודה השנתי ותתכנן פעולות הצטיידות, אחסון החומרים ושימוש בהם".

מה יפית: אני מדברת על התפקידים הפדגוגיים.

מה יפית: "תשתתף בישיבות צוות ובפגישות הדרכה ביוזמת הגננת; תתמוך בקבוצות של הילדים בפעולות יצירה או משחק, על-פי תיאום עם הגננת; תתמוך בילדים בעת פעילויות מוטוריות בחצר על-פי תכנית העבודה ותיאום עם הגננת; תסייע לגננת בביצוע פעולות עם הילדים בעבודות שונות ובפעילויות שונות, בהתאם לצורך ועל-פי הנחיית הגננת; הסייעת תשתתף באסיפות הורים, בפעילויות הורים וילדים ובחגיגות, בהתאם לתכנית הפדגוגית של הגן.

מה יפית: פעילויות נוספות של הורים וילדים בגן ייקבעו תוך תיאום בין הגננת והסייעת".

מה יפית: זה במסגרת הגדרת התפקידים הפדגוגיים.

מה יפית: כמובן שיש פה גם תפקידים של הסייעת בשוטף וביומיום לגבי הארגון, הניקיון וכו', כי זה היה חלק משמעותי בהגדרת התפקיד, ויש כאן גם התייחסות לגבי תנאי החופשה וכו'.

מה יפית: אני מניחה שאת זה כל הסייעות מכירות, מכירות את הגדרות התפקיד הללו.

אתי אלוני: זה מופיע אצל שתינו, כלומר, זה לא שונה.

עינת וילף: אוקיי, את זה אני מבינה.

עינת וילף: אם אפשר באמת להתייחס לשאלה כאן לגבי נוהל הורה מחליף.

מה יפית: לגבי נוהל הורה מחליף – אכן כך, מתוך התחשבות, זה חוזר מנכ"ל, גם אנחנו בשביתה האחרונה היינו עדים להרבה מאוד קשיים שעלו במסגרת הפעלת הגנים, יחד עם זאת צריך לזכור, שהאינטרס של המשרד הוא לדאוג שהגנים האלה יפעלו, כדי לא לשבש את מהלך החיים לציבור עצמו, וזה מה שאנחנו עושים.

מה יפית: הנוהל בעצם מבקש מהגננת לגייס הורים למשך יום העבודה, זה במהלך חמישה ימים, נדמה לי שהחל מהיום החמישי הגן נסגר במידה - - -

רחל כהן: ממש לא.

לילי פוקמונסקי: החל מהיום השישי.

מה יפית: מהשישי, אחרי חמישה ימים.

עינת וילף: אני חייבת להגיד – וזה גם יצא כמובן בהודעת הסיכום ובהמלצה של הוועדה, אני בטוחה גם שחברי לוועדה יסכימו – אני חושבת שזה נוהל פסול מכל כיוון אפשרי - -

אריאלה לוי: - - -

עינת וילף: - - הן מבחינת הצד החינוכי – ההתייחסות לכל גורם, וזה גם עומד בניגוד למה שאמרת – שוב אפסיק, מי שרוצה לדבר, להעביר לי פתק לפי הסדר, אין הצבעות - - -

לילי פוקמונסקי: יש לך פתק.

עינת וילף: בסדר, יש לי כאן הרבה פתקים, אני עושה את זה לפי הסדר.

עינת וילף: אני חוזרת, הנוהל הזה, ואנחנו גם נוציא את זה בהודעת סיכום, אני חושבת שהוא נוהל פסול.

עינת וילף: הוא עומד בסתירה לדברים שתיארת של יחס פדגוגי וחינוכי לתפקיד הסייעת.

עינת וילף: תפקיד שהוא תפקיד הוראה, תפקיד חינוכי, תפקיד פדגוגי, לא יכול להיות מוחלף על-ידי הורה.

עינת וילף: הדבר הזה הוא פסול בכל צורה שהיא, והוא פסול גם מבחינת מעמדם של ההורים במערכת החינוך.

עינת וילף: כפי ששביתת מורים לא תיענה בכניסת הורים לתוך המערכת, אני חושבת שלא נכון לעשות את זה, וזה מראה יחס לא נכון לחינוך בגיל הרך.

עינת וילף: אנחנו בפירוש נוציא הודעת סיכום בדבר הזה.

עינת וילף: אני חושבת שזה חד-משמעי שנוהל פסול מכל וכל.

מה יפית: אוקיי.

בת שבע פרימו: מעולה.

קריאות: נהדר.

עינת וילף: בבקשה.

מה יפית: נתבקשתי להתייחס לנושא של "אופק חדש" – מדובר כאן בהארכת היום לגננות בחצי שעה, במקביל לתפקידים שיתקיימו בגן ונעשו בגן, כפי שפירטתי קודם בהגדרת התפקיד לגבי עבודה בקבוצה.

מה יפית: גם בעבר, כאשר גננת עבדה בקבוצה בשעת חצר אתן הייתן בחצר, אין מה לעשות, צריך - - -

רימונדה מחאמיד: לא, היינו ביחד.

רימונדה מחאמיד: היה אסור לנו, סליחה - - -

עינת וילף: אני מבקשת לא להפריע.

מה יפית: סליחה, כל מה שנאמר כאן בעצם אפשר לבחון אותו מכל הכיוונים.

מה יפית: בכל מסגרת של גן יתנהלו דברים, בכל רשות מתנהלים דברים, בעיקרון אני מדברת – כאשר גננת עובדת בקבוצה, הסייעת עם שאר הילדים, זה היה גם בעבר, לא "אופק חדש" הביא את זה.

מה יפית: "אופק חדש" הסדיר את מהלך העבודה ותו לא.

מה יפית: יחד עם זאת, בואו נזכור שהסייעות קיבלו תוספת של 5% לשכר במסגרת - - -

קריאות: - - -

רימונדה מחאמיד: מה זה 5%?

רותי תורג'מן: אל תעשי צחוק, זה 129 שקלים.

קריאות: - - -

עינת וילף: אני מבקשת, בבקשה שקט.

מה יפית: מכיוון שאני לא משרד האוצר, אני רק כרגע אומרת מה כן ניתן, כי בואו נאמר את כל - - -

רימונדה מחאמיד: אנחנו אומרים שזה לא מספיק.

איתן כבל: זאת הגדרה מחודשת למושג לעג לרש.

קריאה: בדיוק.

מה יפית: יכול להיות.

מה יפית: אני יכולה לדבר על דברים שהם בתחום אחריותי, לא מעבר לזה.

קריאות: - - -

קריאה: כמה מקבלת גננת?

מה יפית: סליחה.

עינת וילף: חברות, כדי שגם נשמע את נציג משרד האוצר, את חברי הכנסת, את כל מי שנרשם, בבקשה לא להפריע.

מה יפית: אשמח מאוד שכל סייעת תזכה לשכר נאות, אני בעד, אבל עדיין זה לא בתחום האחריות שלי.

מה יפית: זה לגבי הנושא של "אופק חדש".

מה יפית: לגבי ההכשרות – לאורך כל השנים נעשות הכשרות במסגרות הרשויות, יש לנו קורסים של 270 שעות, שסייעות לומדות ומוכשרות.

מה יפית: אנחנו רואים בזה חשיבות רבה, כפי שאמרתי קודם, כחלק חשוב מאוד בצוות החינוכי, אנחנו דואגים – זה נכון שלעיתים הרשויות מממנות בעצמן את ההכשרה, לעיתים הסייעות נדרשות לממן בעצמן או להיות שותפות למהלך.

מה יפית: יש תוכנית מוסדרת של 270 שעות יחד עם מפע"מ מעלה אדומים, שאחראי על הנושא של החינוך.

עינת וילף: אבל הבקשה להכשרות משותפות עם הגננות.

מה יפית: הבקשה להכשרות משותפות – יש מקומות שנעשות הכשרות משותפות במקום שאנחנו מוצאים לנכון.

מה יפית: יחד עם זאת, צריך לזכור שיש פרופסיה שונה בין הגננת לבין הסייעת ויש הכשרות נפרדות.

מה יפית: אז במקומות שזה אפשרי זה נעשה.

מה יפית: יכול להיות שזה לא נעשה בכל הרשויות, ואנחנו צריכים להמשיך ולעודד את זה, אבל בהחלט יש מגמה כזו של עבודה משותפת.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

איתן כבל: תודה, בוקר טוב.

איתן כבל: נחשפתי לנושא הסייעות בצורה מאוד בולטת בהתמודדות האחרונה שלי לתפקיד יושב-ראש ההסתדרות.

איתן כבל: הסתבר לי שכל הסייעות, אני אומר בהכללה גדולה, זאת חצר אחורית בכלל של מערכת החינוך.

איתן כבל: זאת חצר אחורית כשבתוכה גם יש עוד חצרות אחוריות של הסייעות עצמן.

איתן כבל: זאת אומרת, זה מגיע לסייעות שעוסקות למשל, בחינוך המיוחד, ששם בכלל – השבוע נפגשתי עם גברת שעוסקת בתחום, אתה לא מאמין, אתה כבר לא יודע מי זקוק לסיוע, המטפל או המטופל, אני אומר את זה בלשון בוטה, אבל זה ממש ככה, אתה מסרב להאמין שיש אנשים שעובדים בשביל 2,400 שקלים.

איתן כבל: דין פרוטה כדין מאה וכל הקלישאות שאנחנו מכירים.

איתן כבל: לא, פשוט זה לא מתקבל על הדעת.

איתן כבל: שלא נדבר על העובדה, ואני מקשיב גם לדברים שנאמרים על-ידי נציגי הממשלה, שגם בתוך המערכת עצמה כל פעם כשאתה מגיע – ניסיתי עד היום הזה ולא הצלחתי לברר בדיוק אבל, מי אחראי על מה?

איתן כבל: זאת אומרת, איפה מתחיל משרד החינוך ומסתיימת אחריותו?

איתן כבל: איפה מתחילה הרשות המקומית ומסתיימת אחריותה?

איתן כבל: קודם כל דבר אחד ברור, כשזה מגיע לכסף זאת לא אחריות של אף אחד.

עינת וילף: תיכף נשמע ממי שאחראי על הכסף.

איתן כבל: זאת נהיית להטוטנות.

איתן כבל: תראו, צריך קודם כל להחליט ולהגדיר באמת מה זה – אני עדיין, גברתי היושבת-ראש, כפי שאת יודעת, עדיין בעניינים, יש לי ילדים שהם בגן.

איתן כבל: זאת אומרת, יהיו.

קריאות: - - -

איתן כבל: אנחנו עוד בעניינים.

רותי תורג'מן: או-טו-טו.

איתן כבל: יש לי ילדה שנה הבאה בת ארבע בגן ציבורי, ויש עוד אחת שלאט-לאט מתקדמת במעלה ההר.

רימונדה מחאמיד: אז תחשוב על הסייעת שלה, כדי שהבת שלך תהיה - - -

איתן כבל: כאבא אני פעיל בעניינים האלה יחד עם רעייתי.

איתן כבל: הבדיקה שאנחנו עושים היא לא רק מי הגננת.

איתן כבל: אין מצב כזה, חברים יקרים, שיהיה ברור, אנחנו שמים את הילדים שלנו בלי לשים לב, בערות שלהם, רוב הזמן הם עם הגננת והסייעת, יותר מאשר הם אתנו, בסופו של תהליך.

אריאלה לוי: הכי הרבה עם הסייעת.

איתן כבל: אני לא רוצה להפריז, לאט-לאט.

איתן כבל: אני מנסה לבוא ולומר לכך, שכשאתה מגיע לגן, מעולם לא עשיתי או ראיתי הפרדה בין הגננת לבין הסייעת.

איתן כבל: עם כל הכבוד לגננת, ויש גננות מצוינות בראש-העין, ובשכונה שלי בוודאי, אני אומר את זה מכל הלב - -

מה יפית: אני מסכימה.

איתן כבל: - - אבל בלי סייעות טובות הן לא יכולות לתפקד.

גילי אלון: נכון.

איתן כבל: הן לא יכולות לתפקד.

איתן כבל: והסיפור הזה, דרך אגב, של הורים מחליפים, זו בכלל שערורייה בפני עצמה.

איתן כבל: זה מייצר זילות לתפקיד הגננת, ולא פחות מייצר זילות לתפקיד הסייעת.

