ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 651, 2012-06-25 09:00

עינת וילף: בוקר טוב.

עינת וילף: אנחנו פותחים ישיבה של ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עינת וילף: המטרה של הדיון היום היא לעסוק בשאלה של כללי ההתנהגות בהסעות תלמידים.

עינת וילף: הדיון הזה הוא חלק מסדרה של דיונים שאני מתכוונת לקיים בוועדה, ככל הניתן בתדירות של אחת לשבוע כדי לבחון נושא-נושא, תחום-תחום, מהם כללי ההתנהגות בהקשרים שונים, בתחומים שונים ביחס לתלמידים; האם הכללים האלה נאכפים, האם הכללים האלה ידועים, מבוצעים, ואיך נוכל להבטיח שככל הניתן התלמידים נמצאים בסביבה בטוחה שאין בה אלימות, ובסביבה שמי שנוהג באלימות אינו מקבל את התמיכה ומורחק ממנה.

עינת וילף: נושא ההסעות עלה בהקשר אחר – הוא עלה בהקשר של הליווי של התלמידים בהסעות בדרום.

עינת וילף: זאת לא המטרה של הדיון היום.

עינת וילף: על כך התקיים דיון בוועדה לפני מספר שבועות.

עינת וילף: אבל דרך הדיון שם עלה הנושא של מקרים קשים של התנהגות אלימה במהלך ההסעות, והתברר בעצם שאין כללים.

עינת וילף: מכיוון שההסעות הן סוג של שטח הפקר, לפחות ממה שעלה באותה ישיבה, לא ממש באחריות – התלמיד עדיין לא נחשב כמי שנמצא באחריות בית הספר ובאחריות המורים האמירות מצד הרשויות המקומיות לא היו ברורות, ואכן מסיפורים רבים שמגיעים אלינו מתברר שהתחום של ההסעות הוא תחום בעייתי מאוד, שיש בו התפרצויות אלימות מאוד.

עינת וילף: נהג האוטובוס לא רואה עצמו, לא נחשב כמי שאחראי על ההתנהגות במקום, לא ברור שיש משמרות תלמידים.

עינת וילף: ולכן אני רוצה לבחון קודם כול מה המצב הקיים, מה ההוראות הקיימות, מי אחראי, ובהתאם לכך לראות איך אפשר לשפר.

עינת וילף: אני אשמח להתחיל דווקא ממשרד החינוך.

עינת וילף: מי נמצא כאן ממשרד החינוך?

עינת וילף: דודו לוי, מנהל אגף הסעות והצטיידות, בבקשה.

דודו לוי: אנחנו יודעים שיש מקרים של אלימות בהסעות.

דודו לוי: לצערנו, אין ליווי בהסעות על ידי החינוך הרגיל, ואפילו בחינוך מיוחד החוק מחייב לתת ליווי רק במקרים של הסעות תלמידים שסובלים מהלקויות הקשות.

דודו לוי: לקויות קלות, ובוודאי בחינוך הרגיל – אין ליווי.

דודו לוי: ברור שאם היה מלווה בהסעה זה יכול היה לצמצם את הגילויים של האלימות.

עינת וילף: תוכל לספר במה אתה נתקל, מה אתה שומע או אלו מקרים מגיעים אליך?

דודו לוי: מקרים של מכות בין ילדים, ילדים גדולים שלפעמים "מעיפים" את הילדים הקטנים כי הם רוצים לשבת במקומות המעניינים יותר באוטובוס, מקרים של ונדליזם – של חיתוך מושבים של אוטובוס עם סכין יפנית.

דודו לוי: אם אני מסתכל על זה לאורך השנים אני חייב להגיד שלא נתקלתי בהרבה מאוד מקרים כאלה, אבל כל מקרה כזה לגופו הוא מקרה קשה, אין חוכמות.

עינת וילף: כשאתה אומר שלא נתקלת, המקרים מדווחים אליך?

