ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 36, 2012-06-20 09:30

אורית זוארץ: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה בוועדת המשנה למאבק לסחר בנשים.

אורית זוארץ: הבוקר הזה הוא בוקר חגיגי ומיוחד – אמש מזכירת המדינה האמריקאית, הגברת הילארי קלינטון, הודיעה בהתכנסות שהיא קיימה, על הדירוג של מדינת ישראל במיקום הראשון - מבחינתנו, ישראל עלתה למיקום הראשון כמדינה שנאבקת בסחר בבני אדם, נאבקת בסחר בנשים.

אורית זוארץ: עדיין לא נוכל לנוח על זרי הדפנה – מלאכה רבה לפנינו, אבל אנחנו בהחלט מרגישים סיפוק, בין מהמידע שעבר ממדינת ישראל, מהגופים, מהארגונים, ממשרד הממשלה ומהעבודה הרחבה שנעשית כאן, לדירוג שלנו.

אורית זוארץ: לאורך שנים דורגנו במיקום השני.

אורית זוארץ: אני מזכירה שלפני עשור הגברת הראשונה הילארי קלינטון – אז היתה אשת הנשיא – קבעה כי מדינות שמקבלות סיוע חוץ, מארצות הברית, יחוייבו לטפל בתופעת סחר בבני אדם, ובכל שנה יופק דוח, שיבקר את המדינות שמקבלות סיוע אמריקאי, ומדינות שלא תעשינה די כדי למגר את התופעה, לאכוף את החוקים, לחוקק חוקים, לקדם פעולות מניעה, יהיו סנקציות על התקצוב ועל הסיוע לאותן מדינות.

אורית זוארץ: מבחינתנו, אני מרגישה שעלינו בדירוג האשראי של ישראל בכל הקשור לטיפול ומאבק עיקש ונחוש בסחר בבני אדם בכלל ובנשים בפרט.

אורית זוארץ: מבחינתנו, זו הכרה בעבודה שהיושבים בחדר הזה ורבים אחרים - לא נמצאת אתנו עו"ד רחל גרשוני ולא נמצאים אתנו גורמים רבים אחרים, שמובילים את המאבק יחד עם השרים ועם הנציגים במשרדים השונים.

אורית זוארץ: הדיון שהתקיים אתמול בוועדה מחדד, שעדיין ארוכה הדרך, ועדיין אנחנו צריכים לנקוט מאמצים רבים נוספים כדי למגר את התופעה, כפי שהתפתחה היום.

אורית זוארץ: הדיון אתמול התקיים על 15 נשים שאותרו כקורבנות סחר, ועדיין נמצאות במתקן הכליאה.

אורית זוארץ: לאחר הדיון התחייב המשנה למנכ"ל במשרד הרווחה, להעבירן תוך חודש למקלט.

אורית זוארץ: אני מקווה מאוד, שפרק הזמן שבו ישהו קורבנות במתקן הכליאה יהיה קצר מפרק הזמן שבו שוהות הקורבנות נכון להיום.

אורית זוארץ: זה רק מחדד את העובדה שיש עוד דרך ארוכה.

אורית זוארץ: על סדר-היום היום הוא המשך הטיפול שלנו בוועדה בנשים שורדות זנות, בקורבנות סחר וקורבנות סחר פנים - יש כאלה שעושים הבחנה בין זנות לסחר פנים.

אורית זוארץ: אגב, בדוח מחלקת המדינה ההתייחסות לזנות היא כאל סחר פנים, ולכן אנחנו במסגרת הוועדה נמשיך לטפל בכל סוגיית הזנות, בסיוע לקורבנות הזנות בישראל, בתהליך השיקום שלהם.

אורית זוארץ: הדיון הזה תואם עם משרד התמ"ת כבר לפני חודשיים, והבוקר הודיעו לנו שהגורמים הבכירים ממשרד התמ"ת לא יוכלו להגיע – הגיעו גורמים שימלאו את מקומם, אך כן אציין את שמותיהם, כי זה חשוב: תיאמנו עם שלום בן-משה, מנהל אגף בכיר להכשרה מקצועית, ועם הגברת מיכל צוק, שממונה על הרגולציה בתחום התעסוקה.

אורית זוארץ: הוועדה רואה את זה בחומרה רבה, שאנחנו פונים למשרדים, מתאמים אתם, וברגע האחרון הם מודיעים שלא יגיעו, הגורמים הבכירים.

אורית זוארץ: אני מקווה מאוד שהגורמים שכן הגיעו לדיון, יוכלו לתת מענה לסוגיות שיעלו כאן גם ברמה של מקבלי החלטות, כלומר להעביר את זה לקבלת החלטות.

אורית זוארץ: אנחנו בוועדה, כפי שאנחנו עושים בשאר הדיונים, נעקוב אחר ביצוע אותן התחייבויות.

אורית זוארץ: נתחיל בסקירה קצרה של ד"ר גלעד נתן ממחלקת המחקר והמידע של הכנסת.

גלעד נתן: בוקר טוב.

גלעד נתן: שיקום תעסוקתי ככלל זה גורם מפתח בשיקום של אוכלוסיות שנמצאות בשיקום, ולא משנה אם מדובר באוכלוסייה שאנחנו עוסקים בה כאן, של נשים במעגל הזנות, או גברים במעגל הזנות או אוכלוסיות אחרות בשיקום.

גלעד נתן: הוא מהווה גורם מפתח בשיקום של אסירים, של נפגעי נפש, של נכים.

גלעד נתן: שיקום תעסוקתי הוא מפתח מרכזי בחזרה לחיים נורמטיביים.

גלעד נתן: בדקתי ומצאתי שאכן במסגרת התוכנית הממשלתית מופיע שיקום תעסוקתי כנושא שאמור להיות, ויש הכנה לחזרה לחיי עבודה, אבל אין מספיק קורסים מקצועיים, ולא נעשים קורסים ייעודיים – האוכלוסייה היא לא אוכלוסייה ייעודית מוכרת לצורך קורסים - לא של חינוך למבוגרים ולא של הכשרה מקצועית למבוגרים.

אורית זוארץ: אין התייחסות ממוקדת לקורבנות זנות כמו שמתייחסים לנפגעי סמים שנמצאים בתהליך שיקום, לאסירים שנמצאים בתהליך שיקום?

גלעד נתן: אין.

גלעד נתן: חלק גדול מהנשים שנמצאות – קודם כל, אנחנו מדברים פה רק על נשים ולא על אוכלוסיות אחרות בזנות, שלא מטופלות היום- - -

אורית זוארץ: מה קורה עם אוכלוסיות אחרות שנמצאות בזנות?

גלעד נתן: אם יש להם זכאות אחרת, כלומר אם האדם הוא, לצורך העניין, מקבל הבטחת הכנסה או אסיר משוחרר או חולה נפש- כן; אם לא – אין לו, אבל כך בכל התחומים.

גלעד נתן: גברים וטרנסג'נדרים – אין בהם טיפול במסגרת התוכנית.

מרינה סולודקין: דרך הפייסבוק יש זעקה של גברים.

אורית זוארץ: וטרנסג'נדרים.

מרינה סולודקין: שרוצים את השיקום אחרי זנות.

גלעד נתן: לבקשתה של יו"ר הוועדה, אחד הדברים שאני עובד עליו עכשיו הוא סקירה של כל הנושא, כולל גברים וטרנסג'נדרים בישראל.

גלעד נתן: גם חינוך למבוגרים וגם הכשרה מקצועית אלה שני תחומים שעברו קיצוצים תקציביים מאוד משמעותיים, ובעצם לא נגישים היום לאוכלוסייה הכללית אלא רק לאוכלוסיות יעד מוגדרות, וגם אוכלוסיות היעד המוגדרות האלה לא תמיד מצליחות לממש את הזכאות שלהן, כי אין תקציב, אין מספיק קורסים, אין קורסים שמתאימים מספיק לקבוצות, אז אוכלוסייה שלא מוגדרת כאוכלוסיית יעד, וגם צריכה מסגרות שנפרדות שאין היום, כלומר אחת הבקשות שעלו, זה שיהיו מסגרות נפרדות – לא תמיד נשים מגיעות ומצליחות להסתדר במסגרת הכללית – המסגרת הזאת לא קיימת.

אורית זוארץ: כלומר הקמת מסגרות לקהל יעד ולקבוצות ממוקדות.

גלעד נתן: כן, זה גם לא קיים.

גלעד נתן: ראיתי נכונות, כשביצעתי את הסקירה, מצד המשרדים, לטפל בנושא.

גלעד נתן: צריך לזכור שהמצב התקציבי שלהם אינו מזהיר, בלשון המעטה.

אורית זוארץ: הדיון הזה מתקיים בהמשך לדיון שקיימנו עם שר הרווחה, שדיבר בצורה מאוד מפורשת על כך שזנות היא לא בחירה, שזנות היא תוצאה של נסיבות חיים קשות, שהמדינה צריכה לקחת אחריות, ואני חוזרת על דבריו כפי שנאמרו לפרוטוקול, והעובדה שיש צורך בהקמת מסגרות גם בתוך משרד הרווחה וכמובן, בשיתוף משרד התמ"ת – בשיתוף פעולה או במסגרות נוספות בתמ"ת, שייתנו מענה לאותם קורבנות.

אורית זוארץ: הדיון הזה התחיל אחרי קידום הצעת החוק לאיסור צריכת שירותי מין וטיפול בקהילה, והשאלה של קורבנות זנות – מה יהיה אתנו, איך אנחנו נוכל לחזור ולהשתלב בעולם התעסוקה, פרנסתנו נפגעת.

אורית זוארץ: היו כאן האשמות מאוד קשות של נשים בזנות וטרנסג'נדרים וטרנסג'נדריות, שאנחנו בקידום החקיקה פוגעים בפרנסתם.

אורית זוארץ: לכן זו היתה הצעה של השר ושל נציגים נוספים בדיון, ודובר באופן מפורש על הרחבת סל השירותים ויצירת סל שירותים שיותאם לקורבנות זנות.

אורית זוארץ: אנו עומדים ערב הכנת התקציב לשנת 2013, ואנחנו מתחברים כאן לדברי השרים, כפי שנאמרו – לא רק על-ידי שר הרווחה; גם על-ידי שרים אחרים בכל מה שקשור בטיפול בקורבנות ומתן מענה.

אורית זוארץ: אני רוצה לשמוע את נעמה ריבלין, מנהלת סלעית, כמי שמנהלת הוסטל ומערכת שלמה שמלווה ומשקמת נשים קורבנות זנות.

אורית זוארץ: לגבי גברים וטרנסג'נדרים, כפי שאמר ד"ר גלעד נתן, הנושא הזה יעלה על סדר-יומה של הוועדה, כי אין שום גורם אחר בתוך הבית הזה, שמוכן לקחת אחריות על הסוגיה הזאת.