איתן כבל: להיות גננת ולהיות סייעת זה מקצוע, והמערכת, לפני הכול, צריכה להחליט איך היא מתייחסת.

איתן כבל: נכון לרגע זה, אני אומר לך, גברתי היושבת-ראש, אני כבר לא מדבר על תנאי ההעסקה, שזאת פשוט שערורייה, זה מביך.

רינה קרן: נכון.

איתן כבל: אינני יודע איך מי שחותם באוצר על ההסכם, היד שלו לא רועדת כשהוא חותם על ההסכם הזה.

איתן כבל: אי-אפשר להתייחס למערכת הזו כאל מערכת שאתה לא רואה אותה.

איתן כבל: יש אנשים, יש כאלה שמסתובבים בגנים, לכן, אני אומר לך לפחות מבחינת המחויבות שלי, לא רק בכובע שלי כאן כחבר כנסת, אלא גם מחויבות כחלק מהמערכת ההסתדרותית, זה דבר שאני לא חושב שמישהו יכול להרשות לעצמו שהמצב הנוכחי יימשך.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה, שאיננה משתמעת לשתי פנים.

איתן כבל: זה קרב, אני אומר לכן, ואם אתן לא תצאנה מכאן, כולכן, כל הסייעות על כל הגוונים והסוגים שלכן, עם יכולת להיות מאוחדות ולצאת למאבק – בשבילנו ההורים, בבוקר לחשוב רק שאנחנו לא יכולים לשים את הילד או את הילדה שלנו בגן, אני רוצה לראות – אם עדיין לא השתמשתן, כפי שהרבה אחרים משתמשים בכוח שלהם אל מול המערכת.

רותי תורג'מן: יש לנו מוסר עבודה.

איתן כבל: אני רוצה לראות איך שרים, חברי כנסת, יכולים לצאת ולהשאיר את הילדים, כשהם לא יודעים איפה הם בגן-הילדים.

איתן כבל: ובכלל, כל המערכת כולה, המצב חייב להשתנות.

איתן כבל: ואני, גברתי, מסיים, זה לא בעניין באמת, תסלחי לי, הרי את לא קובעת, גברתי, עם משרד החינוך את גודל התקציב, אבל לפעמים גם כשרוצים לתת הסבר, לפעמים עדיף לנשוך את הלשון.

איתן כבל: זאת אומרת, להגיד דברים כמצוות אנשים מלומדה, קיבלתם 5%, ריקודים בחוץ.

אריאלה לוי: שבו בשקט.

קריאה: ממש.

איתן כבל: ואני אומר את זה או כמה שקיבלתן, זה לא משנה, כי בסוף יש את המערכון של הגשש, את מכירה אותו - - -

מה יפית: בסדר, עובדה.

איתן כבל: אבל אני לא מתלונן עלייך - -

רינה קרן: זו לא את.

איתן כבל: - - רק אני אומר, לפעמים, הרי אם היית קובעת, אני מניח שהשכר היה משולש, אבל את לא.

מה יפית: בטוח.

איתן כבל: אסיים.

איתן כבל: ואני אומר, בסוף זה כמו במערכון של הגשש – כמה ביד.

רותי תורג'מן: נכון.

עינת וילף: תודה רבה לחבר הכנסת כבל, גם על דבריו וגם על כך שעזרת לי להעלות את הנושא לסדר-היום ולהביא אותו כאן לכנסת.

עינת וילף: האיש שעל הכסף, אהרון עוזיאלי, סגן בכיר לממונה מחלקת השכר, משרד האוצר, אם תוכל בבקשה להתיישב ליד מיקרופון.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אשמח להתייחסויות לדברים שעלו פה.

אהרון עוזיאלי: כן, אשמח להתייחס, כולל סליחה – אהיה חלוק לגמרי עם ידידי איתן כבל חבר הכנסת.

איתן כבל: אתה לא יכול להיות חלוק עם חשבון הבנק של העובדות.

אהרון עוזיאלי: אני חושב שאם יש סקטור שאני יודע להסתכל לו בעיניים ולהגיד שעשינו כמה דברים טובים ונכבדים לטובתו, זה הסקטור שיושב פה.

עינת וילף: יש לי בקשה, אם מישהי שיושבת ליד מיקרופון יכולה לקום.

עינת וילף: מותר לקום גם לגברים מדי פעם.

עינת וילף: תודה רבה.

אהרון עוזיאלי: תודה.

אהרון עוזיאלי: אני אומר שאם יש סקטור שאני יודע להסתכל לו בעיניים, ואני חושב שעשינו כמה דברים טובים ומועילים לטובתו, זה הסקטור שיושב פה.

אהרון עוזיאלי: אסביר.

אהרון עוזיאלי: לפני זה אני רק רוצה להתייחס לכמה דברים אחרים.

אהרון עוזיאלי: נאמרו פה דברים, שלצערי הם שגויים בעליל.

אהרון עוזיאלי: אם יש חשיבה שמישהי עובדת בחצי משרה, ולכן בחצי משרה מגיע לה שכר מינימום של 4,100 שקלים, הרי ברור שזה לא נכון.

אהרון עוזיאלי: כי על חצי משרה לא מגיע שכר מינימום של 4,100, אלא חצי מ-4,100, זה ברור לגמרי.

אהרון עוזיאלי: לכן, צריך לשים את הדברים בפרופורציה הראויה.

קרן שמש- פרלמוטר: מה שלא ברור, זה ש - - -

עינת וילף: אני מבקשת לא להפריע.

עינת וילף: אבל להגדרה, מה שעלה כאן, זה שהשעות של מה נחשב למשרה מלאה – לא סבירות.

אהרון עוזיאלי: אתייחס גם לשכר מינימום בכלל.

אהרון עוזיאלי: לא חושב שזה עיסוקי, אני משרד האוצר, אני באמת לא המעסיק הישיר, לא משרד החינוך, גם לא הרשות המקומית.

אהרון עוזיאלי: ואני גם לא כל כך בקי ואמון על הנושא של המעמד המקצועי.

אהרון עוזיאלי: מה זה מעמד מקצועי?

אהרון עוזיאלי: זאת שאלה מאוד-מאוד נכבדה.

עינת וילף: לא, מבחינת השעות, מה נחשב משרה מלאה.

אהרון עוזיאלי: לדעתי, 42.5 שעות.

אהרון עוזיאלי: אבל גם בזה אשמח אם יש פה נציג של השלטון המקומי, או אולי שלמה יודע, אשמח לשמוע איזשהן התייחסויות, כי באמת זה נושא שקיים בהסכמי עבודה, אין לי פה עליו תשובה.

אהרון עוזיאלי: לדעתי, 42.5 שעות, זו משרה מלאה.

עינת וילף: אבל השאלה היא כזאת, אם ראוי ונכון מבחינת המקצוע, שמשרה מלאה תוגדר 35 שעות, לצורך העניין.

עינת וילף: בעצם, הדבר הוא חלק ממשא ומתן קיבוצי.

אהרון עוזיאלי: אני לא חושב שזה נכון.

אהרון עוזיאלי: אני חושב, ופה כן אעביר את זה פשוט דרך החור של הגרוש בין היתר, הפחתה כל כך אולי מתבקשת לדעת אלה שיושבות פה, המשמעות שלה, אם אני מפחית מ-42.5 ל-37, פירושו של דבר שאנחנו נדרשים לתוספת עובדים, עובדות של משהו כמו 20%, זו התוצאה.

אהרון עוזיאלי: כי ברור - - -

קריאות: - - -

עינת וילף: שוב, הטענה כאן שלא מדובר בתוספת עובדים.

עינת וילף: ממילא העובדות נמצאות במערכת, רק בפועל זה יתבטא בתוספת שכר.

אהרון עוזיאלי: אז אתייחס לשכר, עם כל הכבוד.

עינת וילף: אבל העובדות נמצאות בתוך המערכת.

אהרון עוזיאלי: אם החשיבה היא לתרגם את זה ל-37 או ל-35, המשמעות היא דרישה לתוספת אלפי עובדות למערכת.

אהרון עוזיאלי: אם ההתייחסות לשכר - - -

רימונדה מחאמיד: למה צריכים עוד עובדות?

קריאות: - - -

אהרון עוזיאלי: הרי ברור לגמרי, 42.5 שעות בשביל לקבל את אותה מכפלה - -

עינת וילף: אני מבקשת שקט, אלה דברים חשובים.

אהרון עוזיאלי: - - דרך 37.5 שעות – ככל שהמספר יותר נמוך, כמובן שהדרישה לעובדות נוספות תגדל.

אהרון עוזיאלי: התשובה היא ברורה.

אהרון עוזיאלי: זה מאות מיליוני שקלים.

קרן שמש- פרלמוטר: הוא לא מבין.

גילי אלון: כשתדברי תגידי, לא נכון.

אהרון עוזיאלי: שלא תהיה טעות, מאות מיליוני שקלים.

אהרון עוזיאלי: עכשיו, דווקא בקטע של עבודה חלקית - - -

איתן כבל: תמיד כשמדברים באוצר, זה מגיע בסוף למאות מיליונים.

איתן כבל: חיכיתי מתי זה יגיע.

אהרון עוזיאלי: דווקא בקטע של עבודה חלקית, גם יש תעדוף בחוקת השלטון המקומי, יש תעדוף במובן הזה שעובדת בחצי משרה, לדוגמה, מקבלת באופן יחסי יותר מאשר חצי משרה, וכך עובר הלאה.

אהרון עוזיאלי: ולכן, גם החישוב הזה הוא לא מדויק במובן הזה שכבר לוקחים בחשבון, נקודתית למשל, מי שעובדת ב-50% משרה מגיע לה שכר כאילו עבדה 60% משרה.

אהרון עוזיאלי: זאת אומרת, יש פה איזה התייחסות ושיפוי לטובת העבודה החלקית, במובן הזה שברור שבקצה אם אני עובד משרה מלאה, אז אני מקבל משרד מלאה ולא יותר, אבל בדרך יש לי נקודות לטובתי.

עינת וילף: רק שאלה, כדי שהמאות מיליוני שקלים לא יישאר באוויר, יש לך פה חישוב או שאם לא, נבקש מהוועדה - - -

אהרון עוזיאלי: אני יכול להציג חישוב, זו לא בעיה.

אהרון עוזיאלי: אני כן רוצה להתייחס אבל למה שקרה בהסכמי השכר, ואני כן רוצה להתייחס לכך שלפחות מבחינת ההסכמים יש התייחסות שונה לעובדות בעלות השכלה שונה.

אהרון עוזיאלי: זאת אומרת, יש לנו רובד בסיסי, סליחה שאשתמש במלה הזאת, של עובדות שהן חסרות השכלה פורמלית מבחינת שנות לימוד, ואז יש להן סולם שכר של 4.6 זה הדרגות ב"סולם המעו"ף" – מה שנקרא.

אהרון עוזיאלי: אם הן בוגרות 12 שנות לימוד, יש להן דרגה נוספת.

אהרון עוזיאלי: אם היא מורה או גננת מוסמכת, גם היא נהנית מתוספת גם בבסיס וגם בקצה, היא נהנית מעוד דרגה.

אהרון עוזיאלי: אם היא גננת בכירה או תואר אקדמי - - -

גילי אלון: אבל זה לא נכון.

בת שבע פרימו: לא נכון.

רינה קרן: אנחנו לא מדברים על גננות.

רינה קרן: אני כסייעת 12 שנות לימוד - - -

עינת וילף: אני מבקשת בכל זאת.

אהרון עוזיאלי: אם היא מורה, גננת בכירה או תואר אקדמי בחינוך, ואני מדגיש של מוסד - - -

קריאות: - - -

קריאה: אנחנו סייעות, אנחנו לא גננות.

אהרון עוזיאלי: היא מועסקת כסייעת, לא כגננת.

אהרון עוזיאלי: אבל היא מועסקת כסייעת - -

קריאות: - - -

אהרון עוזיאלי: - - אז יש לה עוד דרגה מעבר למה שיש לה.

אתי אלוני: נדרשת השכלה - - -

קריאה: יש גם סייעות עם תואר.

אהרון עוזיאלי: אני רוצה לייצר השוואה – מאחר שהנושא הזה היה אקוטי בהסכמי השכר, גם של 2009 וגם בהסכם השכר שנחתם לאחרונה ב-2012, כי גם ההסתדרות וגם המעסיקים חשבו שיש פה סקטור שצריך – וזה גם עובד כלפי הסייעות האחרות, זה לא רק הסייעות של הגננות, טיפוליות וכו' – לתעדף אותו בתוך הקבוצה הכוללת של כלל העובדים בשלטון המקומי.

אהרון עוזיאלי: והתוצאה, אם אני עכשיו משווה מה היה לנו בשכר בין אוגוסט 2009, לפני ארבע שנים, ומה שהולך להיות, אני מדגיש, מה שהולך להיות באוקטובר, כי באוקטובר הקרוב - -

גילי אלון: הישג שלנו.

אהרון עוזיאלי: - - קורים כמה דברים מבחינת הסכמי השכר.

אהרון עוזיאלי: באוקטובר הקרוב, מצד אחד, ישנה השלמה של המהלך של, אני מזכיר, הגדלת שכר מינימום מ-4,100 ל-4,300, אז היה רק 3,900, בתקופה ההיא.

אהרון עוזיאלי: עשינו סריה שלמה של צעדים בשכר, ותוכלו לבדוק אותי באוקטובר, זה לא כל כך רחוק, זה עוד שלושה חודשים, אנחנו מייצרים בעצם טבלת שכר שהיא שונה משמעותית מהקיים.

אהרון עוזיאלי: זאת אומרת, אם באוגוסט 2009 סייעת מתחילה, אני מדגיש, סייעת מתחילה, שכרה היה סדר גודל של 4,075 שקלים - - -

עינת וילף: אתה מתכוון ללא השכלה פורמלית.

אהרון עוזיאלי: ללא השכלה פורמלית, הדבר הכי בסיסי.

כרמלה פורת: לא מקבלים השכלה - - -

אריאלה לוי: אין דבר כזה.

עינת וילף: בסדר, אני רוצה להבין את הנקודה.

אהרון עוזיאלי: על משרה מלאה.

אהרון עוזיאלי: גם אין לה גמולי השתלמות, זאת אומרת, היא גמרה צבא, גמרה שירות לאומי, זה מה שהיא עושה.

רינה קרן: אין דבר כזה.

קריאה: לא מקבלים היום.

קריאות: - - -

מוחמד ברכה: יש דבר כזה סייעת ללא השכלה פורמלית?

כרמלה פורת: לא, אין דבר כזה.

פאני אלימליח: אין דבר כזה.

מוחמד ברכה: אין דבר כזה בכלל?

קריאות: אין דבר כזה.

קריאות: - - -

עינת וילף: אני מבקשת.

עינת וילף: בוא נשאל אותך, האם היום במערכת יש עדיין סייעות ללא השכלה פורמלית?

אהרון עוזיאלי: אני באמת לא יודע.

עינת וילף: לא יודע.

אהרון עוזיאלי: אני לא המעסיק שלהן.

אהרון עוזיאלי: אני מניח שיש.

אהרון עוזיאלי: בכל מקרה סייעת כזאת היתה משתכרת אז - -

קריאות: - - -

אתי אלוני: זה תנאי סף כתוב – 12 שנות לימוד - - -

איתן כבל: השאלה, גברתי, אם הוא יכול לתת נתונים – כמה עובדות סייעות מקבלות שכר – יש לו נתון שהוא יכול להציג מתוך - - -

אהרון עוזיאלי: לא.

מוחמד ברכה: לא.

מוחמד ברכה: תנאי לקבלת העבודה – 12 שנות לימוד, מה אתם מדברים?

רותי תורג'מן: מינימום.

קריאות: מינימום.

רינה קרן: מינימום.

קריאה: ולימודים.

רותי תורג'מן: וקורס מטפלות, בנוסף לזה.

מוחמד ברכה: וקורס מטפלות.

עינת וילף: חברים, חברות יקרות, רק שתדעו שלא יהיה זמן לכל.

מוחמד ברכה: למה לא לומר דברים מוחלטים על - - -

מסעוד גנאים: זה מתוך חוברת הכשרות - - -

עינת וילף: אז בוא נתחיל, מה השכר לסייעת עם 12 שנות לימוד?

אהרון עוזיאלי: סייעת מתחילה עם 12 שנות לימוד התחילה אז ב-4,075 שקלים, עם שתי שנות ניסיון, באוקטובר - -

קרן שמש- פרלמוטר: שכר ריאלי?

קרן שמש- פרלמוטר: כלומר, אתה לוקח - - -

קריאה: זה אפילו לא לפנסיה.

אהרון עוזיאלי: - - באוקטובר היא תרוויח 5,210 שקלים.

אהרון עוזיאלי: זו לא אותה אחת, כי זה באותו ותק.

אהרון עוזיאלי: זאת אומרת, אם זאת באמת היתה אותה עובדת, מן הסתם היתה כבר מקבלת יותר ותק, יותר דרגות, אולי דברים אחרים, אבל אחת חדשה כמוה תקבל 5,210 שקלים.

אהרון עוזיאלי: ביולי 2013, שזו הפעימה האחרונה של הסכם השכר שבתוקף, ה-7.25 מה שנקרא, היא תקבל 5,300 שקלים, 30% יותר, אני מדגיש.

אהרון עוזיאלי: אלך לעוד דוגמה אחת, יש לי פה כמה דוגמאות.

אהרון עוזיאלי: סייעת כזאת, שיכולה להגיע לשבע פלוס, שזאת דרגה מאוד שכיחה אצל הסייעות, עם עשר שנים ותק, אז היתה מרוויחה 4,339 שקלים, באוקטובר יהיה לה 5,600 שקלים, וביולי 2013 5,700.

רינה קרן: יולי עוד שנה.

אהרון עוזיאלי: אם יש לה גמול השתלמות, שזה גם קיים, כלומר זה חלק מהתמרוץ של המערכת לטובת ההשכלה שלה - -

אריאלה לוי: לא בבנק.

אהרון עוזיאלי: - - אז אני מתייחס עוד פעם לעובדת בדרגה שבע פלוס, היתה מקבלת - - -

עינת וילף: אני רק רוצה להפסיק אותך דקה.

עינת וילף: יש חשיבות לשמיעת המספרים האלה גם בשידור, כי כשאתן מנהלות את המאבקים שלכן, כשאתן מקבלות את המשכורות מהשלטון המקומי, תדעו מה רשום במשרד האוצר שמגיע לכן.

עינת וילף: ולכן, אני לא מבינה למה מפריעים פה.

עינת וילף: כן.

איתן כבל: אין מצב.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, את יודעת, היה לי את המטה הכי טוב בעולם, באה המלחמה והרסה לי אותו.

איתן כבל: זאת אומרת, מה הוא מייצג עכשיו?

איתן כבל: הוא מייצר פה איזשהו מצג, שאף אחד לא מכיר.

איתן כבל: זה אם תבואו בדיוק ויהיה לך ותבוא ופגשת – סליחה, אני רוצה - - -

אהרון עוזיאלי: אתה מוזמן לבוא ולבדוק אותי - - -

איתן כבל: אני רוצה להיות מוזמן לדבר אחר, גברתי.

איתן כבל: אני רוצה לדעת - - -

אהרון עוזיאלי: אני ממש מוחה על האמירה הזאת.

אהרון עוזיאלי: אני מאוד מצטער.

אהרון עוזיאלי: אני לא מוכן לשמוע אמירה, שאני פה מטייח או מוכר נתונים או מאחז עיניים.

אתי אלוני: לא, אבל זה תוספות שניתנו עכשיו - - -

רינה קרן: אני לא מקבלת את השכר הזה.

איתן כבל: בוא נעשה סדר.

אהרון עוזיאלי: אני נורא מצטער, זה לא יקרה.

עינת וילף: מצטערת, הפריעו לי ולא שמעתי.

מוחמד ברכה: אגב, אי-אמירת אמת של עובד מדינה בוועדת הכנסת, זו עבירה פלילית.

איתן כבל: אני, חס וחלילה, לא האשמתי אותך באי-אמירת אמת.

עינת וילף: רק רגע, איתן ומוחמד, אנחנו הולכים קצת להרגיע, בבקשה.

עינת וילף: אלה הדברים הרשמיים שנמצאים במשרד האוצר.

עינת וילף: אנחנו מבינים, וזה גם עלה כאן – ברוב המכריע של המקרים המשרה לא נחשבת משרה מלאה, והשעות שמועברות הן הרבה פחות, ויש כל מיני תפקידים נוספים.

עינת וילף: אבל כדי שאפשר יהיה בכלל להתחיל לנהל דיון ומאבק, צריך לדעת מהתחלה מה רשום במשרד האוצר, אחרי זה מה קורה בשטח.

עינת וילף: בואו גם נברר בין מה שרשום אצלו, שאתן צריכות לקבל לבין מה שמגיע אליכן, צריך להבין מה קורה – הפגיעה במאה אחוז משרה, כל הדברים האלה.

עינת וילף: אבל כן חשוב שיהיה בפרוטוקול, בשידור, ושתשמעו את זה, מה הם המספרים המדוברים.

עינת וילף: כן.

אהרון עוזיאלי: אז אני ממשיך, ברשותך.

אריאלה לוי: יש פה תלושי משכורת.

אהרון עוזיאלי: דרגה שבע פלוס, אמרתי שהיא דרגה מאוד שכיחה אצל הסייעות שהשלימו את המסלול - - -

רימונדה מחאמיד: זו דרגה אחרונה לסייעות.

רינה קרן: אין יותר מזה.

אהרון עוזיאלי: חבר'ה, אם גמול השתלמות אחד היה 4,350 שקלים, יהיה 5,959, כמעט 6,000 שקלים - - -

עינת וילף: אלה המספרים החל מאוקטובר השנה.

אהרון עוזיאלי: נכון.

אהרון עוזיאלי: ביולי 2013, בפאזה האחרונה, זה יהיה 6,089, זה גידול של 40%.

אהרון עוזיאלי: עם שני גמולים, שגם זה חיזיון נפרד.

אהרון עוזיאלי: זאת אומרת, זה קיים הרבה שהסייעות הולכות גם לגמול השתלמות רגיל וגם למה שנקרא "גמול שלטון מקומי", שזה חלק ממערכת ההכשרה שהן יכולות לעבור, אז - -

זיוה אבידן: שהן לא צריכות אותו.

אהרון עוזיאלי: - - אני מתייחס עדיין לאותה דרגה, שבע פלוס, הפעם עם 20 שנה, כי לוקח יותר זמן להשיג את גמול ההשתלמות.

רותי תורג'מן: ממש לא.

אהרון עוזיאלי: השכר הבסיסי באוגוסט 2009 היה 4,667 שקלים, עולה ל-6,675, שזה גידול מעל 40% באוקטובר, ויגיע ל-6,800 ביולי 2013.

אהרון עוזיאלי: יש עוד דרגות יותר בכירות, אבל זה כבר הרבה יותר נדיר, אני לא רוצה להתייחס.

עינת וילף: תודה.

עינת וילף: קודם כל, אני כן מודה לך על הפירוט - - -

אהרון עוזיאלי: אני רק רוצה להסביר עוד דבר אחד, כי פה גם נשמע משהו על לעג לרש, ואני לא חושב שיש פה לעג לרש.

קריאות: - - -

אריאלה לוי: השכר הבסיסי - -

כרמלה פורת: 2,800 שקל השכר הבסיסי, על מה הוא מדבר בכלל?

קריאה: אחרי 30 שנות עבודה.

אריאלה לוי: - - לא מגיע ל-3,000 שקלים.

גילי אלון: אחרי השלמת הכנסת.

אהרון עוזיאלי: משפט אחרון מבחינתי.

אהרון עוזיאלי: איך הגענו לדבר הזה מבחינת הדברים?

אהרון עוזיאלי: יש פה הצטברות של הרבה מאוד נתינות, כאשר הוספנו תוספת "אופק חדש", מה שנאמר פה; ישנו הסכם שמגדיל את התוספת השקלית הרחבה, בבסיס היתה קודם 700 שקל לכל עובד, כל סייעת, והיום זה לפחות 1,400 - - -

אריאלה לוי: השלמת הכנסה.

אהרון עוזיאלי: ישנה תוספת 6.25, שעוד פעם, כל הסקטור הציבורי קיבל 7.25, השלטון המקומי לקח מכולם 6.25, בפער הזה של האחוז, הוא נתן 10% תוספת, שאנחנו עוד לא רואים אותה.