אורית זוארץ: אנחנו נבחן את זה בצורה ממוקדת, ונדאג שבתקציב תהיה התייחסות מפורשת גם לגברים שהם קורבנות זנות וטרנסג'נדרים.

אורית זוארץ: בבקשה.

נעמה ריבלין: לגבי טרנסג'נדרים, חשוב לי לציין, אם כי זה לא מספיק, וכן צריך לתת לזה מענים ייחודיים – בשנה האחרונה אנחנו מטפלים בכ-20 טרנסג'נדרים, וזה רק עולה ועולה.

נעמה ריבלין: הם כן רואים בנו כתובת, ומגיעות אלינו, ואפילו קבוצה ייעודית לעניין הזה.

נעמה ריבלין: אני חושבת שהם צריכים מענים ייחודיים, וזה לא המקום.

נעמה ריבלין: לגבי תעסוקה ותעסוקת נשים, סלעית הוקמה לפני כארבע שנים, ובמהלך שלוש שנים וחצי טיפלנו בכ-400 נשים שונות בשנה.

נעמה ריבלין: נושא התעסוקה הוא אחד מהמרכזים השיקומיים שלנו – הוא מאוד מרכזי בתהליך השיקומי, מעבר לחלק הנורמטיבי של לקום בבוקר ולתפקד ולשנות את אורח החיים של לילות אפלים ובקרים יעילים – מעבר לזה אנחנו מאמינות שרק כאשר אשה תרגיש עצמאית כלכלית, ותדע שהיא שווה בזכות עצמה, באמת יחל תהליך השיקום, אחרת בראש שלהן תמיד המחשבה, גם אחרי תהליך השיקום והעיבוד הנפשי, המחשבה היא שאני צריכה גבר כדי להתקיים.

נעמה ריבלין: השיקום התעסוקתי הוא מאוד חשוב, יש לנו רכזת תעסוקה במשרה מלאה, שמלווה את הנשים מהיום הראשון, מכירה אותן ועושה השמה לכל אשה בהתאם ליכולתה.

נעמה ריבלין: בממוצע כ-30 אנשים משתלבות בשנה בתעסוקה.

נעמה ריבלין: המגוון התעסוקתי הוא בהתאם ליכולת האשה, אבל השמיים הם לא הגבול אלא הרבה יותר נמוך מזה.

נעמה ריבלין: המעסיקים הידידים שלנו הם מעסיקים שיודעים על האשה ועל השיקום שלה, ושהיא נמצאת בתהליך שיקומי, ואנחנו מלווים אותה ואת המעסיק בתהליך הזה.

נעמה ריבלין: הן משתלבות מאוד יפה בתחומים של מכירה – קופאיות, בעיקר ברשת AMPM, סופר פארם, טיב טעם, במטבחים, מסעדות.

נעמה ריבלין: הן מתקדמות מאוד יפה, כי כשפותחים להן את הדלת, הן מוכנות לתת את הנשמה.

נעמה ריבלין: לפעמים צריך אפילו לעזור להן להבין, שמותר גם לשים גבולות.

נעמה ריבלין: הם מתקדמות להיות אחראיות משמרת, עושות עבודה מאוד יפה, אבל די מהר הבנו שבלי קורסים ובלי משהו שנותן מענה להכשרה מקצועית, הן ידשדשו בתחום המכירות, והמקסימום - להיות אחראי משמרת.

נעמה ריבלין: באופן וולנטרי, וגם כשדיברתי עם גלעד, עשינו כשלושה קורסים בשנה – הכול מתרומות.

נעמה ריבלין: זה לא סיסטמטי אלא בהתאם למה שעולה מהשטח ובהתאם למה שידנו משגת ומי מוכן לתרום.

נעמה ריבלין: היו שני קורסים, בימים אלה מסתיים קורס שני בג'ון ברייס, בתרומה, בתחום של מחשבים והכרת המחשב - וורד, אקסל, כדי להכין נשים לעולם תעסוקתי קצת יותר מתקדם.

נעמה ריבלין: קורסי בישול עם בית ספר לבישול, בתחום קונדיטוריה, כדי שגם אם ישתלבו בתחום המטבח, זה יהיה לא רק לחתוך מלפפונים.

נעמה ריבלין: עיצוב אופנה – פעמיים התקיימו קורסים עם בית ספר לאופנה בנושא של סטיילינג, וכל זה בתרומה של אנשים טובים, וזה לא שיטתי.

אורית זוארץ: מה זאת אומרת, תרומה?

אורית זוארץ: הרי הפעילות של סלעית ממומנת על-ידי משרד הרווחה.

נעמה ריבלין: לא למלגות, לא להכשרות מקצועיות.

אורית זוארץ: אז בעצם תהליך השיקום הוא תהליך שיקום רגשי, פיזי, נפשי וכל מה שקשור לתעסוקה?

נעמה ריבלין: רכזת תעסוקה היא חלק מהתוכנית, היא מתוקצבת כאיזושהי הבנה, שצריך לעזור להן – לא בהכשרות מקצועיות, זה הכול היה בהתנדבות.

נעמה ריבלין: ראינו צורך – פנינו לבית ספר לבישול, ראינו צורך - עיצוב אופנה.

נעמה ריבלין: ברגע שנוצרו קשרים, זה פעם שנייה ושלישית קורה.

שלמה מולה: למה התמ"ת לא מממן?

אורית זוארץ: תכף נבדוק.

אורית זוארץ: נשמע מה קורה היום, ואז נשמע את התמ"ת ואת משרד הרווחה.

נעמה ריבלין: לפעמים אנחנו עוזרות לאשה באופן פרטני, להגיע לקורס ייעודי דרך מה שהיא זכאית בהבטחת הכנסה – אם היא מוכרת בנכות נפשית, היא זכאית, אבל אין הגדרה מתוקף ביותן משתקמות בזנות שום הגדרה ייעודית, כלומר אם במקרה היא מוכיחה שהיא זכאית לסל שיקום, או עברה תהליך של אבחון כמוכרת נכות נפשית, היא זכאית לקורסים, אבל אנחנו הגענו למסקנה, ובארבע השנים שאנחנו מלוות אותן, כשהן מופנות לקורסים לבד, יש הרבה יותר אחוזי נשירה; כשאנחנו ליווינו קורס, ונרשמו 15 נשים, 12 או 20 נשים, כמעט כולן סיימו את הקורס – אחוזי נשירה נמוכים.

נעמה ריבלין: אנחנו מלווים את הקורס הזה על-ידי אשת מקצוע שלנו, שמלווה את הקורס, ואז יש גם פחות נשירה.

נעמה ריבלין: הן מרגישות שגם הפן הרגשי מקבל שם מענה.

נעמה ריבלין: אם יקומו בבוקר, ויגידו: למה לי לקום?

נעמה ריבלין: למה צריך – הן לא רואות את התקווה, ואז הן נושרות מקורסים; כשזה מלווה בפן רגשי, זה מצליח.

נעמה ריבלין: יש לנו אחוזים של לפחות 60 או 80 אחוזים של נשים שמסיימות את הקורסים.

נעמה ריבלין: מאוד חשוב להקים קורסים ייעודיים בתחומים שייתנו אופק וחזון – גם בתחום של ניהול משרד, הנהלת חשבונות, מחשבים, עיצוב גרפי וכל הדברים שיכולים לקדם אותן.

נעמה ריבלין: בשנה האחרונה הגיעו אלינו הרבה מאוד פניות דרך קו סיוע אוכלוסיית נשים, שחלקן גם אקדמאיות, ולאו דווקא התדמית של זנות הרחוב, שצריך לתת לה הכשרה מקצועית, אבל גם אם יש תואר אקדמאי, לפעמים גם תואר שני, היא לא מסוגלת לעסוק בתחום בגלל עניינים רגשיים, ושוב צריך ללוות אותה, לפעמים באיזושהי התמחות, כדי להרגיש שווה, ולחזור לעבוד במה שלמדה מלכתחילה.

אורית זוארץ: אם אני מבינה נכון, את מציעה סל שיקום, שיכלול גם התייחסות ממוקדת ותקצוב לכל סוגיית ההכשרות המקצועיות.

אורית זוארץ: אנחנו בהחלט מדברים על הכשרות מקצועיות, ומבחינתנו, גם האקדמיה היא לא מחוץ לתחום.

אורית זוארץ: קיימנו דיון במסגרת אחרת בכנסת על חד-הוריות שמוסללות ברוב המקרים למסלולי תעסוקה מאוד ממוקדים, והמסלול האקדמי, שהיה פיילוט, אבל הסתיים, חסום בפניהם, אז מבחינתנו, המענה צריך להיות רחב ככל שניתן.

נעמה ריבלין: נכון.

נעמה ריבלין: נשים שהן זנות, ו"זכו" להיות גם מכורות לסמים לשעבר, דרך הרשות למלחמה בסמים הן זכאיות אפילו למסלול של לימודים אקדמאיים, למלגות.

נעמה ריבלין: זה מסלול שאנחנו משתמשות בו, אבל יש גם נשים שלא השתמשו בסמים, והן לא יכולות לקבל את המענים דרך שם.

נעמה ריבלין: אם היתה הכרה ייעודית גם בעניין של שיקום זנות, זה היה מקדם את העניין, והן לא היו צריכות להוכיח שהן פגועות נפש או זכאיות מסיבה אחרת שנלוית לזנות.

אורית זוארץ: כלומר בעצם הרציונל שעומד מאחורי תכנון וחשיבה ויצירת סל שיקום כולל לשורדות זנות הוא בשיתוף פעולה בין משרד הרווחה לתמ"ת.

אורית זוארץ: אגב, פנינו גם לשר השיכון, כי אחת הסוגיות שעלו זה שאני עוברת תהליך שיקומי ומשתלבת בעולם התעסוקה, אבל אני עדיין לא מצליחה לממש את יכולתי לרכוש בית או אפילו לשכור בית.

אורית זוארץ: בהרבה מקרים הן נופלות על הציר הזה של דיור, לכן אנחנו רואים את זה בצורה הרבה יותר רחבה – זה תעסוקה, דיור, זה שיקום בריאותי, זה שיקום נפשי, כל הרצף.

אורית זוארץ: אפרת שרעבי, משרד הרווחה, בבקשה.

אורית זוארץ: נשמח אם תעדכני אותנו גם מה התפתח מאז הדיון עם השר – אם יש לך הודעות לוועדה.

אפרת שרעבי: ראשית, אני מציינת שהמשרד מממן נכון להיום ב-100 אחוז את מסגרות הזנות שקיימות במדינה.

אפרת שרעבי: אנחנו מונים את זה בהיקף של 6.4 מיליון ₪ לשנת 2012, את כל מסגרות הטיפול – יש בחיפה, אופק נשי, שלא נמצא כאן, וגם למסגרת הזאת יש רכזת תעסוקה שאנחנו מממנים, והיא מטפלת בכל היבטי התעסוקה של הנשים במסגרות שלהן.