אהרון עוזיאלי: 10% תוספת לטובת הסקטור שיושב פה.

קריאות: - - -

רינה קרן: למה רק באוקטובר?

אתי אלוני: זה בסדר, זה עוד מעט.

אהרון עוזיאלי: זאת אומרת, באופן מובחן מכלל התפתחות השכר של עובדי השלטון המקומי, דווקא הסקטור הזה, על חשבון אחוז אחד של כולם, קיבל 10% תוספת - -

כרמלה פורת: בגלל שכל השנים לקחו לנו.

אהרון עוזיאלי: - - בשכר המשולב לטובתו, שאת זה נראה באוקטובר.

רינה קרן: למה אוקטובר ולא עכשיו?

עינת וילף: אני רוצה את ההתייחסות שלך - - -

אהרון עוזיאלי: עוד משפט אחד, ברשותך.

עינת וילף: כן, עוד נושא אחד.

אהרון עוזיאלי: אם מישהי מועסקת ב"יום לימודים ארוך", מה שנקרא יוח"א, אז ישנו תגמול נוסף שבכלל לא מוזכר פה, אבל הוא קיים, משהו כמו, תזכיר לי, שלמה, 560 שקל על ארבעה ימים ארוכים.

אהרון עוזיאלי: הוא לא מוזכר במספרים האלה.

עינת וילף: אני רוצה להודות, בכל זאת, על זה שמסרת לנו את הפרטים.

עינת וילף: אני הולכת לתת לך תלושי שכר שונים שהביאו לי כאן.

עינת וילף: ב-40 דקות שנותרו, אשמח אם בכל זאת תעיין בזה, ותגיד לי מה הולך לקרות לתלושים האלה באוקטובר.

אהרון עוזיאלי: אוקיי.

עינת וילף: ואחרי זה ביולי 2013.

עינת וילף: התייחסות לנושא שעלה כאן של התנאים מבחינת המחלות, השחיקה, הדברים האלה.

עינת וילף: אלה דברים שבכלל נמצאים אצלך, באחריותך בהסכמים או שזה לא נוגע?

אהרון עוזיאלי: אלה דברים שיש הרבה מאוד סקטורים שטוענים להם.

אהרון עוזיאלי: אנחנו כמובן משתדלים שהדברים יקבלו ביטוי בשכר השוטף, ולא באמצעות מהלכים מקלים אחרים.

אהרון עוזיאלי: אני מסכים שגם בשירות המדינה וגם במקומות אחרים ישנם הרבה עובדי כפיים, עובדים מסוגים כאלה ועובדים מסוגים אחרים, שהטענה הזאת מאוד רווחת כלפיהם.

אהרון עוזיאלי: אם נתחיל לייצר לכל אחד את התשובות שלו, אז עוד פעם, המשמעות היא באיזשהו מקום שכולנו נשלם על זה יותר.

עינת וילף: תודה לך.

אריאלה לוי: אפשר להעיר?

עינת וילף: הערות בהמשך.

עינת וילף: אני מבקשת עכשיו את ההתייחסות של השלטון המקומי, אתי אלוני, בבקשה, ראש מינהל חינוך במרכז השלטון המקומי.

עינת וילף: אם את יכולה בעיקר להתייחס לטענות על מה קורה בין הכספים שמועברים מן המדינה לשלטון המקומי, כל הנושא של העסקה במהלך הקיץ, ההגדרה גם של התפקיד כתפקיד מינהלתי ולא כתפקיד עובד הוראה, ושאר הדברים שעלו כאן.

אתי אלוני: יש חלקים שקשורים אלינו, יש חלקים שלא.

אתי אלוני: בוקר טוב, אצטרף לדבריה של סימה ממשרד החינוך.

אתי אלוני: אני רוצה להודות לך, נציג האוצר, לפחות על הצגת המספרים, ולומר בפתיח שלי, שהשלטון המקומי, מתוך הבנה והיכרות בכוח הזה שנקרא כוח הסייעות, אנחנו רואים בו כוח עוגן, אחד מהעוגנים הכי חשובים בקיום מוסדות החינוך, בעיקר בכל מה שקשור לגנים; והעובדה, שכפי שציין נציג האוצר, ניתנה לסקטור הזה, מתוך ראיית החשיבות, ומתוך ההבנה והרצון לא לעשות טובה, אלא לגשת באמת לקראת תוספת מכובדת, שעומדת על סדר גודל של 22% – אני חושבת שמעידה לפחות בגישה שלנו – הכוונה ראשי הרשויות המקומיות, לחשיבות התפקיד שלכן, לעצם זה שאתן מהוות את הבסיס והעוגן לקיומה של כל מסגרת גן יום ביומו.

אתי אלוני: צריך לזכור את מוסדות החינוך לגיל הרך, מה שנקרא "קדם יסודי", לפחות לפי החוק, משרד החינוך והשלטון המקומי, חלים עליהם מה שנקרא "קיום משותף".

אתי אלוני: מי שמשפה את השכר של הסייעות יחד אתנו הוא משרד החינוך.

אתי אלוני: אבל לפני שאגיע לשכר, אני רוצה לבוא ולומר שיש פה בעיני, עניין שהוא קודם כל בראשיתי, ולבוא ולהגדיר קודם כל מה התפקיד הנדרש באותו מוסד חינוכי, ואני מסכימה שזה מוסד חינוכי ולא שמרטפייה.

אתי אלוני: ומי שמגדיר מהו תפקידה של הסייעת, מהם האינטראקציות שצריכים להתחולל באותו מוסד, גם בהיבט הפדגוגי, גם בהיבט החברתי, וגם בהיבט האחר, הוא משרד החינוך.

אתי אלוני: אני מחזיקה את מה שסימה הגדירה, החזיקה אצלה גם בחוזר מנכ"ל, אני מחזיקה את ההגדרה מאוגדן תנאי השירות שמופיע בשלטון המקומי, והוא נגזר משם, אנחנו לא המצאנו אותו.

אתי אלוני: השלטון המקומי לא ממציא הגדרות משלו לסייעת.

אתי אלוני: מי שמגדיר מה תפקידה של הסייעת, מי שמגדיר מה הפרופיל הנדרש לסייעת, מי שמגדיר מהן דרישות הסף לתפקיד, זה משרד החינוך.

גילי אלון: למה הם לא מעסיקים אותן ישירות?

מה יפית: זה במשותף.

אתי אלוני: רגע, אנחנו מקיימים במשותף, אבל לצורך העניין המנדט המקצועי הוא שלכם.

אתי אלוני: המנדט המקצועי הוא של משרד החינוך.

אתי אלוני: אנחנו עושים את זה במשותף, כי אנחנו עובדים במשותף, אבל בהגדרה, באחריות, האחריות היא שלכם.

גילי אלון: איזה יופי - - -

אתי אלוני: מכאן צריך לזכור, גברתי יושבת-ראש הוועדה, בעיני, ההחלטה שצריכה אולי לצאת לאור הדברים שכאן, זה קודם כל בחינה מחדש של הפרופיל, של המרכיב, של התפיסה של התפקיד הזה.

אתי אלוני: אולי מכאן נתחיל את הכול.

אתי אלוני: אבל כל עוד זה קיים, הסייעות שאינן מוגדרות כסקטור אקדמאי, שאינן מוגדרות כעובדות הוראה, הן מוגדרות משכך כסקטור שלפחות דורש ייצוג, ולכל עובד מגיע - - -

רימונדה מחאמיד: למה אנחנו מלמדות?

רימונדה מחאמיד: למה אני מלמדת את הילד?

רימונדה מחאמיד: אני לא למדתי.

רימונדה מחאמיד: למה אני מלמדת?

אתי אלוני: אני לא יודעת.

עינת וילף: רימונדה, אני מבקשת.

רימונדה מחאמיד: אז אל תתנו לי ללמד.

אתי אלוני: קודם כל בהגדרה, לפחות ממה שאני יודעת, וזה גם הוצג כאן, הסייעת אינה מוגדרת כעובדת הוראה, היא גם לא מוסמכת כעובדת הוראה, אין לה את ההשכלה הפורמלית של עובדת הוראה - - -

רימונדה מחאמיד: סליחה, אבל למה ללמד?

זיוה אבידן: והיא עושה את זה.

אתי אלוני: לכן, הקדמתי ואמרתי, יכול להיות שמפה נצא עם איזושהי הבנה, שקודם כל בסיס התפיסה הוא זה שצריך להיבדק, ואחר כך מזה נגזור את כל הדברים.

אתי אלוני: אבל צריך לזכור, בואו נשים את העובדות על דיוקם – מאיפה הכול מתחיל, ומאיפה זה נמצא, ומי שמגדיר את התפקיד.

אתי אלוני: צריך גם לומר את האמת, כולנו פה גם כהורים לילדים וגם מפעילי מטה וגם מפעילי מערכות וגם ראשי הרשויות, שלפחות אני בשמם פה, היינו מאוד שמחים, שבכל גן תהיינה שתי גננות, שתי עובדות אקדמאיות, וכו'.

אתי אלוני: ואנחנו נלחמים על זה גם בשלוש-ארבע עכשיו, ואין את התקציב.

אתי אלוני: בסוף, לצערי זה מגיע - - -

מוחמד ברכה: את מייצגת את השלטון המקומי?

אתי אלוני: כן.

מוחמד ברכה: באמת?

אתי אלוני: אני ראש מינהל החינוך בשלטון המקומי.

מוחמד ברכה: את שמה את עצמך בצד אחד עם הממשלה ועם האוצר מול הסייעות, ולא הסייעות מול - - -

אתי אלוני: לא, אני המעסיק של הסייעות.

אתי אלוני: אני המעסיק.

מוחמד ברכה: זה נשמע הזוי מה שאת אומרת.

אתי אלוני: רגע, אני המעסיק של הסייעות.

אתי אלוני: אני, כלומר השלטון המקומית, הרשות המקומית הם מקבלות תלוש שכר עם - - -

רימונדה מחאמיד: אבל את אומרת לי אל תלמדי, משרד החינוך אומר לי תלמדי, מה אגיד לגננת?

רימונדה מחאמיד: אני לא מלמדת.

עינת וילף: סוכם כאן שנדרשת חשיבה והסדרה.

עינת וילף: זו, אני חושבת, אמירה ברורה שיוצאת מכאן.

אתי אלוני: נכון.

אתי אלוני: ואני חושבת שזה בבסיס העניין.

אתי אלוני: ומכאן יוצאים הרבה מאוד משתמעים.

אתי אלוני: אבל אם מנתחים את המצב כפי שהוא, הסייעות מוגדרות בסקטור של העובדים המינהליים.

אתי אלוני: אם אתם שואלים אותי אם הסייעת היא כמו המזכירה וכו', התשובה היא לא.

אתי אלוני: אבל בהגדרה המינהלית, ואני לא באה מהסקטור, לא של ההסתדרות ולא אחר – בפועל, בוודאי שהיא לא, אבל בסופו של דבר יש פה כפיפות להסכמים קיבוציים שהאוצר שותף להם, שההסתדרות שותפה אליהם, שאנחנו שותפים אליהם.

אתי אלוני: ואתה הולך קודם כל לפי חוקת העבודה ולפי מה שזה מחייב.

אתי אלוני: מישהו שהוא לא אקדמאי, לא יכולים לשלם לו כמו אקדמאי; מישהו שלא מוגדר כעובד הוראה - - -

רימונדה מחאמיד: אבל הוא מלמד, הוא לא מורה והוא מלמד.

אתי אלוני: אז אנחנו חוזרים להגדרה, חברים – ופתחתי בזה שיש לנו הערכה רבה לעבודה.

אתי אלוני: אבל אנחנו מבינים שיש פה כנראה בתפיסה משהו שאולי הגיע הזמן לשנות אותו, אבל כרגע אנחנו מתייחסים למצב הקיים, לא למצב שיהיה.

אתי אלוני: המצב הקיים נובע מאיזושהי תפיסה, שכנראה צריך לנער ממנה את האבק, וצריך לקום ולהגיד, הן לא עובדות הוראה, אבל הן גם לא עובדות - - -

קריאה: למה לא הוראה?

רימונדה מחאמיד: לא ניקיון ולא הוראה – איפה?

רימונדה מחאמיד: אני לא יודעת איפה.