אפרת שרעבי: התקציב אמנם בשנת 2012 מעט קוצץ בגלל קושי של הרשויות, להשתתף בעלות של 25 אחוז.

אורית זוארץ: אתם דורשים מאצ'ינג מהרשות המקומית?

אורית זוארץ: אבל המרכזים הם אזוריים – איך אפשר לדרוש מעיריית תל-אביב שתממן ב-25 אחוזים פעילות מרחבית?

אורית זוארץ: צריך לבקש מכל הרשויות.

אפרת שרעבי: זה משהו שאנחנו חושבים עליו.

אורית זוארץ: או לממן את זה מהמשרד.

אפרת שרעבי: חלק מהנשים בחיפה, בבאר שבע וגם בתל-אביב הן תושבות המקום.

אפרת שרעבי: יתר הנשים – אנחנו נפעל בהתאם לרשויות.

אורית זוארץ: למיטב ידיעתי, רוב הפונות לסלעית הן לא תושבות תל-אביב.

נעמה ריבלין: 75 לא תושבות תל-אביב.

נעמה ריבלין: 25 זה כאלה שזרוקות כבר הרבה שנים, אז יש כתובות בתל-אביב, אבל בשלוש שנים זה לא עלה על 25.

אורית זוארץ: אז המאצ'ינג של הרשויות המקומיות, ולכן קיצצתם.

אפרת שרעבי: ממש מעט- משהו כמו 10 אחוז.

אורית זוארץ: זה אוויר לנשימה במקרים מסוימים.

אורית זוארץ: מה יהיה ב-2013?

אפרת שרעבי: כרגע אנחנו פועלים כדי לבנות מודלים לתפעול כל המסגרות, לגלם את כל העלויות, ההוצאות הקבועות, ההוצאות המשתנות – כל ההיבטים, של כשאשה נכנסת למסגרת כזאת, מה היא צריכה, איזה סוג של טיפול.

אפרת שרעבי: כל ההוצאות של התעסוקה, כלומר מנסים לראות כמה.

אורית זוארץ: מתי תוכלו להציג את זה בפני הוועדה?

אפרת שרעבי: משנת 2013, כך יהיה התקציב לפי תעריפים.

אפרת שרעבי: לכן צריך לבנות מודל.

אפרת שרעבי: אני מניחה שלקראת תחילת השנה הבאה נהיה יותר חכמים והדברים יהיו יותר מסודרים, כי בשנים האחרונות התוכנית פעלה כפיילוט, כלומר נתנו לדברים לזרום.

אפרת שרעבי: היום יש לנו יותר ניסיון.

אורית זוארץ: הפקתם לקחים, אתם מבינים מה הצרכים שעולים?

אפרת שרעבי: ניסיון לא יסולא בפז.

אורית זוארץ: אני מקווה מאוד שזה גם יתורגם לתקציב ולפעולות.

אורית זוארץ: לגבי הטרנסים והגברים – האם בתוכנית הזו שאתם מקדמים עכשיו, תיקחו בחשבון גם את הנושא הזה?

אורית זוארץ: זה לא על סדר-היום, אבל חשוב לנו לחדד את זה בכל פעם מחדש, כי כל פעם מתקצבים פרויקטים, מקצים לזה משאבים.

אורית זוארץ: אין שום התייחסות – לא לגברים, לא לנערים.

אורית זוארץ: גיל הכניסה לזנות - 13, 14 בישראל גם של נערים.

אורית זוארץ: כשמדובר בזנות, מדובר גם בזנות נערים.

אפרת שרעבי: אני יודעת שבתחום של טרנסג'נדרים שהם בני נוער, יש דירות שמופעלות.

אורית זוארץ: אנחנו מדברים על התייחסות כוללת ורחבה ולא על דירה שנותנת מענה נקודתי.

אורית זוארץ: אני מדברת על עבודה מערכתית, כפי שעשו בתוכנית הלאומית למאבק ולטיפול בזנות – תוכנית לאומית, שתכלול פרק שלם, שיתייחס לאותן אוכלוסיות.

אפרת שרעבי: התחום הזה בחיתוליו מבחינת כמה- --

אורית זוארץ: ממש לא בחיתוליו; כל סוגיית הטרנסים בישראל- - -

אפרת שרעבי: אני מדברת על איך אנחנו פוגשים אותו ולא על ההיקפים.

אפרת שרעבי: יכול להיות שחלק מהנתונים יובאו במסגרת הסקר הלאומי שאנחנו מפעילים אותו, והוא מאוד התקדם במסגרת פגישות שאנחנו עושים עם החוקרים.

אפרת שרעבי: עשינו כברת דרך רצינית מאוד.

אפרת שרעבי: בימים אלה ממש יוצאים החוקרים לאיתור ולתחקור, ואנחנו מתקדמים מאוד בהיבט הזה, כי זה מחקר מורכב ומסובך מאוד.

מרינה סולודקין: כמה אנשים בערך במשרד הרווחה עובדים בתחום שיקום מזנות?

אפרת שרעבי: משרד הרווחה מעביר את התקציבים למסגרות השונות.

אפרת שרעבי: יש לנו נציגים, שהם מפקחים מחוזיים בכל רשות, ואנחנו נמצאים בקשר עם המסגרות.

אפרת שרעבי: המפקח לא מפקח רק על הנושא בזנות אלא הוא מפקח על נושאים נוספים שנמצאים ברשות, ושהם בתחום אחריותו.

אפרת שרעבי: אני ממונה על התחום של זנות ושל כתות.

אפרת שרעבי: יתר המפקחים עושים דברים נוספים.

אפרת שרעבי: המשרד מעביר את התקציב למסגרות, ונמצא אתם בקשר.

מרינה סולודקין: וכמה במסגרות עובדים?

מרינה סולודקין: אני חושבת שאנחנו צריכים לבקש משר הרווחה פגישה של חברי הוועדה, חברי הכנסת - הגיע הזמן לעשות תכנון מחדש.

מרינה סולודקין: אנחנו יודעים את התחומים, שעובדי סעד, יש הרבה, וגם יש הרבה בעיות, כי הם מוציאים את הילדים מהמשפחות הנורמטיביות, אז הוא צריך לחשוב על חלוקת המשאבים מחדש.

מרינה סולודקין: זה תחום ראוי מאוד, וצריך להרחיב בו את המשאבים.

שלמה מולה: יש עובדים סוציאליים ברשויות שעוסקים ממוקד עם האוכלוסייה הזאת?

אפרת שרעבי: ככל שידוע לי, לא.

אפרת שרעבי: יש כל כך הרבה נושאים.

אפרת שרעבי: זה בעצם תת-התמחות.

שלמה מולה: בנטל העומס שיש על עובדים סוציאליים בטיפול במשפחות – עובדת סוציאלית אחת מטפלת במאות תיקים, אם יגידו לה: גם תטפלי באוכלוסייה כזאת, נראה לי שזה לא רציני.

שלמה מולה: לכן, אם רוצים לעשות, צריך לעשות משהו מאוד מתוכנן ומקצועי.

שלמה מולה: תהליך שיקום שנשים מסוג זה עוברות, וגם גברים, זה תהליך שהוא מצריך הרבה מאוד מאמץ ואנרגיה.

שלמה מולה: לכן אני לא יודע, אם חשבתם להקצות תקן לעניין, או יכול להיות חצי תקן בעיר כזאת ואחרת, אבל זה צריך להיות משהו מאוד ממוקד.

אפרת שרעבי: אני לא יודעת אם ברשויות עצמן עולה צורך כזה של תקן, אם ההיקפים של אוכלוסייה פר ישוב מצדיקים תקן.

אפרת שרעבי: זו הסיבה שיש פה מרכזים אזורים מקצועיים, אמונים על התחום, מבינים בזה, עם נתוני הצלחה מאוד טובים.

אפרת שרעבי: יש בפריסה ארצית, יש בחיפה לטובת אזור הצפון, בתל-אביב לטובת אזור המרכז, בבאר שבע, ובקרוב אנחנו מתחילים לבנות את הצרכים לגבי אילת.

אורית זוארץ: מה קורה לגבי שיקום תעסוקתי?

אורית זוארץ: אני יודעת שבמשרד הרווחה יש הגורמים שעוסקים בשיקום תעסוקתי.

אורית זוארץ: איפה נשים בזנות נכללות בתוך הפרויקטים האלה, ברמה העירונית אפילו, אם בכלל?

אפרת שרעבי: אולי אני לא מכירה הכול, אבל אני לא מכירה פרויקטים תעסוקתיים- - -

אורית זוארץ: כסגנית ראש מועצה הייתי ממונה על האגף לשירותים חברתיים - אני מכירה את זה לפנים ולפני.

אורית זוארץ: הקמנו מרכז שיקום בישוב יחד עם הביטוח הלאומי, יחד עם משרד הרווחה.

אורית זוארץ: היתה עובדת שיקום באגף, שעובדת שיקום גם עם אנשים עם מוגבלויות, אבל גם עם אנשים עם מכלול צרכים.

אורית זוארץ: יש פה מעין כפל תפקידים או כפל תחומים - גם משרד הרווחה עוסקים בשיקום, מטפלים בסוגיות שקשורות לשיקום, מקצים משאבים לשיקום – עובדים אמנם עם מרכזי שיקום, אבל איפה ההתייחסות שלכם בתוך אותו תהליך לנשים בזנות, אם בכלל?

אורית זוארץ: אם תגידי לי שאין התייחסות, זה בסדר; חשוב לנו שתיקחו את זה בחשבון, ושזה יהיה על סדר-יומכם.

אפרת שרעבי: למיטב ידיעתי, נשים בזנות לא מוגדרות כאוכלוסיית שיקום פר אקסלנס של המשרד.

אפרת שרעבי: יש להם מאפיינים ייחודיים- - -

אורית זוארץ: ענית: הן לא מוגדרות כאוכלוסיית שיקום.

אפרת שרעבי: לפי ההגדרות שלנו, של האגף.

אורית זוארץ: זה הקושי.

אפרת שרעבי: יש להם מאפיינים ייחודיים אחרים.

אורית זוארץ: הן נופלות בין הכיסאות.

אורית זוארץ: את בעצם אומרת שבמשרד הרווחה אין קוד – נתקלתי באיזה קוד של משרד הבריאות, שהיו צריכים לתת טיפול פה למישהי – אין קוד כזה.

אורית זוארץ: יש קוד: שורדת זנות- - -

שלמה מולה: מי מגדיר?

אפרת שרעבי: לא, אני אומרת שיש מרכזים שמטפלים בנשים במעגל הזנות.

אפרת שרעבי: יש להם שירותי תעסוקה.

אפרת שרעבי: יש רכזת תעסוקה, שהמשרד מממן.

אורית זוארץ: אבל גם ברשויות המקומיות.

אורית זוארץ: מצד אחד, את אומרת שיש בעיה של מאצ'ינג עם הרשויות המקומיות, אז אני אומרת: טוב, אז אני מחזירה אותך לרשות המקומית, במקום שיש מאצ'ינג.

אורית זוארץ: במקום שיש מאצ'ינג זה עובדת השיקום.

אפרת שרעבי: אבל אני לא בטוחה שאשה במעגל הזנות, ולא עברה תהליך שיקומי באחד המרכזים האלה, היא בכלל ערוכה, מסוגלת לעשות השתלבות מחודשת במעגל התעסוקה.

אורית זוארץ: אבל גם בתהליך שיהא עוברת כאן, בסופו של יום, מה שתיארה בפנינו מנהלת המקלט והפרויקט הזה, כל מה שנעשה כאן זה ברמה של טובות אישיות, כלומר היא לא יכולה לחזור לקהילה אחרי תהליך שיקומי בהוסטל או במקלט, ולומר: אני עברתי תהליך שיקוי - איפה הרשות המקומית שממשיכה לטפל בי?

אפרת שרעבי: אפרופו שיתופי פעולה במסגרות ממשלתיות, יש פה מקום לחבור לתמ"ת, ולעשות קורסים ייחודיים, הכשרות מקצועיות ייחודיות בקבוצות קטנות, שיכולות לתת לנשים האלה את המענה.

אפרת שרעבי: להם יש המידע הגדולה, את המיומנות והניסיון בהכשרות, בהתאמה שלהן.

אורית זוארץ: נכניס את זה לדברי הסיכום, ונבדוק שזה קורה, שיש פה שיתוף פעולה בין המשרדים ויצירת רצף ואיגום משאבים, כי כולם יודעים שיש מעט משאבים, וצריך לאגם אותם.

אורית זוארץ: לא ייתכן שיש פה תהליך שיקומי ארוך וממושך שנקטע, כי כל מה שנעשה במסגרת סלעית, נעשה מרצון טוב וממחויבות ומתחושת אחריות, ולא כי זה מתוקצב או באמת חשבו על זה בתהליך.

אורית זוארץ: את מתארת פה תהליך של עברנו ארבע שנים, ואנחנו מפיקים לקחים – אנחנו מקבלים את זה, ואנחנו רוצים לראות את הרצף – איך אותה אשה חוזרת לקהילה, וממשיכה להיות מלווה על-ידי עובדת סוציאלית שיקומית באגף לשירותים חברתיים – שם אני מקווה שאין בעיה של מאצ'ינג.

אורית זוארץ: בבקשה.

שלמה מולה: בתוכניות הפעולה שלכם במסגרת אוכלוסיות מיקוד במשרד הרווחה מופיע הסיפור של נשים במעגל הזנות.

שלמה מולה: יש הגדרה, איך אתם מטפלים, אבל הגדרת השיקום היא המפתח, בעיניי, כלומר מי מאתגר את העניין של שיקום או לא לשיקום?

אורית זוארץ: זו סוגיה רחבה, כי זה קשור לביטוח הלאומי, ולכל גורם יש הקריטריונים שלו.

שלמה מולה: אם הביטוח הלאומי לא מכיר, ואתם לא תיתנו ההגדרה, שיש לו צורך שיקומי, כלומר זה תקציב, כלומר תקנים – זה פעולות, ואז משרד התמ"ת, נגיד: כשהם צריכים לייצר, נניח, הכשרה מקצועית מתאימה להן, והם יגידו: הן לא מוגדרות כשיקום, אנחנו לא הבטחת הכנסה, כלומר זה מין מעגל שלא יוצאים ממנו.

שלמה מולה: לכן אני חושב, שאתם חייבים לייצר ועדה בין-משרדית, שתכיר בנושא הזה כנושא שיקום, עם כל המשמעויות התקציביות של זה.

שלמה מולה: אני לא מניח שמדובר בעשרות-אלפים.

שלמה מולה: המדינה יכולה לעמוד גם בהגדרות.

שלמה מולה: אם לא, תהיה בעיה.

שלמה מולה: אני חושב שההגדרות האלה יסייעו למשרד המשפטים, למשרדים האחרים.

שלמה מולה: אנחנו מתקדמים, אבל אנחנו גם קצת עומדים.

אפרת שרעבי: דווקא האוכלוסייה הזו הוגדרה כאוכלוסיית שיקום, ונבנו לה תוכניות ייחודיות.

אפרת שרעבי: העלו אותם על דגל, והחליטו להניף את זה קדימה, ולעשות עבורם תוכניות ייחודיות מותאמות.

אורית זוארץ: אנחנו בכל יום מברכות על כך שקבוצת שורדות הזנות הוגדרה כאוכלוסייה ברת שיקום, והיא מופנית למרכזים; אנחנו מדברים על רצף, על חזרה לקהילה, על חזרה לחיים הנורמטיביים.

אורית זוארץ: אנחנו לא רוצים להשאיר אותם בהוסטל כל החיים.

אורית זוארץ: אנחנו לא רוצים להשאיר אותן באותן מסגרות עד סוף ימיהן.

אורית זוארץ: הרעיון הוא חזרה לקהילה.

אורית זוארץ: כמו שעשו במשרד הרווחה בתחומים אחרים, של חזרה לקהילה של ילדים שהוצאו מבתיהם – מבחינתנו, אותן נשים שנמצאות במסגרות השיקומיות, נשים שהוצאו מחייהן, ורוצות לחזור לחיים הנורמטיביים.

אורית זוארץ: לכן אנחנו ממשיכות את הדיון הזה, ומתמקדות בסוגיות האלה.

אורית זוארץ: בבקשה.

נעמה ריבלין: התוכנית המקורית תוקצבה ב-21.25 תקנים שעוברים ממשרד הרווחה, כרגע בתקצוב מלא.

נעמה ריבלין: אני מאוד מוטרדת מהקיצוץ האפשרי, שכאומרים: רק 10 אחוז.

נעמה ריבלין: אני שואלת, איך רבים פה על 10 אחוז, ואף אחד לא יכול למצוא את הדרך ל-375 אלף, שזה אומר אולי סגירת מקום – עוד ארבעה תקנים זה אומר שאנחנו רוצים להרחיב תוכניות יפות של הכשרה מקצועית, אבל אם אני צריכה ללוות את זה רגשית, ויהיה קיצוץ, אני מאוד מוטרדת.

אורית זוארץ: נקיים דיון גם על סוגיית התקציב בסוגיה הזאת.

אורית זוארץ: בבקשה.

רעות גיא: אני רוצה להוסיף כמה נקודות שלא ראיתי אותן מוזכרות בדוח לגבי קטינות וקטינים בזנות.

רעות גיא: אנחנו מתייחסים לכל הנושא של הכשרה ותעסוקה לא רק ככלי לשיקום אלא לפעמים גם ככלי שמעודד מוטיבציה לשינוי.

רעות גיא: כשאנחנו פוגשים את האוכלוסיות שנמצאות עדיין בזנות, ולא אוכלוסיות שכבר בחרו בשינוי, בשיקום, יודעים שהמעגל הוא גדול, ולוקח זמן לצאת מעולם הזנות אל העולם הנורמטיבי – זה לא מדרגה אחת או שתיים אלא צריך לטפס הרבה שלבים בסולם הזה.

רעות גיא: היכולת שלנו להציע הכשרות או קורסים שרלוונטיים לאוכלוסיות צעירות, של קטינות, של קטינים, יכול להית מאוד משמעותי בדרך שלהם לצאת מעולם הזנות.

רעות גיא: לא ראיתי שיש התייחסות לזה בדוח, וכמובן, צריך להכניס את זה ולא לשכוח כל מיני צרכים של אוכלוסיות נוספות.

רעות גיא: קראתי הבוקר בעיתון באופן משמח, אחרי הקמפיין הממשלתי מעודד העסקה של בני מיעוטים בעזרת תמריצים, פנו 300 מעסיקים – זו ידיעה משמחת, ואני חושבת שצריך לקחת מזה דוגמה.

רעות גיא: הרבה פעמים הקושי, ונעמה דיברה על תעסוקה של נשים בזנות בטיב טעם, בסופרים, ב-AMPM, ולא שאני מזלזלת, וכל עבודה מכבדת את בעליה, אבל פעמים רבות יש קושי גם רגשי, גם תודעתי לאוכלוסיות בזנות לומר: אם אני נמצאת בתחנה המרכזית בתל-אביב, לצורך העניין, ואחרי משמרת בתחנה – סליחה שאני משתמשת בשפת הרחוב - יוצאת עם 1,000 שקלים, ואחר כך תמורת 20 שקלים בשעה בסופר, אז העבודה בסופר משפילה אותי, שלא לדבר על לקוחות שנכנסים לסופר, שהיא מזהה אותם מהתחנה, והבלבול והקושי לקבל סמכות ומרות וכל מיני חוויות, שמאוד קשה לעבד אותם, ולנו מאוד קשה להבין אותם, אנחנו אומרים: ברור שעבודה בסופר טובה יותר מעבודה בזנות, אבל להן זה לא כל כך ברור.

רעות גיא: יכול להיות שצריך לחשוב על פתרונות תעסוקתיים יותר יצירתיים, יותר מכבדים, אולי לדבר על החלומות, על השאיפות – בטח של בני נוער וקטינים, שיש עוד הרבה שנים, אבל גם של נשים מבוגרות יותר, בעיניי.

רעות גיא: לא הוזכר גם בדוח, אבל נפתחה בשנה האחרונה עמותה: הופכות את היוצרות, של שתי נשים מדהימות, שהתנדבו הרבה שנים במרכז סיוע: איריס שטרן-לוי ולילך בן-דוד.

רעות גיא: אני יודעת שהן עובדות בשיתוף פעולה גם אתנו בעלם וגם עם סלעית.

רעות גיא: עיקר העבודה שלהן זה לאסוף תקציבים כדי לקיים את העמותה.

רעות גיא: זה נראה לי מגוחך, אבל הן כבר הצליחו לעשות שני פיילוטים מאוד יפים – פתחו קורס גם בסטיילינג, גם בעיצוב אופנה בשיתוף פעולה עם עסקים, ושווה ללמוד מהניסיון שיש להן – עושים את זה בקבוצות קטנות עם ליווי של מתנדבות.

רעות גיא: שווה לראות, אולי זה יכול להיות הפיילוט לאיך לתקצב את זה ולהמשיך את זה הלאה.

רעות גיא: שווה להזמין אותם גם לדיונים ולהכניס את זה לפרוטוקול.

אורית זוארץ: תודה רבה על ההערות החשובות.

אורית זוארץ: הגיעה הנה קבוצת סטודנטיות מאוניברסיטת בן-גוריון.

אורית זוארץ: במשך השנה הן עוסקות בפרויקט קידום מענים לנשים במעגל הזנות, הן העבירו את נייר העמדה.

אורית זוארץ: נוכל לחלק את נייר העמדה לאחר שתציגו אותו.

אורית זוארץ: בבקשה.

רון שושן: אנחנו מייצגות את כל החברות שלנו, שיושבות שם.