אתי אלוני: וצריך לבוא ולהגדיר - - -

זיוה אבידן: מה לא עובדות הוראה?

זיוה אבידן: נמצאות במוסד חינוכי כעובדות הוראה, נקודה.

אתי אלוני: אז צריך לייצר פרופיל מוגדר, מקצועי אחר, שממנו ייגזרו גם משמעויות תקציביות.

אתי אלוני: אני רוצה לסיים ולומר שהשלטון המקומי הוא שותף בשכרן, אבל עיקר השכר מגיע ממשרד החינוך.

עינת וילף: אם את יכולה להתייחס לנושא של העבודה בחופשות הקיץ.

אתי אלוני: לפי ההסכם הקיבוצי – למיטב ידיעתי, ואני לא ממונה על הסכמי השכר, אני אחראית על תחום החינוך, אבל משיעורי הבית שעשיתי – מוגדר בהסכם הקיבוצי שהן מועסקות עשרה חודשים.

אתי אלוני: ובסופו של דבר, סייעת שרוצה לעבוד בחודשי הקיץ יכולה לעבוד בחודשי הקיץ, ויש הרבה מאוד סייעות שמפעילות קייטנות במסגרת הקיץ, כי הגננת - - -

שלמה שטרן: לא, היא חייבת לעבוד.

אריאלה לוי: היא חייבת.

לילי הלפרין: משרד החינוך מעביר 12 חודשים.

אתי אלוני: לא מחייבים.

קריאות: - - -

קריאות: מחייבים.

עינת וילף: רק רגע, שאבין, היא חייבת, כדי לקבל את שכרה.

גבריאלה מלצר: את מציעה לי חופשה ללא תשלום?

עינת וילף: כלומר, אם היא לא עובדת בקיץ, אין לה שכר.

אריאלה לוי: מחייבים.

אריאלה לוי: היא צריכה את העבודה שלא – כל אחד עושה מה שהוא רוצה.

אתי אלוני: לא, בסדר, אז היא עובדת - - -

קריאות: - - -

אתי אלוני: היא גם רוצה, שוב - - -

קריאה: זה תלוי לאיזה הסכם הן שייכת.

אתי אלוני: בדיוק, יש הסכם כזה ויש הסכם כזה.

אתי אלוני: יש כמה מגזרים של סייעות.

נטע לוי: ומשרד החינוך מעביר 12 חודשי שכר.

אתי אלוני: נכון, הוא מעביר 12 חודשי שכר, כי רוצים לשמר גם את הסייעות.

אתי אלוני: הן לא כמו מורות או גננות שביוני מסיימות ובסוף אוגוסט או בספטמבר מתחילות מחדש.

אתי אלוני: זה מעמד קצת אחר, והן מנהלות את הקייטנה בגן.

אתי אלוני: אני רוצה לומר שבקיץ - -

רימונדה מחאמיד: אבל הן עובדות יותר קשה.

אתי אלוני: - - האחרון סגרנו ביחד, שסייעת שתנהל גן תקבל יותר כגננת, יש לה שיפויים לעניין הזה.

אתי אלוני: סגרנו את זה יחד עם מי שצריך.

מה יפית: איפה זה?

אתי אלוני: סגרנו את זה, וגם אדון שטרן יודע את זה.

אריאלה לוי: למה אנחנו לא רואים את זה?

עינת וילף: מלכתחילה, אני רוצה להבין, למה אם היא מקבלת ממשרד החינוך 12 חודשים לתפקידה כסייעת בגן, מדוע בכלל בזמן שהגן סגור היא נדרשת לעבוד עבור שכרה?

אתי אלוני: אני חושבת שיש פה את שלמה שטרן שעשה את העניין, ואשמח שהוא יענה על העניין.

גילי אלון: או, עוד גורם.

אתי אלוני: לא, בהיבט של השכר.

אתי אלוני: זה חלק מהעניין.

עינת וילף: שאבין, יש כאן שאלה מאוד פשוטה, משרד החינוך מעביר 12 חודשי שכר לתפקיד סייעת בגני-ילדים.

אתי אלוני: היא עובדת 12 חודשים.

אתי אלוני: חודש אוגוסט הוא חודש חופשה.

קריאות: - - -

רותי תורג'מן: סליחה?

עינת וילף: בחודשים שבהם הגן לא פעיל, מדוע היא צריכה לעבוד עבור השכר שמשרד האוצר מעביר לה?

עינת וילף: לעבודה אחרת, נוספת?

מוחמד ברכה: זה העניין.

מוחמד ברכה: היא יכולה לבוא כשהגן סגור לצורך הגן, אבל לא בעבודה אחרת.

אתי אלוני: אני מבקשת שאתה תענה על הדבר הזה.

אריאלה לוי: עינת, יש גם את החינוך המיוחד, שזה עוד יותר בעייתי.

עינת וילף: לא, אנחנו היום לא עוסקים בחינוך המיוחד.

רימונדה מחאמיד: סליחה, אני רוצה להוסיף לך משהו על החופשה.

עינת וילף: שלמה שטרן מהסתדרות המעו"ף, אם אתה רוצה להסביר את הנושא הזה.

עינת וילף: שוב, אני מבקשת שתשב במקום שליד מיקרופון.

עינת וילף: אם מישהי מוכנה לתת את מקומה.

שלמה שטרן: שלום לכולם, גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני ראש חטיבת עובדי חינוך ודת בהסתדרות המעו"ף, אני מייצג בין היתר את הסייעות לגננות.

שלמה שטרן: אני עובד לחינוך לשעבר, עבדתי 27 שנים במערכת החינוך, הייתי מורה, מחנך, מנהל בתי-ספר.

שלמה שטרן: אני רוצה לקבוע דבר אחד כבר בהתחלה, שהסייעות לגננות עובדות קשה מאוד בשביל המשכורת שהן מקבלות.

שלמה שטרן: אני רוצה לקבוע דבר נוסף בתוקף העבודה שלי ב-18 השנים האחרונות בהסתדרות, יש כל הזמן מגמה מתמדת של כרסום בזכויות שלהן, ותיכף אפרט.

שלמה שטרן: בשנים האחרונות יש כמה פרויקטים חינוכיים של משרד החינוך, שאני כעובד חינוך, כאבא, כסבא, מברך על חלקם, אבל כשמשרד החינוך מכין פרויקט כזה, הוא לא מנסה לעשות עבודת מטה מה גורלן של עובדים נוספים לבד מהמורים, שהוא תמיד רואה נגד עיניו, כאשר הוא קובע פרויקט כזה.

שלמה שטרן: אקח למשל דוגמה של יום חינוך ארוך, שטוב להורים, אולי טוב למורים, אולי טוב לתלמידים – אני יודע שיש מחקרים שזה לא כל כך יעיל – אבל הפרויקט הזה של יוח"א, של הארכת יום הלימודים עד השעה 15:30 של ילדים, מישהו צריך לשבת עם ילדים, ומי שלא ישב אף פעם בכיתה או בגן ילדים עם ילדים לא מבין, לצערי, את המשמעות של להאריך את יום העבודה בשעתיים נוספות עם ילדים.

שלמה שטרן: פשוט, זה בלתי נסבל.

שלמה שטרן: כעובד חינוך לשעבר, זה בלתי אפשרי.

לילי פוקמונסקי: גם הגננת - - -

שלמה שטרן: כשקבעו את "אופק חדש" - - -

נסים זאב: סליחה, אדוני, רק שאלה קצרה.

שלמה שטרן: בבקשה.

נסים זאב: לפני שנים, היה, גם מצד משרד החינוך, שוני בין סייעות לגננות או לא?

נסים זאב: למיטב זכרוני, סייעות לא קיבלו בעבר 12 חודשים.

שלמה שטרן: אתה רוצה לחזור להסכם שלהן?

שלמה שטרן: לעניין של תשלום השכר?

שלמה שטרן: אגיע לזה.

נסים זאב: חשוב מתי חל השינוי הזה.

שלמה שטרן: אם אדוני רוצה, אעשה פסק זמן ואסביר.

שלמה שטרן: ההסכם - - -

נסים זאב: לי חשוב גם המגזר הפרטי וגם הציבורי – איך זה מקיש אחד לשני.

שלמה שטרן: לא הבנתי את השאלה, אבל אומר מה אומר ההסכם הקיבוצי לגבי תשלום שכר של סייעות לגננות.

שלמה שטרן: אעשה הפסקה בדיבורים שלי.

שלמה שטרן: סייעות לגננות מעל חמש שנים אמורות לקבל שכר על 12 חודשים בשנה.

שלמה שטרן: הן עובדות עשרה חודשים, מגיע להן חודש אחד חופשה וחודש נוסף.

שלמה שטרן: בחודש ה-12 או ה-11 הן צריכות לעמוד לרשות המעסיק לעבודה במערכת החינוך.

אריאלה לוי: חודש?

שלמה שטרן: זה באשר לסייעות מעל חמש שנים.

עינת וילף: רק שאבין, כלומר, קודם כל שיהיה ברור - - -

נסים זאב: זה לא היה ברור.

עינת וילף: משרד החינוך מעביר 12 חודשים - -

שלמה שטרן: לשלטון המקומי.

עינת וילף: - - לשלטון המקומי.

עינת וילף: השלטון המקומי – עשרה חודשים הן מועסקות בגנים, חודש אחד חופשה מוחלטת, שאם זה לא ניתן לכן, לוודא שזה ניתן.

שלמה שטרן: תיכף אגיע לזה.

עינת וילף: רק רגע, אבל שיהיה ברור, חודש אחד הוא חופשה מוחלטת ועל זה צריך - - -

שלמה שטרן: אני רוצה להוסיף - - -

נסים זאב: השאלה אם זה תנאי.

שלמה שטרן: סליחה, אדוני, אני רוצה תיקון.

שלמה שטרן: לא תיקון, הבהרה – סייעות מתחת לחמש שנים - - -

עינת וילף: אנחנו מדברים על מעל חמש שנים.

שלמה שטרן: סייעות מתחת לחמש שנים מקבלות משכורת 11 חודשים בשנה – עשרה חודשי עבודה וחודש חופש, ובחודש ה-12 הן אמורות לא לקבל משכורות.

שלמה שטרן: חלקן הגדול מתייצבות בלשכת העבודה וחותמות אבטלה.

גילי אלון: מה עם דור ב'?

גילי אלון: שלמה, דור ב'.

קריאה: אבל למה?

אריאלה לוי: זה נכון.

שלמה שטרן: אלה הכללים של ההסכם הקיבוצי.

עינת וילף: אז רק שנבהיר את הדבר הזה שוב – סייעות שיש להן ותק מעל חמש שנים.

שלמה שטרן: אכן.

עינת וילף: לצורך העניין, גם סייעת שמתחילה היום, תוך חמש שנים תגיע למעמד הזה.

שלמה שטרן: אכן כן.

גילי אלון: לא נכון, זה לא היה – זה דור א', רק - - -

שלמה שטרן: לא, זה לא נכון.

עינת וילף: יש הבדל, סייעת שמתחילה היום, תוך חמש שנים מגיעה למעמד הזה.

שלמה שטרן: נכון, חמש שנים מקבלת 11 חודשים.

עינת וילף: במעמד הזה אחרי חמש שנים היא מקבלת 12 חודשים מלאים – חודש חופשה מלאה וחודש שבו השלטון המקומי מעסיק אותה בעבודות חינוך.

שלמה שטרן: במערכת החינוך.

שלמה שטרן: נכון.

שלמה שטרן: אגב, אם - - -

עינת וילף: סייעות בחמש השנים הראשונות שלהן מקבלות 11 חודשים, חודש חופשה, אם הן רוצות להשלים את החודש הנוסף - -

רינה קרן: עובדות בקייטנות.

עינת וילף: - - חלקן חותמות אבטלה - -

שלמה שטרן: או שעובדות בקייטנות או שחותמות אבטלה.

עינת וילף: - - וחלקן מקבלות עבודה מהשלטון המקומי.

שלמה שטרן: נכון.

נסים זאב: קודם כל, תודה רבה, ענית לשאלה שלי, גם אם לא הבנת אותה.

נסים זאב: שאלה נוספת, הייתי רוצה - - -

עינת וילף: נסים, רק אני רוצה לתת לו לסיים, בסדר?

עינת וילף: אחרי זה תשאל.

נסים זאב: אבל זה בהקשר - - -

שלמה שטרן: אני חוזר לאמירה הקודמת שלי, שכאשר משרד החינוך מתכן תוכניות חינוכיות פדגוגיות הוא לא מתייחס לאלה שצריכים לעשות את זה.

שלמה שטרן: הזכרתי את יוח"א; אזכיר את "אופק חדש" שמחייב עבודה נוספת של ארבע או חמש שעות שבועיות; יש פרויקט חדש שמשרד החינוך תיאם עם ארגוני המורים, זה קיצור חופשת הקיץ, הקדמת תחילת שנת הלימודים בחמישה ימים, שפוגע בימי החופשה השנתית שלהם.

שלמה שטרן: ההסתדרות פנתה למרכז השלטון המקומי לפני מספר ימים, הודענו להם שאם זה לא יסתדר, אנחנו כנראה נכריז סכסוך עבודה בנושא הזה.

שלמה שטרן: אנחנו לא מוכנים שיקצצו להם בימי החופשה.

שלמה שטרן: עניין נוסף, למשל, של קליטת ילדים בלתי גמולים, שלא היה עד היום.

אריאלה לוי: נכון.

שלמה שטרן: אני לא מדבר על הצורך לקלוט ילדים או לא.

שלמה שטרן: ישנם מקומות שמטילים עליהם את המטלה הזאת, ואין את ההכנה הבסיסית האלמנטרית של דברים סניטריים – פינת החתלה עם הדברים האלמנטריים שצריך לעשות - - -

קריאה: מים חמים.

שלמה שטרן: מים חמים, פינה, כפפות וכו', לא קיים.

גילי אלון: לא צריך.

גילי אלון: הקושי.

שלמה שטרן: אני לא מדבר על אם צריך או לא צריך, אני מדבר על - - -

רותי תורג'מן: אין פינה אינטימית בגן.

גילי אלון: גם הקושי ללכת עם ילד ולהשאיר גננת עם עוד 34 ילדים.

עינת וילף: אגב, ההנחיה הזאת באה ממשרד החינוך או מהשלטון המקומי?

קריאה: - - -

עינת וילף: ממשרד החינוך.

שלמה שטרן: אני חושב שההוראה לקלוט ילדים כאלה באה ממשרד החינוך.

עינת וילף: וההוראה היא היום לקלוט ילדים בלתי גמולים?

מה יפית: ההוראה היא לא לקלוט ילדים כאלה.

מה יפית: ההוראה היא לקלוט ילדים שהם בטווח הרישום.

מה יפית: אין לנו יכולת להגדיר מי הילד שנכנס לגן או לא, ולכן אנחנו קולטים את כל הילדים בשנתונים.

מה יפית: יש ילדים שהם עדיין לא גמולים.

מה יפית: זו לא הוראה חדשה.

קריאה: גם ילדים גמולים לפעמים - - -

מה יפית: זה חוזר - - -

כרמלה פורת: בזמנו אמרו לנו לא לקבל ילדים לא גמולים.

מה יפית: זה נכון שיש - - -

קריאה: זה פוגע בפרטיות - - -

מה יפית: אם אתן מדברות, אז אני אשתוק.

עינת וילף: יש לי שאלה בנושא הזה, משרד החינוך אומר, אוקיי, מי שבן שלוש או בין שנתיים ותשעה חודשים - -

מה יפית: שנתיים ועשרה חודשים.

עינת וילף: - - נכנס, נקודה.

עינת וילף: האם יש אפשרות בכלל להגדיר, שלהורים, לצורך העניין, יש אחריות לגמול את ילדיהם עד הגיל הזה, ואם הדבר לא נעשה, רישומם לגן יתעכב?

עינת וילף: האם יש מנגנון שיכול לטפל בזה?

מה יפית: יש הנחיה בזמן הרישום, שהילדים אמורים להיגמל, שההורים יעזרו לילדים להיגמל עד למועד זה.

מה יפית: אנחנו יודעים היום שיש גישות שונות בהורות, ויש הורים שמתעלמים מן העניין ולא מסוגלים.

מה יפית: יחד עם זאת, בספטמבר, והשנה כבר באוגוסט, הגננות יסייעו גם בתחילת השנה להורים לעשות זאת.

מה יפית: יחד עם זאת, יש ילדים שיש קושי אתם, לעיתים זה קושי רפואי, לעיתים זה קושי פיזיולוגי, אבל זאת סוגיה בהחלט מורכבת.

עינת וילף: אני רוצה לעסוק בזה, ולהבדיל כרגע בין קושי פיזיולוגי, שבזה ברור שיש הבנה מלאה, לבין אידיאולוגיה.

עינת וילף: להורה יכולה להיות אידיאולוגיה מסוימת ובכל זאת למערכת החינוך יש כללים, והיא לא מקבלת כל אידיאולוגיה של כל הורות בתוך המערכת.

עינת וילף: השאלה, האם בנושא הזה יש דרך להגדיר סוג של אחריות על ההורים שאומרת, אם הילד לא גמול עד לכניסתו לגן, הוא לא יכול להתקבל או שזה יהיה מאוחר יותר או יחכו או - -

בת שבע פרימו: לפתוח גן לגמולים.

אריאלה לוי: נכון, צודקת.

עינת וילף: או שהוא יוכל אחת לשבועיים לנסות מחדש או אחת לחודש.

עינת וילף: כלומר, אני חושבת שכשמדובר באידיאולוגיה, צריך להיות גבול מבחינת מה שהמערכת יכולה להכיל.

מה יפית: אני חוזרת ואומרת, משפטית אנחנו לא יכולים להתנות קבלה של ילד בעניין של הגמילה, בין אם היא - - -

עינת וילף: יש כאן יועצת משפטית של משרד החינוך אולי?

קריאה: כן, יש.

עינת וילף: את יכולה לבוא, בבקשה?

מה יפית: בין אם היא פיזיולוגית ובין אם היא תפיסתית.

שלמה שטרן: במערכת קיימים היום די הרבה ילדים בלתי גמולים.

עינת וילף: את יכולה להתייחס לנושא הזה – במקרים שלא מדובר בבעיה פיזיולוגית אלא באידיאולוגיה.

סופי אורטשקנזי: קודם כל, הרישום לגני-הילדים ברשויות המקומיות מתבצע על-פי תקנות הרישום, תקנות לימוד חובה וחינוך ממלכתי סדרי רישום.

סופי אורטשקנזי: אי-אפשר להתנות את זה בזה.

עינת וילף: למה לא?

סופי אורטשקנזי: כי התקנות הן התקנות.

סופי אורטשקנזי: התקנות קובעות שאם הורה מגיע לבית-הספר, מגיע למשרד של הרשות המקומית, מבקש לרשום את הילד לגן, הוא זכאי לרשום את הילד לגן.

סופי אורטשקנזי: החקיקה לא מאפשרת כרגע - - -

עינת וילף: אין שום התניה של שום דבר ברישום לגן?

סופי אורטשקנזי: לא, אני לא מכירה הנחיה כזאת בחקיקה הקיימת.

קריאות: - - -

קריאה: פעם זה היה.

עינת וילף: אז אני רוצה לשאול משהו אחר, יש סיבות שבשלן שולחים את הילד חזרה הביתה, נכון?

עינת וילף: במשך היום.

עינת וילף: הוא חולה – יש סיבות.

קריאות: כן.

עינת וילף: האם יש מניעה משפטית להגדיר, שילד שכל עוד לא נגמל, הוא יכול להגיע בבוקר לגן, יחזירו אותו?

סופי אורטשקנזי: לא, יש עם זה קושי.

עינת וילף: מה הקושי?

סופי אורטשקנזי: יש עם זה קושי – להחזיר אותו לבית אם הוא לא גמול.

עינת וילף: מה הקושי?

רינה קרן: בעבר לא היה קושי.

סופי אורטשקנזי: תראו, מבחינה משפטית צריך לעשות שתי הבחנות, אחת, יש את הנושא של הרישום, מותר להורה לרשום את הילד וחייבים לקבל אותו לגן.

סופי אורטשקנזי: הרשות המקומית אחראית על השיבוץ, והגננת חייבת לקבל את הילד.

סופי אורטשקנזי: לאחר מכן, יש את הנושא של מה קורה בגן בזמן הפעילות, ויש הוראות חוזרי מנכ"ל שמסדירות את נושא התגובות של הגננת במצבים אל"ף, בי"ת, גימ"ל – במצב אלימות, במצב - - -

עינת וילף: כלומר, לצורך העניין, חוזר מנכ"ל של משרד החינוך יכול להגדיר שילד לא גמול יוחזר הביתה עד שהוא גמול.

סופי אורטשקנזי: יש עם זה בעיה – יש הנחיות ברורות לגבי הרחקת תלמידים מבתי-הספר.

סופי אורטשקנזי: יש הנחיות גם בחוק וגם בהוראות של משרד החינוך - - -

עינת וילף: להזכירך, פה עושים את החוקים, אז אני שואלת אותך - - -

קריאות: - - -

סופי אורטשקנזי: אז אני מדברת רק על חקיקה הקיימת.

עינת וילף: אז אני שואלת אותך, האם יש מניעה – אל תגידי לי מה המצב הקיים – לעשות את זה?

עינת וילף: האם יש כאן משהו שנוגד - - -

איתן כבל: חוק יסוד כבוד האדם וחירותו, חוק חינוך חובה חינם.

עינת וילף: בדיוק.

סופי אורטשקנזי: אני מנסה לחשוב על מצב כזה – ילד לא גמול המצב ידוע לגננת ולהורים.

סופי אורטשקנזי: הילד נרשם ברשות המקומית והשתבץ בגן, אין אפשרות לבוא ולהגיד, הילד לא זכאי לבקר בגן הואיל והוא אינו גמול.

עינת וילף: לא, אבל הוא יכול לבקר – לצורך העניין, יש קוד לבוש לבית-ספר, קוד הלבוש הוא לא בחוק יסוד - - -

סופי אורטשקנזי: נכון.

עינת וילף: יש קוד לבוש, הילד מגיע לבית-הספר, לא עומד בקוד הלבוש, מוחזר הביתה.

סופי אורטשקנזי: לאו דווקא, זאת אומרת - - -

עינת וילף: אבל מותר לבית-הספר ומותר למערכת החינוך להחליט שככה הם נוהגים בהפרה של קוד לבוש.

עינת וילף: אין כאן בעיה משפטית לבית-ספר לנהוג ככה בהפרה של קוד לבוש.

סופי אורטשקנזי: לא, יש בעיה משפטית.

עינת וילף: השאלה, האם על אותו משקל כשמדובר באידיאולוגיה, כלומר, אין מניעה פיזיולוגית, הילד בגיל שהוא יכול להיות גמול, האם יש כאן משהו שאפשר להגיד מבחינת אחריות ההורה, החוק מחייב אותי לקבל את הילד שלך בבוקר לבית-הספר, אבל אם הוא לא יהיה גמול, אני מחזירה ברגע שהוא לא מתנהג כילד גמול.

רינה קרן: כך זה היה בעבר.

סופי אורטשקנזי: להחזיר אותו זו בעיה.

סופי אורטשקנזי: מה שאנחנו נעשה או מה שאנחנו - - -

עינת וילף: מה הבעיה?

סופי אורטשקנזי: אני אומרת שזה בעייתי.

סופי אורטשקנזי: מה שאנחנו כן עושים - - -

אריאלה לוי: זה שאין בעיה.

רותי תורג'מן: הגנים לא מוכשרים אפילו להחליף לילד.

קריאות: - - -

סופי אורטשקנזי: גם סימה דיברה על זה, מה שאנחנו מנסים לעשות במקרים כאלה זה איכשהו לקיים שיחה - - -

עינת וילף: את יודעת מה, אני לא רוצה לשאול אם זה קשה או בעייתי.

עינת וילף: אם משרד החינוך מוציא מחר הוראה כזאת?

סופי אורטשקנזי: אני לא בטוחה שהוראה הזאת עומדת בדרישות החוק.

עינת וילף: בדרישות איזה חוק?

סופי אורטשקנזי: חוק לימוד חובה.

קריאות: - - -

קריאה: זו לא חובה.