אניה שץ: קודם כל, תודה רבה שקיבלתם אותנו פה – זה לא ברור מאליו.

אניה שץ: אנחנו מטעם קורס קהילתי שעברנו, עשינו פרויקט של אבחון המענים לנשים המצויות בזנות.

אניה שץ: פנינו לכל מיני גורמים באר שבע, בסלעית וגם בחיפה.

אניה שץ: ניסינו לאבחן, מה חוסר המענים.

אניה שץ: נראה לי שכולם מכירים את זה, ומצאנו שהדרך לאגם את הכול זה דרך סל שיקום, כלומר שיהיה אפשר לקדם את זה, אם זה יהיה תחת שם אחד, שהנשים הללו תהיינה זכאיות בתור נשים שהן מעוניינות ומצליחות לצאת ממעגל הזנות, ויהיו להן המענים.

אורית זוארץ: מה אתן מציעות בסל השיקום, ממה שבדקתן?

רון שושן: היום מי שמקבלת סיוע מהמדינה, מקבלת סיוע בגלל מצבים נלווים – או בגלל התמכרות לסמים או בגלל היותה אם חד-הורית או משהו כזה.

רון שושן: מתוך האבחון שעשינו ראינו שהצורך המרכזי הוא ליצור סל, שיאפשר להן להיכנס לחיים נורמטיביים, כי יכלול בתוכו את כל תחומי החיים.

רון שושן: אשה שאין לה קורת גג ואין לה אוכל ואין לה מעון לילדים, לא תלך לשיקום תעסוקתי.

רון שושן: לכן, כיוון שהוועדה עוסקת בשיקום תעסוקתי, שהוא הנושא המרכזי, אבל יש לכלול סביבו את שאר התחומים, כדי שהנשים האלה תוכלנה לאפשר לעצמן את השיקום התעסוקתי, ובעקבותיו את השיקום של החיים וחזרה לחיים נורמטיביים ולבניית חיים בתוך הקהילה כחלק מהקהילה.

רון שושן: דברים שראינו, מעבר לשיקום התעסוקתי, זה הצורך בליווי נפשי הן להן כנשים, הן לילדים, לבני הזוג, למשפחות – ליווי משפחתי לילדים, עזרה במעונות יום, כפי שמקבלות היום נשים חד-הוריות, כדי שהן תוכלנה להתפנות לטפל בעצמן.

רון שושן: אולי אפשרות של הבטחת הכנסה, כפי שקיימת בסל שיקום של בריאות הנפש.

רון שושן: אחד הדברים שעלו באבחון שעשינו, זה שלנשים הללו קיים קושי גדול בתיווך מול מוסדות המדינה.

רון שושן: לכן אולי כחלק מסל השיקום, לאפשר גורם מתווך מול מוסדות המדינה, מול ביטוח לאומי.

רון שושן: לנשים האלה בדרך כלל אין אמון במוסדות המדינה, ולכן רובן גם לא פונות לקבל עזרה, גם אם היא מגיעה להן.

רון שושן: הנושא של תיווך הוא חשוב.

רון שושן: אנחנו חושבות שצריך ליצור צוות חשיבה, אולי דרך הוועדה הזאת, שייקח על עצמו לבדוק את ההשלכות הפרקטיות של הרעיון הזה.

שלמה מולה: העברתם את ההמלצות שלכם לנציגי המשרדים?

אורית זוארץ: הם הגיעו אלינו, ובסוף הדיון נעביר את נייר העמדה.

אורית זוארץ: נשמח גם לקבל את הדוח כולו לוועדה.

אורית זוארץ: אני מניחה שגם במחלקת המחקר יהיה- - -

שלמה מולה: מה אתן לומדות?

רון שושן: אנחנו סטודנטיות לעבודה סוציאלית, שנה ב'.

רון שושן: עברנו קורס של עבודה קהילתית, ובמסגרתו כל קבוצה בוחרת בעיה חברתית, ומאוקטובר אנחנו מתעסקים – זה הסיום שהגענו אליו.

רון שושן: הכנו נייר עמדה מפורט יותר, ונשמח לשלוח אותו.

אורית זוארץ: נשמח לקבלו לוועדה, ולהפיצו לכל המוזמנים.

אורית זוארץ: תודה.

רון שושן: אנחנו מודים לכם על ההקשבה ועל המקום.

אורית זוארץ: מבחינתנו, כל גורם שחוקר את הסוגיה ומביא את הממצאים לוועדה, הוא מבורך, מבורכת.

אורית זוארץ: בבקשה, עידית הראל-שמש, מכון תודעה.

עידית הראל-שמש: לגבי 25 אחוז, התמיכה של הרשויות המקומיות, אני התכתבתי עם מנחם וגשל, ואני חושבת שהעברתי פה לכולם את המכתב.

עידית הראל-שמש: הוא אמר לי שזה היה חלק מההסכם הטבעי שמשרד הרווחה עושה, כשהוא מקים מרכז שיקומי בעיר מסוימת – אותה עיר, כעבור, נדמה לי, שלוש שנים, מחויבת ל-25 אחוז מאצ'ינג.

עידית הראל-שמש: עיריית חיפה כבר הודיעו שהם לא מממשים את ההבטחה הזאת.

עידית הראל-שמש: עיריית תל-אביב – עוד לא הבנתי- - -

אורית זוארץ: הבנתי שעיריית תל-אביב ממשיכים.

אורית זוארץ: היינו בסיור, היתה שם רות סופר.

שלמה מולה: מאיפה יהיה לרשויות כסף, אם לא מתוקצבים?

אורית זוארץ: של הרשות המקומית.

עידית הראל-שמש: אני הבנתי שבנו על הרגיל – מקימים מרכז שיקומי, ואחרי שלוש שנים אותה רשות מחויבת ב-25 אחוז.

עידית הראל-שמש: אני הבנתי שאין מה לעשות עם זה, זה לא יקרה, ווגשל אמר שיהיה פיצוץ.

אורית זוארץ: זה לא הנושא על סדר-היום.

אורית זוארץ: אנחנו עוקבות אחרי כל הסוגיה התקציבית, יש לנו גם נציג האוצר שהגיע, ונשמח להתייחסותו.

אורית זוארץ: נקצה לזה דיון, על התקציב ועל המסגרות.

אורית זוארץ: אני מעדיפה שנתמקד היום בסוגיית התעסוקה, ואיך אתם רואים את זה במסגרת עבודתכם בתודעה.

עידית הראל-שמש: רק הערה קטנה לגבי הגברים, זה לא נושא חדש – ב-2007, כשנכתבה התוכנית הלאומית להוצאת הנשים מהזנות, אמרנו: אל תשאירו את הגברים מחוץ לעגלה הזאת.

עידית הראל-שמש: יש בעמוד 14 שורה שאומרת שהתוכנית הזאת נכתבה עבור נשים ובנקבה, אבל היא מתייחסת גם לגברים, שיום יבוא ויזכו לשיקום הזה, וכבר עברו חמש שנים, ואין שום דבר, ומצבם קשה ביותר.

עידית הראל-שמש: לגבי עובדים סוציאליים, אני בספק אם אשה שפונה לפקידת סעד ביבנה או ברעננה או בטבריה, האם אותה עובדת סוציאלית בכלל יודעת לזהות או חושדת, שהיא בזנות, והאם אותה אשה תוכל לומר לה שאני בזנות, והאם תדע בכלל לאן להפנות אותה?

שלמה מולה: לכן, אם שולחים לעובדת סוציאלית מטפלת משפחתית, שאין לה התמחות, היא לא קיבלה הדרכה, היא לא תדע לטפל בה, וההיא לא תדע לפנות אליה.

שלמה מולה: לכן אני חושב שצריך לייצר עובדים סוציאליים.

שלמה מולה: יש לעובדים סוציאליים היכולת; רק צריך לתת להם השתלמויות, למקצע אותן.

שלמה מולה: מבחינתי, עובדת סוציאלית אחת יכולה לתת שירות לגוש דן, אפשר עובדת סוציאלית אחת לאזור חיפה והקריות.

שלמה מולה: אם ישלחו לעובדת סוציאלית, שיש לה המון תיקים - כל מיני עניינים משפחתיים, טיפוליים, היא לא מתפנית לזה.

עידית הראל-שמש: לגבי התעסוקה, לגבי סל שיקומי, זה הכול נכון, והליווי במסגרות השיקום כל כך קיומי, אבל אני הרבה פעמים מדברת עם נשים, ואומרות לי: אין לי כסף למחר – תגידי לי מאיפה אשיג כסף, והן בלחץ גדול מאוד.

עידית הראל-שמש: אני מניחה שחלק מההתנגדות לחקיקה היא בעקבות הדברים האלה.

אורית זוארץ: כלומר את אומרת פתרונות מיידיים אקוטיים.

אורית זוארץ: אני יודעת שבמשרד הרווחה יש אפשרות לסייע סיוע במקרים של משבר אקוטי – אז משרד הרווחה מתקצב סיוע פרטני לאותו פונה.

עידית הראל-שמש: השאלה, אם אפשר ליצור איזשהו פול של מעסיקי ידיד כאלה, שיכולים לתת מענה מהיום למחר.

אורית זוארץ: צריך לעשות את זה בצורה מערכתית.

אורית זוארץ: כרגע מה שקורה- - -

קריאה: מה שחסר זה מלגת קיום.

מירב לוי: סיוע למעסיקים הידידים עצמם.

מירב לוי: אני מהרשות לשיקום האסיר, רכזת תעסוקה של תחום נשים.

מירב לוי: גם אצלנו רבות מהנשים שמשתחררות הן נשים שעסקו בזנות, וגם היום מתמודדות גם עם הר"פ שלהן, גם עם הצורך בתעסוקה.

אורית זוארץ: איך ההתייחסות אליהן ברשות לשיקום האסיר, מבחינת התקציבים ומסלולי השיקום והאפשרויות?

מירב לוי: המצוקה גדולה מאוד.

מירב לוי: אנחנו בתקציבים נמוכים כבר הרבה מאוד שנים.

שלמה מולה: בשבוע הבא יהיה דיון בנושא הרשות לשיקום האסיר בוועדת העבודה והרווחה – מפריטים את הרשות.

מירב לוי: גם הנשים ברשות לשיקום האסיר, שזה אמנם אחוז מאוד קטן, אבל נמצאות במשברים מאוד קשים.

מירב לוי: אין לנו הכשרות מקצועיות.

מירב לוי: גם אנחנו מתמחות בתורמים מבחוץ, אז קרן אריסון מאפשרת לנו לקחת אותן ללימודים אקדמאיים, והיום ארבע נשים, שבעברן עסקו בזנות, עומדות לסיים תואר בעבודה סוציאלית ומדעי ההתנהגות, עם הרבה יכולות גבוהות, אבל לא מצליחות להרים את הראש.

מירב לוי: קרן נוספת, דרך הלוטוס, סייעה לנו להקים מפעל של דפוס דיגיטלי, ו-13 נשים שלמדו יחד פוטושופ, למשל, היום הן מעצבות גרפיות, ויכולות להמשיך.

מירב לוי: יש הרבה מה לעשות בהכשרות מקצועיות.

אורית זוארץ: ומבחינת היכולות שלהן, הן יכולות, הן רוצות.

אורית זוארץ: אני בכוונה שואלת את השאלות האלה, כי בהרבה מקרים יש סטיגמות על נשים בזנות, ובמקרים אחרים גם על קבוצות אחרות באוכלוסייה.

אורית זוארץ: תודה רבה.

אורית זוארץ: תמ"ת, בבקשה.

אנה גלוק: שלום בן-משה אינו פה, אבל אני סגניתו, וממונה על הכשרת מבוגרים.

אנה גלוק: אני מאמינה שאוכל לתת גם את המידע, גם את הפולו-אפ, ומה שצריך לעניין הזה.

אנה גלוק: הבהרה לגבי ההכשרות המקצועיות באופן כללי, כל מי שלא עובד ובלתי מועסק, יכול להיות מועמד להכשרה מקצועית.

אנה גלוק: אין תנאי של הבטחת הכנסה, אין תנאי של דמי אבטלה, אין תנאי אחר.

אנה גלוק: זו המדיניות מאז ומתמיד.

אנה גלוק: אדם נרשם בשירות התעסוקה, ובין אם הוא זכאי להבטחת הכנסה או לא, בין אם הוא זכאי לדמי אבטלה או לא, הוא זכאי להכשרה מקצועית.

אנה גלוק: נכון הוא, שאדם שאין לו גמלה, אין לו איך לחיות בזמן ההכשרה המקצועית.

אנה גלוק: אני מדברת על זכאות להכשרה מקצועית.

אנה גלוק: אנחנו מכירים בזה שיש קושי לאנשים להתקיים תוך כדי הכשרה מקצועית, אבל אין אצלנו הפתרון לעניין הזה, לצערנו.

אורית זוארץ: מי בעצם מקיים את הקיום במקביל להכשרה המקצועית?

אנה גלוק: כאן בכנסת אנחנו השגנו לקורסים במקצועות מועדפים – בתחום המתכת, החשמל, האלקטרוניקה, הסייעות - במקרים האלה אנחנו נותנים מלגה לאנשים שלומדים במקצועות האלה.

שלמה מולה: דמי קיום או שכר לימוד?

אנה גלוק: זה לא שכר לימוד אלא מלגה עד 6,000 ש"ח.

שלמה מולה: בחודש?

אנה גלוק: לא.

אורית זוארץ: זה ככיסוי הוצאות ההכשרה המקצועית או מלגת מחיה במקביל להכשרה המקצועית, שממומנת על-ידי המדינה?

אנה גלוק: אין מלגת מחיה.

אנה גלוק: עם 6,000 שקל אנחנו גם לא מאמינים שאדם ילמד במשך ששה או שלושה חודשים ויחיה מזה.

אנה גלוק: זה מה שניתן.

אנה גלוק: אני אשמח מאוד שיהיה אפשר לתת לאנשים יותר מזה.

אנה גלוק: דבר שני, לגבי הכשרה מקצועית, אני יכלה למנות את הכלים שלנו כאן, שיכולים להיות רלוונטיים לנושא שלנו.

אנה גלוק: ככלל, בהכשרה מקצועית אין לנו תקציב מיוחד לאוכלוסייה זו או אחרת; רוב התקציב הוא לכלל האוכלוסייה הנזקקת.

אנה גלוק: אין לנו תקציב מיוחד לנשים.

אנה גלוק: כלומר יש לנו תקציב שהולך להכשרה מקצועית, יש סכום כלשהו לעולי אתיופיה, וכך אנחנו עובדים.

אנה גלוק: יש חרדים, למשל - אין לנו תקציב מיוחד.

אנה גלוק: מכל הפול שלנו של התקציב – נכון נאמר, עם קיצוצים משנה לשנה, מה שיש לנו אנחנו מייעדים לכלל אוכלוסיות מחוסרי עבודה.

אורית זוארץ: מגיעים אליכם דרך לשכת התעסוקה?

אנה גלוק: רובם ככולם.

אורית זוארץ: יש דרך אחרת לפנות אליכם?

אנה גלוק: הייתי רוצה להציע, שתהיה לנו ועדה, שכל הנציגים, כי יש מעבר לזה, אוכלוסיות קטנות ואוכלוסיות עם קשיים, כפי ששמענו – יש להם קשיי נגישות.

אנה גלוק: לדעתי, במקרה הזה הנגישות היא המידע המיידי.

אנה גלוק: אם אנחנו נוכל להיות בוועדה עם נציג שלנו ונציגים של כל הגופים שנמצאים פה, ובזמן אמת נוכל לומר: פה יש בעיה, נעשה כל מה שאנחנו יכולים כדי שכן ניתן את הפתרון.

אנה גלוק: הקורסים של כיתות הומוגניות, יכול להיות שלא תמיד מהוות פתרון, כי הבעיה השנייה מתעוררת, בעיית הנשירה, בעיית הקושי להתמיד באותה מסגרת, גם בגלל מחסור בדמי מחיה וגם בגלל כל מיני סיבות, שמושכות את האדם חזרה למצבו הקודם.

אנה גלוק: כאן, מצד אחד, אין ספק שיש צורך בליווי, אין ספק שיש צורך במי שדואג לאותו אדם תוך כדי לימודיו.

אנה גלוק: מצד שני, אם נוכל לפתור את הבעיה נקודתית, ואנחנו עובדים כעת על נוהל למתן שוברים לאוכלוסיות.

אנה גלוק: האוכלוסייה הזאת יכולה ליהנות מהפתרון הזה.

אנה גלוק: אנחנו מממנים חלק גדול מהלימודים, שאותו אדם בחר, או מי שמלווה אותו, התייעץ אתו ובחר עבורו, כדי שיוכל ללמוד, ואז להשתלב בעולם העבודה, אבל כל הדברים - תוך כדי עבודה, כי לא מספיק להצהיר וללכת, במיוחד לאוכלוסיות שיש להן בעיה של לקבל את המידע ולהגיע ולקחת אחריות ויוזמה, ולהגיע לעניינים האלה.

אנה גלוק: בנוסף, עניין השלמות השכלה – אנחנו פתחנו השנה יחד עם משרד החינוך מספר כיתות.

אנה גלוק: איני יודעת עד כמה נוכל השנה בגלל המצוקה שלנו, אבל נוכל אולי לבדוק, אילו אפשרויות יש לנו במקרה הזה.

אנה גלוק: אני קצת סקפטית ופסימית השנה מבחינת התקציב שלנו, אבל תוך כדי הידברות ננסה למצוא את הפתרונות.

אנה גלוק: שני כלים שיכולים להיות רלוונטיים: יש לנו כיתה במפעל.

אנה גלוק: אם יש מעסיק שמעוניין לקלוט מספר עובדים במקצוע מסוים, אנחנו עושים עבורו את ההכשרה.

אנה גלוק: זה דבר שהוא מכאן לעכשיו – יש לנו תקציב במקרה הזה, אין לנו בעיה, ואנחנו מול המעסיק יכולים להקים קבוצה, ללמוד את המקצוע שאותו מעסיק זקוק לו.

אנה גלוק: הרוב חייב להיות לפחות 10 – תלוי באיזה מקצוע – אנשים שיוכלו אחר כך להיקלט בעבודה.

אנה גלוק: המעסיק מתחייב מולנו ולא האדם.

אלה אייל בר-דוד: חשוב להגיד שזה לא רק מפעל; זה גם חברות.

אלה אייל בר-דוד: מעסיק.

אלה אייל בר-דוד: זה נקרא "כיתה במפעל", אבל זה לא רק מפעל.

אנה גלוק: כלי שני הוא הכשרה תוך כדי עבודה.

אנה גלוק: במקרה הזה המעסיק יכול לקלוט עובד, ולבקש מאתנו תקופה של חניכה תוך כדי עבודה.

אנה גלוק: אנחנו במקרה הזה עוזרים למעסיק, לקלוט את העובד - כמובן, הוא צריך להגיד, מה הוא הולך ללמוד - צריך להוכיח שאכן יש צורך באיזושהי הכשרה תוך כדי עבודה.

אנה גלוק: אנחנו נותנים 2,000 שקל בחודש לתקופת החניכה, עד שלושה חודשים, לאותו מעסיק עבור אותו עובד נחנך, פלוס 3,000 ש"ח לחונך מטעמו, וזה לקבוצה של שלושה אנשים לפחות.

אנה גלוק: אם זה פחות, אנחנו גם מאפשרים, אבל סבסוד החונך הוא בהתאם – 2,000 שקל, או 1,000, אם זה אדם אחד.

אנה גלוק: יש לנו גם סדנאות להעצמה ולהכנה לעבודה, כישורי עבודה.

אנה גלוק: זה נעשה בקהילה, וזה דבר שגם יכול לתת פתרון לקבוצות של נשים לקראת שילובן בעבודה.

אורית זוארץ: תודה.

שלמה מולה: אנה, אני מכיר את האגף שלכם מצוין, אתם באמת עושים עבודה טובה במגבלות שיש לכם – גם במגבלות תקציביות וגם במגבלות של ההגדרות ובכלל.

שלמה מולה: אם אני מחזיר אותנו לדיון שלשמו התכנסנו - סוג האוכלוסייה שצריכה לעבור שיקום או הכשרה מקצועית, תנאי הסף, להגיע להכשרה מקצועית, הם כרוכים בזה קודם כל שלהגיע למצב של השלמת הכנסה.

שלמה מולה: אם אנחנו רוצים לעשות רק וי, להגיד: תעשו הכשרה מקצועית, אבל אם רוצים באמת, תנאי הסף היום להכשרה מקצועית – 10 שנות לימוד למקצועות ו-12 שנות לימוד.

שלמה מולה: אוכלוסייה מסוג זה, אני מניח, זה סוג האוכלוסייה שזקוקות להשלמת השכלה, ואז לקבל תעודה של 10 או 12 שנות לימוד, ואז המכללות או כל גוף אחר מקבל אותם.

שלמה מולה: אל"ף, איך אתם מסוגלים להתמודד עם הבעיה הזאת?

שלמה מולה: והאם אתם מסוגלים לייצר הוראת שעה במשרד שלכם, לומר: אנחנו רוצים לסייע עכשיו, מדובר באוכלוסייה ממוקדת, יחד עם משרד הרווחה ומשרדים נוספים, לומר: אנחנו לוקחים את הנושא הזה, ומייצרים הכשרה מקצועית, מסלול ליווי של אותן נשים, עד שהן מגיעות להכשרה מקצועית – ללכת על פיילוט שלX קבוצות.

שלמה מולה: אתם מסוגלים לייצר לנו תוכנית כזו?

אנה גלוק: לגבי השלמות השכלה - דיברתי על העניין - יחד עם משרד החינוך, אמרתי מה האפשרויות שלנו.