עינת וילף: הילד מגיע לגן - - -

סופי אורטשקנזי: סליחה, אני רוצה לציין כמה דברים - - -

עינת וילף: בדיוק כפי שהחזרת ילד מבית-ספר על אי-עמידה בקוד לבוש אינה נוגדת את הוראת חוק חינוך חובה, מדוע במקרה הזה זה שונה?

סופי אורטשקנזי: צריך גם לבדוק את הנושא הזה.

סופי אורטשקנזי: האמת שזה - - -

קריאות: - - -

עינת וילף: אני מאוד מצטערת.

עינת וילף: אני ממשיכה עכשיו פשוט לפי סדר המבקשים, והלוך וחזור לחברי הכנסת.

שלמה שטרן: גברתי, עדיין לא סיימתי, טרם סיימתי.

עינת וילף: אה, שלמה, לא סיימת.

עינת וילף: סליחה.

עינת וילף: בבקשה.

שלמה שטרן: באשר לנוהלי העבודה של סייעות לגננות, נעשים בשנים האחרונות הרבה מאוד ניסיונות לכרסם בזכויות שלהם, לדוגמה, עכשיו בקייטנות יש מקומות בהם הסייעות לגננות נדרשות להישאר בגן, למרות שאין יום חינוך ארוך בקיץ, עד 16:00.

שלמה שטרן: היה לנו מאבק קשה בימים האחרונים ברמלה, למשל.

שלמה שטרן: בלתי נסבל שעושים את זה.

שלמה שטרן: לא מוכנים לצרף - - -

אריאלה לוי: גם במהלך השנה, לא רק בקייטנות.

שלמה שטרן: אני מדבר כרגע על הקיץ, נדרשות לעבוד עד 16:00.

שלמה שטרן: יש מגמה חדשה, שלא היתה קיימת 64 שנים מקום המדינה, לדרוש מהן לעבוד בחול המועד סוכות ופסח, משהו חדש.

שלמה שטרן: יש מגמה כזאת.

רימונדה מחאמיד: איפה?

אריאלה לוי: באריאל עבדו ככה 30 שנה.

עינת וילף: אני מבקשת שתסיים.

שלמה שטרן: עוד שלושה דברים קצרים.

עינת וילף: ממש בקצרה.

שלמה שטרן: אני מנהל בשנים האחרונות מאבק קשה בהרבה מאוד מקומות, ובמיוחד במגזר הערבי, של קיצוץ שכר הסייעות לגננות ב-38%.

שלמה שטרן: ישנם מקומות רבים שיש לנו הצלחה, אבל זאת מגמה שהולכת ומתפשטת.

שלמה שטרן: יש איזה משהו – הן מסיימות לעבוד בשעה 14:30, נדרשות להישאר עד 15:30, מצטער על הביטוי, לגרד את האוזניים, נדרשות לשבת סתם, מכיוון שראשי הרשויות המקומיות והשלטון המקומי - -

קריאות: - - -

זיוה אבידן: כן, זה אצלנו.

שלמה שטרן: - - דורשים מהן לשבת על מנת להחתים את הכרטיס בסוף היום.

קריאות: - - -

שלמה שטרן: אם הן לא עושות את זה.

שלמה שטרן: אם הן לא יושבות שם, מקצצים להן את המשרה, את המשכורות.

לילי פוקמונסקי: סליחה, מקבלות משכורת - - -

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: נותרה לנו רבע שעה לסוף הדיון - -

רימונדה מחאמיד: אנחנו באום-אל-פחם אותו דבר.

עינת וילף: - - מכאן ואילך אנחנו נכנסים ל-mod של מה שנקרא "דיון מהיר".

עינת וילף: חבר הכנסת זחאלקה ידבר, ואחרי זה כל מי שנרשמה מקבלת דקה, לשמור על כך.

עינת וילף: בבקשה.

קריאה: נו, באמת.

ג'מאל זחאלקה: תודה, גברתי.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהדיון הזה חשוב מאוד.

ג'מאל זחאלקה: התפקיד של הסייעות, היטיב להגדיר אותו חבר הכנסת איתן כבל, אני לא רוצה לחזור על הדברים, אני תומך בכל מלה שהוא אמר.

ג'מאל זחאלקה: מהיכרותי בנושא הזה, אני חושב שיש כאן תחום אפור, ובגלל הזמן הקצר אגיד מה הצעתי.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך להנהיג מהפכה בנושא הזה – קודם כל, להפקיע את הנושא הזה מהשלטון המקומי, זו דעתי האישית, להפקיע לגמרי, להעביר אותו למשרד החינוך.

ג'מאל זחאלקה: גברתי, אתם לא יודעים, כל שנת בחירות יש סחר מכר, המועמדים לרשות המועצות ביישובים הערבים, אני לא רוצה לדבר על כל היישובים, מכריזים, יש לי 20 סייעות, והוא מתחיל לחלק, רבע משרה פה, רבע שם, זה שוחד בחירות.

ג'מאל זחאלקה: ואני דורש ממבקר המדינה שיבדוק את הנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: שוחד בחירות בנושא הסייעות, רבע משרה, שבריר משרה, ופה, והמשפחה תתמוך.

ג'מאל זחאלקה: כל הסייעות ביישובים הערבים רוצות וביקשו ממני שנפעל למען העברתן מהשלטון המקומי, כי כשמתחלף השלטון, ראש המועצה החדש מפטר את אלה שהוא לא רוצה, שלא תמכו בו, אפילו החמולות לא חשובות אלא מי תמך בו, ומקיים הבטחת בחירות, כלומר, מביא סייעות חדשות.

ג'מאל זחאלקה: לכן, אני חושב שהשלטון המקומי פה לא תורם שום דבר חיובי לנושא.

ג'מאל זחאלקה: בדקתי, לא שמעתי על תרומה אחת חיובית של השלטון המקומי בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: לכן, להפקיע.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהוועדה צריכה ללכת באומץ, ולא לחפש חצאי פתרונות וטלאי על טלאי, אלה שינוי יסודי, קודם כל העניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: לעובדי משרד החינוך יש סטנדרטים.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, אני בעד העלאת הרמה של עובדי החינוך בארץ בכלל, בכל הרמות.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך להחמיר ברמות של המורים, ברמות של היסודי, של התיכון, של הכשרת המורים, של הגננות ושל הסייעות.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, המגמה צריכה להיות להעביר, פה את כל הדברים האלה, אם הן לא מוגדרות כעובדות חינוך בגלל – יש דברים שסוחבים מסיבות היסטוריות – פעם לא היו אנשים שגמרו תיכון, היום אין דבר כזה, פעם היה.

אריאלה לוי: עקרות בית.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיות שאנחנו סוחבים מהעבר.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהגיע הזמן לקבוע סטנדרטים, שכל כוח האדם החדש יהיה מוכשר הכשרה מוגדרת, שתכשיר אותו כעובד חינוך, יש לו זכויות של עובד חינוך, וככה אנחנו מגיעים לפתרון.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהוועדה צריכה לקחת את זה לידיים.

ג'מאל זחאלקה: יש פה שלטון מקומי, יש משרד חינוך, אני בעד באופן עקרוני שכל האחריות על החינוך בכל דבר תהיה על משרד החינוך.

ג'מאל זחאלקה: הראיה שלנו - - -

עינת וילף: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: תני לי לסיים.

עינת וילף: משפט אחרון.

ג'מאל זחאלקה: כל בעיה שמגיעה לוועדה הזאת, אני מתחיל להסתכל מהילד, כלומר, הוא המרכז, אפילו לא העובדת ולא הגננת, המרכז הוא הילד.

ג'מאל זחאלקה: ואני מסתכל מה טובת הילד.

ג'מאל זחאלקה: (מחיאות כפיים)

עינת וילף: אני מאוד מבקשת.

ג'מאל זחאלקה: טובת הילד, שיהיו לו גננת וסייעת שמקבלת גמול עבודה, שהיא שבעה וגאה במקצוע שלה, ולא תהיה בתחום האפור ומושפלת על-ידי כך, את לא אשת חינוך.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהגיע הזמן לעשות שינוי למען הילדים שלנו.

רינה קרן: כל הכבוד.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: כל מי שרשום לי, אני יושבת עם סטופר 60 שניות.

עינת וילף: אריאלה לוי, בבקשה.

אריאלה לוי: זה שזה נעשה בשלטון המקומי, זה לא אומר שזה המקום הטבעי של הסייעת.

אריאלה לוי: לדובר של משרד האוצר – למה שלא תיקחו את הכסף מהרשויות המקומיות, תחזירו את זה לחינוך, כי זה נתפס כהוצאה ולא כהשקעה.

אריאלה לוי: הרי זאת השקעה.

אריאלה לוי: זה לא אמור להיות הוצאה.

אריאלה לוי: אנחנו משקיעים בילד, אז את הכסף הזה קחו מהשלטון המקומי, תעבירו למשרד החינוך.

אריאלה לוי: זה הכול.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: קרן שמש מ"איתך-מעכי".

קרן שמש- פרלמוטר: אני רוצה להגיד שני דברים קצרים.

קרן שמש- פרלמוטר: אחד, באמת אני חושבת שהדיון היום הראה את זה שכל גורם מנער את האחריות – שיח של התנערות מלקחת אחריות גם על מה שקורה בגן, והסייעת היא חלק בלתי נפרד מהגן – אני חושבת שבמיוחד לאור האתגרים שעכשיו מערכת החינוך הציבורית עומדת בפניהם, שזה חינוך מגיל שלוש, שמחייב איזושהי האחדה והבנה שמה שהיה הוא לא מה שיהיה.

קרן שמש- פרלמוטר: ובכלל זה, החזון הוא באמת שהאחריות לא תהיה בשלטון המקומי אלא תהיה של משרד החינוך.

קרן שמש- פרלמוטר: אני חייבת להגיד שאנחנו רואים ש"אופק חדש" זה בדיוק אנקדוטה איך זה לא קרה, ומדוע יש קשיים בין השאר גם עם הדבר הזה.

קרן שמש- פרלמוטר: כלומר, זה המון גופים, וכמובן משרד האוצר שהוא על הכול, שהם לא מדברים זה עם זה, גם בתוך ההסתדרות של הסייעות, וההסתכלות מהפריזמה הזאת לא נבחנת אצל אף אחד, וזה רע למערכת.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: רחל כהן מבת-ים, בבקשה.

עינת וילף: כל מי שביקשה לדבר, לשבת כאן, כי אין לנו זמן, אז בבקשה.

עינת וילף: מי שהגישה לי בקשה, לדאוג שהיא יושבת מול השולחן.

עינת וילף: בבקשה.

רחל כהן: צר לי.

רחל כהן: אני עובדת 30 שנה בעיריית בת-ים ויש לי השלמת הכנסה.

רחל כהן: שכר הבסיס שלי היום 2,700 שקל.

רחל כהן: זאת אומרת, אם אני פורשת היום, אני מקבלת לפי 2,700 שקל.

רחל כהן: זו בושה למערכת.

שלמה שטרן: זה לא נכון.

קריאה: איך אתה יכול להגיד את זה?

שלמה שטרן: זה לא נכון.

קריאות: - - -

רחל כהן: זה לא נכון?

רחל כהן: אביא לך תלוש משכורת שלי.

רחל כהן: שלמה, אל תגיד לי לא נכון.

רחל כהן: כתוב שחור על גבי לבן.

איתן כבל: מה, היא מעלימה את השכר שלה?

רחל כהן: אני צריכה להתבייש בזה.

עינת וילף: איתן, אתה יודע שבמשרד הביטחון מקבלים 15,000 שקלים עם השלמת הכנסה, זה טריקים של פנסיה.

רחל כהן: השלמת הכנסה - - -

עינת וילף: זה טריקים של פנסיה.

איתן כבל: אני לא חושב שהיא במעמד של עובד משרד הביטחון.

עינת וילף: תודה רבה, רחל.

עינת וילף: בבקשה, רות חודורובסקי, סייעת, בבקשה.

רות חודורובסקי: לגבי הכשרה מקצועית, אנחנו מתקבלות לעבודה בדרישה של 12 שנות לימוד.

רות חודורובסקי: יש חוק לעבור קורס הכשרה, וזו חובה.

רות חודורובסקי: אחרי זה סייעת אמורה לקבל קביעות.

רות חודורובסקי: אם היא לא עוברת, היא לא צריכה לקבל קביעות, ככה הבנתי לפי חוק.

רות חודורובסקי: אין דרישה כזאת בשטח, ממש אין.