אנה גלוק: הרצון קיים.

אנה גלוק: עד כמה שנצליח השנה מבחינה תקציבית לעשות את זה, לא ברור לי.

אנה גלוק: אני ודאי לא יכולה להבטיח כרגע דבר כזה.

אורית זוארץ: אלה נושאים שקיימים במסגרת משרדכם.

אורית זוארץ: התפקיד שלנו, לתכלל את כל העבודה, ולנסות ליצור סל שיקום, שיכלול גם את הפרמטר הזה.

אורית זוארץ: לגבי הפתרונות במסגרת המשרד, אני חושבת שזו החלטה שצריכה להתקבל ברמת מדיניות ותקציב, וזו עבודה שלנו מול המשרד.

אורית זוארץ: יש לכם היכולת הזאת.

אנה גלוק: יחד עם זאת, יש לנו מכינות לקראת הכשרה מקצועית, כלומר אם יש לנו כיתה שהיא לא על פניו מהכישורים הפורמליים, לא יכולים להשתלב, יש לנו אפשרות לעשות את המכינה, ולהכין אותם לקראת הלימודים.

אנה גלוק: אנחנו לא מעוניינים להתפשר בעניין הכשרה מקצועית, אנחנו לא מעוניינים להתפשר בעניין אותה תעודה שאותה בוגרת או בוגר ייצאו אתה.

אורית זוארץ: תודה.

אורית זוארץ: יש פה אלה, ראש תחום תעסוקה והשקעות.

אורית זוארץ: שם יש כסף?

אורית זוארץ: סברי את אוזנינו, במה את מתמקדת, ואיך הגיעו "השקעות" להגדרת תפקידך.

אלה אייל בר-דוד: אני במשרד התמ"ת, אחרי שעשיתי תפקידים גם ברשות למעמד האשה ולפני זה במטה למאבק בסחר בנשים, כך שאני מכירה את עבודת הוועדה.

אלה אייל בר-דוד: המשנה למנכ"ל ביקשה ממני באופן אישי לקחת על עצמי את הפרויקט הזה.

אורית זוארץ: ברכות על כך.

אורית זוארץ: אנחנו רק מצרות על כך שלא נמצאות פה, ולעומת שרים, מנכ"לים וראשי אגפים שהגיעו לדיונים קודמים ממשרדים אחרים.

אורית זוארץ: קחו את זה לתשומת לבכם.

אורית זוארץ: בבקשה.

אלה אייל בר-דוד: אני מעוניינת להפיס את דעתך, שדווקא בשביל שיהיה פה שיח אופרטיבי ולא רק הצהרתי, התבקשתי להגיע.

אלה אייל בר-דוד: ראשית, באופן עקרוני, אף אחד לא העלה לתמ"ת מעולם את הצורך הספציפי הזה.

אורית זוארץ: דיברתי עם השר לפני שלושה חודשים.

אלה אייל בר-דוד: טוב, חודשים אחרונים.

אלה אייל בר-דוד: מבחינה אופרטיבית של להשתלב בבנייה של תוכנית תעסוקתית, מעולם לא קיבלנו את זה כצורך, גם לא ממשרד הרווחה, שבאופן טבעי, אנחנו עובדים אתם המון, עם אוכלוסיות מודרות.

אלה אייל בר-דוד: לכן, מרגע שקיבלנו את הפנייה, אנו בהחלט רואים זאת בחיוב, ונרים את הדגל.

אלה אייל בר-דוד: אני כבר בהתלבטויות, איך אנחנו בונים את התוכנית הזאת.

אלה אייל בר-דוד: ברור שזו צריכה להיות תוכנית הוליסטית.

שלמה מולה: עם דמי קיום?

אלה אייל בר-דוד: מבחינה מהותית, צריך לחשוב, אילו הכשרות אנחנו נותנים.

אלה אייל בר-דוד: ברור שיש השתלבות של כישורים רכים שהנשים צריכות, הכנה לעולתם העבודה, בליווי שוטף של אנשי המקצוע, מלגת קיום – הכול צריך להיכלל.

אלה אייל בר-דוד: תקציבית צריך לדבר על היקפים, ואופרטיבית – האם נעשה זאת דרך משרד הרווחה, למשל, האם נרים את זה כפרויקט פיילוט שלנו.

אורית זוארץ: נשאיר את האגו בבית.

אורית זוארץ: נעשה עבודה משותפת.

אורית זוארץ: יש פה צוות בין-משרדי, שמטפל בסוגיית הסחר בבני אדם.

אורית זוארץ: אנחנו עושים את זה במשרד המשפטים.

אלה אייל בר-דוד: אני יודעת, רק מבחינה אופרטיבית, האם אנחנו עכשיו יוצאים לתוכנית פיילוט בעניין הזה, כלומר יש לנו גוף יחד עם ג'וינט ישראל, שנקרא טבת, שמפעיל לנו תוכניות פיילוט, ואחת האוכלוסיות שלנו זה צעירים מודרים – יכול להיות.

אלה אייל בר-דוד: האם נעשה את זה ישירות מול סלעית, אופק נשי ובשבילך בערים השונות– יש הרבה אופציות.

אלה אייל בר-דוד: אני מזמינה אתכם לדבר אתנו באופן ישיר בעניין הזה ובבניית התוכנית.

אורית זוארץ: תודה.

אורית זוארץ: בבקשה.

לודמילה לוייב: אני סטודנטית לעבודה סוציאלית, שנה ב', בבן-גוריון.

לודמילה לוייב: נאמר פה שמשרד התמ"ת מממן קורס הכשרה מקצועית.

לודמילה לוייב: ליוויתי אשה אחת, ובעיה גדולה לקבל קורס הכשרה מקצועית, כי האשה קודם צריכה לממן לבד את הקורס הזה, לשלם 8,000 שקל או 13 אלף שקל, שהיא לא יכולים לשלמם.

לודמילה לוייב: אחר כך מחזירים את התשלום בתשלומים – בתחילת הקורס, באמצעו, ואחר כך, כשהיא יוצאת לעבודה, את החלק השלישי.

לודמילה לוייב: אשה לא יכולה להוציא 8,000 שקל, ולקחת הלוואה, ולשלם את הקורס.

לודמילה לוייב: בעצם האשה שליוויתי אותה לא קיבלה את הקורס, למרות שהוועדה אישרה לה את הקורס, אבל היא לא יכולה לממן, לא יכולה להיכנס לחובות.

לודמילה לוייב: זו סוגיה מאוד חשובה.

מרינה סולודקין: כי זו פגיעה באינטליגנציה.

מרינה סולודקין: אשה שרוצה שיקום, ורוצה לברוח ממערכות מאוד קשות של זנות, שהיא יכולה לקחת מאיפה 8,000 שקל ולשלם.

לודמילה לוייב: לא כל הקורסים ממומנים, 80 אחוז.

אורית זוארץ: צריך למצוא פתרון.

אורית זוארץ: דיברת פה על שוברים, על אפשרויות שונות.

אנה גלוק: מה שנאמר פה זה נוהל שמופעל היום על-ידי שירות התעסוקה.

אורית זוארץ: שמחייב את המשתתף לשלם את מלוא הקורס, ורק לקבל בדיעבד.

אורית זוארץ: אנחנו מכירים את השיטה הזאת מהארגונים החברתיים, מהעמותות, שמסייעות ולוקחות אחריות במקום המדינה.

אורית זוארץ: אני יכולה להביא כדוגמה את מוקד סיוע לקורבנות תקיפה מינית, שבעצם הם מממנות את כל הפעילות, ומקבלות את התקציב חצי שנה לאחר מכן, אז יש לכם שיטה כזו כלפי מחוסרי עבודה – אנחנו רואים את זה בחומרה.

אורית זוארץ: אני בהלם, כשאני שומעת את זה.

אורית זוארץ: ואוצ'ר נותנים לקונה, שילך ויממש את זכותו; הוא לא צריך להוציא כסף מהכיס.

מרינה סולודקין: את לא יכולה להיות ראש קטן בנושא הזה.

אנה גלוק: עכשיו אנחנו מכינים נוהל חדש.

אנה גלוק: הנוהל הזה הופעל על-ידי שירות התעסוקה.

אנה גלוק: גם הם עשו שינויים כדי לבוא לקראת, לאותן אוכלוסיות שאין להן דרך לממן, ואנחנו עכשיו מכינים נוהל חדש.

אנה גלוק: יושבים ממש בימים אלה.

מרינה סולודקין: מה הפריע לעשות את זה קודם?

אנה גלוק: אין לי דרך אחרת לומר את זה אלא שזה לא נוהל של האגף להכשרה מקצועית במשרד התמ"ת אלא של שירות התעסוקה.

אורית זוארץ: זה בעצם תהליך ההפרטה מול הגופים שנותנים שירותים לשירות התעסוקה?

אנה גלוק: לא.

אורית זוארץ: אבל הגופים שמכשירים הם בעצם גופים חיצוניים.

אנה גלוק: ודאי.

אנה גלוק: בכל מקרה רוב ההכשרה המקצועית ניתנת על-ידי גופים חיצוניים.

אורית זוארץ: אבל הנוהל הזה של תשלום ומימון של הפונה על זכות שמוקנית לה על-פי חוק, היא פגומה.

אורית זוארץ: אם פונה צריכה לשלם 8,000 שקלים על קורס שהיא זכאית לו על-פי כל הקריטריונים – עברה את כל הוועדות- - -

מרינה סולודקין: זה חיסול ממוקד.

אנה גלוק: אין חוק.

אורית זוארץ: תקנות.

אנה גלוק: גם לא תקנות.

אורית זוארץ: החלטות.

אורית זוארץ: למה היא צריכה לממן זכות שמוקנית לה, ואמורה להיות מכוסה על-ידי המדינה?

אורית זוארץ: זה החלק הפגום.

אורית זוארץ: מדברים על השתתפות של העובד – ניחא.

אלה אייל בר-דוד: נוהל הוואוצ'רים כן ממש בהצלחה על-ידי מרכזי הצעירים, כלומר יש לנו אחוזי מימוש גבוהים.

אלה אייל בר-דוד: הבעיה של מימון הביניים עלתה לא רק לגבי אוכלוסיות מודרות אלא במגזר הערבי אנחנו מכירים את זה – יש קושי אדיר.

אלה אייל בר-דוד: לכן האגף להכשרה מקצועית לקח את זה, הרים את הכפפה, תיקן את הנוהל.

אלה אייל בר-דוד: הנוהל החדש נותן אפשרות לממן ישירות לגוף שאותו מתקשר יוצא לקבל את ההכשרה בו, העברה כספית ישירה.

אלה אייל בר-דוד: זה בדיוק התיקון שעליו הסגנית מדברת.

אורית זוארץ: נעקוב אחר התיקון הזה.

מרינה סולודקין: אני רוצה את זה במסקנות, שהוועדה לא מקבלת את השיטה, כי היא מפריעה להיכנס לשיקום.

אורית זוארץ: בהחלט נכניס את הסוגיה הזו, אנחנו רואים בה פגם.

אורית זוארץ: מימון הביניים, מילא מושת על הארגונים החברתיים שנותנים שירותים; עכשיו הוא מושת גם על האזרחים שצריכים לקבל את השירות, שזה, בעיניי, סיפור בפני עצמו.

אורית זוארץ: רובי רוצה להתייחס, איך אתם רואים את זה במשרד לביטחון פנים?

אורית זוארץ: אתם שותפים שלנו בוועדה.

רובי קיים: אין לנו הרבה מה לתרום בנושא הזה.

רובי קיים: אם קיימת בעיה של רישום פלילי, גם את זה אפשר לפתור.

אורית זוארץ: זה גם אחת הסוגיות שעלו על-ידי פונות שמגיעות להכשרה מקצועית – בגלל רישום פלילי, בגלל סוגיית הזנות.

רובי קיים: יש דברים שניתן לפתור.

רובי קיים: אם זה רישום פלילי ישן, אם זה עבירות קלות, אפשר למחוק את זה - אם זה היעדר רישום פלילי משך שבע שנים וזה עבירות קלות, אפשר לפנות בבקשה, ואפשר למחוק את זה.

נעמה ריבלין: על הנושא של רישום פלילי יש לנו הרבה מה לומר, כי נפתחים לאנשים תיקים של רישום פלילי על חשד לניהול בית בושת, ולא מוכנים למחוק את הרישום הזה למשך שבע שנים, אחרי שהוכח אפילו שנסגר מחוסר ראיות.

נעמה ריבלין: אנחנו בבעיה עם זה.

רובי קיים: לא סתם העליתי את הסוגיה, אבל כל מקרה לגופו.

רובי קיים: לדעתי, לא פותרים את זה ב"לא".

רובי קיים: ואם כן, אפשר לבדוק את זה.

מרינה סולודקין: על כמה נשים וגברים בזנות אנחנו מדברים?

מרינה סולודקין: עשרות-אלפים?

מרינה סולודקין: מאות-אלפים?

אורית זוארץ: נכון להיום, כפי שעדכנה אותנו נציגת משרד הרווחה, והצטרפה אלינו הגברת ציפי נחשון-גליק, ששותפה לוועדה ולפעילותה לאורך שנים, יצא סקר של משרד הרווחה – זנות בישראל.

אורית זוארץ: ההחלטה על קידום הסקר התקבלה לפני למעלה משנתיים.

אורית זוארץ: לצערנו הרב, כפי שהוצג בוועדה במרס על-ידי השר וצוות משרדו, היו כל מיני קשיים אופרטיביים בקידום הסקר, וכפי שהציגה נציגת משרד הרווחה, הסקר יוצא לדרך, ויש תוכנית עבודה.

אורית זוארץ: במסגרת הוועדה נתכנס בתחילת המושב הבא, אחרי חופשת הקיץ, ונשמח לשמוע, איך הסקר מתקדם, ונוכל לקבל תמונה רחבה יותר.

אורית זוארץ: אני חושבת שנכון להיום די לנו אם נסתפק בפונות, שכבר פונות לתודעה, לסלעית, לאופק נשי, למתקן החדש בבאר שבע, ונאפשר להן להיכנס לתהליך שיקומי, לקבל עצה לשיקום, ליהנות ממנו.

אורית זוארץ: בשלב הזה מדובר רק בתל-אביב – אמרת 400 פונות בשנה, אז אם מחברים את כל המרכזים, מדובר על מעל 1,000 פונות ופונים לסיוע.

אורית זוארץ: אם נצליח לסיים להם להיכנס למסלול של שיקום, לקבל מענה רחב לא רק במסגרות הקיימות אלא להרחיב את זה – כפי שציינה משרד התמ"ת, הם מוכנים לשמוע ולהיות במקום הזה, מוכנים לעשות צוות בין-משרדי, שיקדם את החשיבה, וכמובן, יחד עם המשרד לביטחון פנים, שיסייע בכל מה שקשור לרישום פלילי, כדי שאותו אדם יוכל לפתוח דף חדש ולהיקלט בחברה ובעולם התעסוקה, זה יכול להשלים את התמונה.

ציפי נחשון-גליק: לגבי הסקר הלאומי, בהתקשרות שלנו עם החוקר התמקדנו בנושא של צעירות, נשים וקטינים.

ציפי נחשון-גליק: המשרד לביטחון פנים הביע נכונות להשלים את הסקר גם במשאבים כדי למצוא את היקפי התופעה לגבי גברים שנמצאים בזנות.

ציפי נחשון-גליק: אני רוצה להתייחס לעוד שני חסמים בנושא הכשרה מקצועית – אל"ף, שקשור לשוברים, שהשוברים יכולים לממן הכשרות רק עם X שעות, ובפרק זמן של שנה, כך שזה בעיקר גם קורסים שמתקיימים רק אחר הצהריים, וחלק מהאוכלוסייה שלנו זקוקה לקורסים הרבה יותר אינטנסיביים, והשובר לא יכול לממן את זה.

ציפי נחשון-גליק: חסם נוסף, שהוא לא קשור לתמ"ת, אבל הוא בעייתי וצריך לדון בו, שחלק גדול מהאנשים לא יכול להשתלב בהרבה מאוד מהקורסים בגלל רמת ידיעות מאוד נמוכה, והיום חוץ מהמחלקה להכוונת חיילים משוחררים, שמשלימה השכלה למעל גיל 18 רק לחיילים ששירתו לפחות שנה, אין גוף במדינה שיכול לעזור לנשים האלה או לצעירות האלה, שפספסו את תקופת הלימודים בתיכון, להשלים השכלה.

ציפי נחשון-גליק: לפעמים אנחנו יכולים למצוא צעירות ונשים עם תעודה של 12 שנות לימוד, כאשר רמת הידיעות היא של כיתה ד' או ה', ואז זה חסם מאוד משמעותי, לא להתקבל להרבה מהקורסים שכבר יש ואוצ'ר ואת הקורס, ואפשר לקבל אותה, אבל היא לא תעמוד בזה בגלל רמת ידיעות מאוד נמוכה.

אורית זוארץ: הנתונים האלה מאוד חשובים.

אורית זוארץ: נציג האוצר, אתה רוצה להוסיף משהו שאתה לוקח אתך לקראת דיוני תקציב?

רן רידניק: קצת קשה לי להגיב כאן – בדרך כלל אני נוהג להגיב לתוכנית אופרטיבית כזו או אחרת.

רן רידניק: כמו שאלה אמרה, יש צורך לגבש תוכנית כזאת.

רן רידניק: ככל שתהיה תוכנית אופרטיבית, יהיה דיון על תקציב, בהתאם לסדרי עדיפויות שתקבע הממשלה, גם כאן ייקבע התקצוב שעומד בגינה.

אורית זוארץ: זה רק יחזק אותנו ויחדד אצלנו את הצורך בגיבוש תוכנית אופרטיבית.

ציפי נחשון-גליק: הוא מאתגר אותנו להגיש לו תוכנית – נשמח מאוד.

אלה אייל בר-דוד: אני רוצה לומר לארגונים עצמם על תוכנית התעסוקה, שאני רואה פה אחוזי השמה מאוד גבוהים על אף שפעילותכם היא אד הוק, ולהביא אנשים ומעסיקים בצורה וולונטרית.

אלה אייל בר-דוד: על-פי הנתונים שאתם העברתם לנו, היו 70 נשים שעברו בשנים 2011-2009 את התוכנית התעסוקתית בסלעית, ורק כ-21 נשים לא המשיכו לעבוד, כלומר לא הצליחו להתמיד בעבודתן, כלומר אלה אחוזי השמה יחסית מאוד גבוהים.

אורית זוארץ: זה רק מגדיל את הפוטנציאל של אותן נשים ואת הצורך האקוטי והשקעת משאבים.

מרינה סולודקין: אנחנו רואים את העובדים הסוציאליים בכל המסגרות, את העבודה העצומה.

מרינה סולודקין: אני חושבת שהמשימה שלנו, של חברי הכנסת, ואורית כיושבת-ראש הוועדה, היא להילחם עבור המשאבים בשבילם.

אורית זוארץ: ברשותכם, נתכנס לסיכום, וברוח האווירה החגיגית שבה פתחנו את הדיון, והעובדה שישראל עלתה לדירוג הראשון כמדינה שנאבקת בתופעת הסחר בבני אדם בכלל ובנשים בפרט, ואני חוזרת ומחדדת שההתייחסות לזנות בתוך המדינה היא כאל סחר פנים, לכן אנו רואים חשיבות גדולה, להתמיד בטיפול בסוגיה הזו.

אורית זוארץ: אני מקבלת את ההתייחסות של נציגות התמ"ת על הפנייה ועל הצורך שעלה, ואכן אחרי חמש שנות פעילות וקידום התוכנית הלאומית למאבק בכל מה שקשור בזנות ומענה לקורבנות זנות ולשורדות זנות, אולי הגיע הזמן להרחיב את היריעה.

אורית זוארץ: אנו יכולים להתקדם, ולהקים צוות היגוי, שיכלול נציגות מהשטח, מהארגונים, מהגופים שמפעילים את המסגרות – נציגות של משרד הרווחה, נציגות של משרד, ולגבי מי יוביל את הצוות הזה – לא ניכנס לוויכוחים האלה.

אורית זוארץ: אם נצטרך להשאיר את זה במסגרת משרד המשפטים, אנחנו נשאיר את זה כך, כי הדיון הזה חשוב, והתוכנית הזו חשובה, וככל שנאיץ את התהליכים ונקבע לוח זמנים ברור אפילו לחודש הקרוב – לדעתי, בסביבות ספטמבר סוגרים את התקציב, עד כמה שאני יודעת.

אורית זוארץ: גם בעבודה שלכם בתוך המשרד וגם בשיתוף פעולה אנחנו חייבים להאיץ את התהליכים.

אורית זוארץ: לגבי סל שיקום והגדרת אוכלוסיית שורדות הזנות, כפי שמגדירים אוכלוסיות אחרות, נפנה למשרדים הרלוונטיים, ונבדוק, אילו שינויים צריך לעשות ברמה המינוחים וברמת בסעיפים וההגדרות הפנימיות של כל משרד, שקורבנות הזנות יוגדרו בצורה מאוד מובחנת, כפי שמגדירים קורבנות סמים או קורבנות אחרים.

אורית זוארץ: לגבי הנוהל, נעקוב אחריו באמצעות שאילתה דחופה לשר.

אורית זוארץ: אנחנו נבקש שיגיע למליאה ויענה, ונקווה מאוד שבפעם הבאה שיתקיים דיון עם התמ"ת, יגיע גם השר, גם המנכ"ל וגם הצוות הבכיר, וייתן לזה את החשיבות הראויה.

אורית זוארץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.