רות חודורובסקי: אם היא לא מבקשת את הלימודים, היא לא תקבל אותם.

רות חודורובסקי: חוץ מזה, אני מבינה שגם השלטון המקומי לא כל כך מעוניין בזה, זו הוצאה.

רות חודורובסקי: על הקורס האחרון שעברתי השנה שילמתי 1,200 שקל, השלטון המקומי 700 שקל.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: יעל ארזי, סטודנטית לחינוך לגיל הרך, בבקשה.

יעל ארזי: שלום, אני רוצה לדבר בהקשר חשיבות הסייעות לגילאי שלוש בחוק חינוך חינם.

יעל ארזי: לגילאי שלוש, כמו שאנחנו יודעים, יש צרכים אחרים משל בני ארבע וחמש.

יעל ארזי: ללא מענה של סייעת נוספת בשלב ראשון, השטח יבעבע, האלימות תגבר, יש לזה השלכות רחוקות טווח.

יעל ארזי: ללא סייעת נוספת אין אפשרות לחינוך איכותי באמת, ששם את הילד במרכז, אין אפשרות לזה.

יעל ארזי: הילדים ילכו לאיבוד שם וזה מסוכן.

יעל ארזי: אני רוצה להתריע.

עינת וילף: תודה רבה לך, וזה חשוב ביותר.

עינת וילף: רינת אורן, מינהל החינוך, התרבות והספורט בעיריית יפו.

רינת אורן: תודה.

רינת אורן: בשנתיים האחרונות אנחנו בעיריית תל-אביב קיימנו וסיימנו תהליך של ועדה לפיתוח חברתי אישי ומקצועי של הסייעות, מתוך אותה הכרה שהוצגה פה בשעתיים האחרונות – מצד אחד, השותפות עם המשרד וההגבלות שיש לנו של השכר, לצד כל זה, מה אנחנו בעצם יכולים בשיתוף פעולה של כל הגורמים בעיר לתת לסייעות.

רינת אורן: אי-אפשר לדבר על זה בדקה, אשמח להעביר לכם את הדוח של הוועדה, אבל עסקנו בכל הנושאים שעלו פה מתחילת המפגש – תהליך גיוס אחר, הכשרה טרום תפקיד, פיתוח מקצועי, עבודה במרחבים, בקבוצות קטנות, שימור, ביטחון תעסוקתי – במגבלות שאנחנו ברשות יכולים.

רינת אורן: בוועדה הזאת היו שותפות סייעות, היו שותפות - - -

נטע לוי: - - -

רינת אורן: רציתי לפרט קצת יותר, לא אפרט מפאת קוצר הזמן.

רינת אורן: חשוב לי שהוועדה תעיין בדוח הזה.

רינת אורן: אני חושבת שיש פה דוגמה של מה שאפשר לעשות בתקציב הקיים.

רינת אורן: יש פה סדרת המלצות שלא מחייבות תקציב נוסף, מחייבות נגישות אחרת.

רינת אורן: אז אשאיר לכם את הדוח.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: נשמח לקבל את הדוח.

עינת וילף: האם הוא נמצא במשרד החינוך ובשלטון המקומי?

רינת אורן: לא.

רינת אורן: בשלטון המקומי לדעתי כן.

רינת אורן: אבל אעביר לכל השותפים.

רינת אורן: סיימנו את המהלך, כולל תמחור שלו, רק לפני חודשיים.

רינת אורן: אז זה יהיה הזמן שנעביר ללמידה משותפת של כולם.

עינת וילף: מצוין.

רינת אורן: רגע, מלה אחת, מתוך התפיסה שהסייעת היא ישות פדגוגית בגן, נקודה.

עינת וילף: מוסכם לחלוטין.

עינת וילף: עופרה כהן, סגנית יושב-ראש ודוברת ארגון גננות מחנכות.

עופרה כהן: שלום, אני גננת בפועל 33 שנים ועובדת עם סייעות לאורך כל הזמן.

עופרה כהן: למזלי, התברכתי בסייעות מוכשרות.

עופרה כהן: אבל יחד עם זאת כמובן שאני בעד הכרה במקצוע, והם בהחלט דמות פדגוגית בגן והיא יד ימיני לחלוטין.

עופרה כהן: אנחנו בעד ההכרה.

עופרה כהן: יחד עם זאת, אנחנו סבורות שצריך גם להסדיר את המעמד שלהן מכמה בחינות – אל"ף, לקבוע תנאי סף לקבלה, ארציים, שזה לא יהיה בתחום הרשות המקומית, כי כל רשות קובעת לעצמה.

עופרה כהן: זה הדבר הראשון.

עופרה כהן: הדבר השני, גם לגבי הגדרת תפקיד, שדיברו קודם.

עופרה כהן: שהגדרת התפקיד תהיה ארצית ולא אחרת.

עופרה כהן: נקבעו כל מיני הסכמים בין השלטון המקומי לבין הסתדרות העובדים לבין משרד החינוך - - -

עינת וילף: תודה רבה.

עופרה כהן: זהו, זה הזמן שלי?

עינת וילף: אמרתי שאני יושבת עם סטופר.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: לילי פוקמונסקי, מנהלת המחלקה לגננות בהסתדרות המורים, בבקשה.

לילי פוקמונסקי: אני רוצה להתייחס לעבודת הגננות בעת שביתת הסייעות.

לילי פוקמונסקי: לפני הרבה מאוד שנים חתמו על הסכם כזה של מילוי מקום של הסייעת על-ידי ההורים.

לילי פוקמונסקי: בתקופה האחרונה, בשביתה הגדולה האחרונה שהיתה, אנחנו, המחלקה לגננות ומזכ"ל הסתדרות המורים, ביקשנו מהגננות לא לדאוג יותר להורים בזמן שביתת הסייעות, כי קרו דברים מאוד-מאוד חמורים, היו אירועים חריגים מאוד.

לילי פוקמונסקי: ולכן, בשביתות שהיו במספר יישובים בתקופה האחרונה, גננות לא עבדו עם הורים.

לילי פוקמונסקי: ואני מקווה שיחד בעזרתכם, נסיים את הפרשה של מילוי המקום הזה.

לילי פוקמונסקי: תודה.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: משה הראל, נציג איגוד מנהלי מחלקות חינוך, בבקשה.

משה הראל: קודם כל, אני באמת רוצה לומר, שגננות עושות עבודת קודש - - -

קריאות: סייעות.

אריאלה לוי: הוא התכוון לסייעות.

לילי פוקמונסקי: גם הגננות, כי בלי הגננות אין סייעות.

משה הראל: גם הסייעות וגם הגננות.

משה הראל: אני מלווה את הסייעות הרבה מאוד שנים כמנהל מחלקת חינוך ברשות מקומית.

משה הראל: אני חושב שמכל הדיון הזה צריך בהחלט לבדוק אפשרות לשנות את הפרופיל של הסייעת לגננת לאור כל מה שנאמר כאן.

משה הראל: אני בהחלט שותף למה שנאמר כאן.

משה הראל: ובהחלט, גם צריך לראות איך מרחיבים את מערך ההכשרה, למרות שהוא קיים, אבל צריך להרחיב אותו על מנת לאפשר לסייעת להתקדם במסגרת קידום מקצועי.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: יעל דיין, נציגות פורום מכללות אקדמיות לחינוך.

דיין יעל: אני מייצגת את הפורום של ראמ"ה, וגם ראש המסלול לגיל הרך במכללת דוד ילין.

דיין יעל: רק אוסיף הערה אחת לגבי כל ההכשרות.

דיין יעל: מדובר פה, כמו שראינו בהגדרה, שחייבים איכשהו להגדיר מחדש את האפיונים של התפקיד.

דיין יעל: זה צריך להפוך לפרופסיה פדגוגית.

דיין יעל: למכללות לחינוך יש את הידע גם הפרקטי וגם התיאורטי בשביל לתת את ההכשרה המתאימה ואת ההגדרה.

דיין יעל: אני מציעה שמסלול של הכשרת סייעות לא יהיה אחרי שהן כבר סייעות, אלא הכשרה לתפקיד, שייתן גם אקרדיטציה במסלולים לגיל הרך, אם הן רוצות ויכולות להמשיך ולהיות גננות.

דיין יעל: וכל ההתעסקות הזאת בהכשרה, בהדרכה ובפיתוח מקצועי של סייעות חייב להיות בתוך המכללות האקדמיות לחינוך במסלולים לגיל הרך.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אני מסכמת את הדיון.

עינת וילף: זה צריך להסתיים עוד 60 שניות.

עינת וילף: נסים, רק אם יש לך משפט אחד.

נסים זאב: כן, אני אומר שההוראות ממשרד החינוך לרשויות צריכות אמירה ברורה, לא יכול להיות שמעבירים כספים, והרשויות לא יודעות בעצם מה התפקיד שלהן.

נסים זאב: אז אם מעבירים עבור 11 חודש, אז שיאמרו את זה במפורש, ואם צריך להעביר ל-12, אז אנחנו נמליץ כמובן כוועדה.

ג'מאל זחאלקה: יש לי הערה, משפט אחד.

ג'מאל זחאלקה: זה בגלל שהן נשים, אם היו גברים שם, המצב היה שונה.

ג'מאל זחאלקה: בוא נגיד דוגרי.

קריאות: - - -

עינת וילף: לא בהכרח.

ג'מאל זחאלקה: יותר חזקות עכשיו.

ג'מאל זחאלקה: יש מציאות בארץ, יש פערי שכר.

אריאלה לוי: נשים יותר חזקות.

עינת וילף: אני מסכמת את הדיון בזאת – הדיון הזה הוא אחד וראשון בסדרה של דיונים, שמטרתם להבהיר שכל היחס לחינוך בגיל הרך צריך לעבור במשרד החינוך שינוי, שמבהיר שחינוך לגיל הרך הוא חינוך לכל דבר, ואפילו החינוך החשוב ביותר.

עינת וילף: המשמעות של זה לדיון שלנו היום, שצריך לבחון מחדש את הסדרת מעמדן של הסייעות בגני-הילדים כעובדות הוראה, עם חזון ברור של עובדות משרד החינוך, כמו הגננות.

עינת וילף: הדבר צריך לבוא לידי ביטוי בהכשרות, בתנאי הכניסה, ביחס למהי משרה מלאה.

עינת וילף: עד להשגת החזון הזה יש כמה דברים שצריך להסדיר בהקדם – אני מבקשת ממשרד החינוך לבחון מחדש את ההגדרה, באופן שתהיה הרבה יותר קרובה להגדרה של עובד הוראה, וכך שתאומץ גם על-ידי השלטון המקומי; אני מבקשת בצורה חד-משמעית, תצא מכאן הודעה מהוועדה, להפסיק לחלוטין, להוציא מחוזר מנכ"ל – הורה לא יחליף סייעת בגן.

עינת וילף: הן עובדות הוראה, זה נוהל פסול מכל וכל.

קריאות: יופי.

עינת וילף: אני מבקשת מהאוצר לבדוק את הנושא של העברת הכספים ושכל מה שקורה בתחום הזה תקין.

עינת וילף: גם לבדוק את הנושא של המגזר הערבי, מה שנאמר לנו כאן של שברירי אחוז, שמשמשים בפועל סוג של שוחד בחירות, אם צריך נעביר את זה גם למבקר המדינה.

עינת וילף: בזאת, אני חושבת שהתייחסנו לנושאים העיקריים.

עינת וילף: אנחנו כמובן נעקוב אחרי זה בוועדה.

יהודית גידלי: הוא אמר שהוא ישיג לנו את הדוח של תוספת השכר.

עינת וילף: אנחנו גם נקבל לכאן גם את הדוח מתל-אביב, גם את החישוב של השכר בוועדה.

עינת וילף: אני ממליצה לכולם לשים לב לפרטים שנאמרו כאן, הם יהיו חשובים מאוד בשנה-שנתיים הקרובות, ככל שמתנהל המאבק הזה.

עינת וילף: כאן בוודאי תהיה תמיכה להסדרה לעבר כיוון פדגוגי, לעבר כיוון של הסייעות כעובדות הוראה.

עינת וילף: אני רוצה להודות לכולכן וכולכם על ההשתתפות, על הפרטים, ואנחנו נמשיך בנושא הזה, כי החזון מאוד ברור.

עינת וילף: תודה רבה לכם.