עינת וילף: יש מנגנון שהמקרים מדווחים, אתה יודע עליהם או שיכול להיות שהדברים האלה קורים?

עינת וילף: כלומר - - - בפעם הקודמת שהדברים האלם הם כמעט עניין של יום ביומו, אבל יכול להיות שזה פשוט לא מגיע אליך ולא מדווח.

דודו לוי: ברור שאני לא יודע על הכול.

דודו לוי: כאשר ילד נפגע מאלימות של ילדים אחרים אז ברוב המקרים ההורים שלו פונים קודם כול לרשות המקומית.

דודו לוי: לפעמים כשהם חושבים שהרשות המקומית לא מטפלת בזה כמו שצריך אז הם פונים למשרד.

דודו לוי: הרבה מאוד פעמים זה נפתר בתוך הרשות.

דודו לוי: אז אני לא יודע מזה.

דודו לוי: במקרים שיש איזשהו מעשה ונדליזם ברכב אז ברוב המקרים החברה פונה, והחברה מתחילה את הטיפול שלה מול הרשות המקומית.

דודו לוי: צריך להבין שההסדר של ההסעה הוא באחריות ובארגון של הרשות המקומית.

דודו לוי: היא מפרסמת את המכרז, היא חותמת על החוזה עם חברת ההסעה – לא המשרד.

דודו לוי: המשרד מתקצב, מפקח.

דודו לוי: אבל הקשר הראשוני והיומיומי הוא בין החברה לבין הרשות המקומית.

דודו לוי: אז הרבה מאוד פעמים הדברים נסגרים בתוך הרשות המקומית.

עינת וילף: למשרד החינוך יש הוראות ביחס להסעות, שקשורות לבטיחות, שקשורות למספר התלמידים.

עינת וילף: אתה אומר שמשרד החינוך מפקח – על מה הוא מפקח?

דודו לוי: בחוזר מנכ"ל וגם בחוזה של הרשות מול החברה יש נספח מפורט שנקרא "נספח ביטחון ובטיחות".

דודו לוי: יש בו המון הנחיות שקשורות לבטיחות.

דודו לוי: הביטחון זה מה שקובע אגף הביטחון במה שקשור לבעיות ביטחון, והבטיחות – אגף הבטיחות מכתיב את ההנחיות האלה, והן מאוד מפורטות.

דודו לוי: יש אפילו הנחיה שבמקרה של אלימות או ונדליזם מנהלי בתי הספר צריכים להפנות את תשומת לב התלמידים לכך שיופעלו סנקציות כנגד התלמידים האלה שכוללות גם השעיה, לפי כללי ההשעיה של משרד החינוך וגם תשלום פיצויים לחברת ההסעה אם הם גרמו נזק לרכב.

עינת וילף: אז אם יש התייחסות לכך שתלמידים חשופים לסנקציות על התנהגות אלימה במהלך ההסעה המשמעות שמשרד החינוך כן רואה את בית הספר כאחראי על התלמידים גם בזמן ההסעה.

דודו לוי: יש חוזר מנכ"ל מיוחד שמדבר על משטר בית הספר, כך הוא נקרא.

דודו לוי: בין היתר הם מזכירים גם את ההסעה כי ההסעה אל ומבית הספר היא בעצם חלק ממערכת הלימודים.

דודו לוי: אז כמו שהילד אמור להיות ממושמע כשהוא נמצא בין כותלי בית הספר הוא גם אמור להיות ממושמע בתוך הרכב שהוא נוסע בו.

עינת וילף: אז שיהיה ברור – מבחינת ההסעה גם הלוך וגם חזור ילדים ומורים צריכים לדעת שההסעות כפופות לאותם כללי התנהגות של בית הספר.

דודו לוי: נכון, ברור.

עינת וילף: השאלה הבאה היא איך יודעים מה קורה בהסעות האלה.

עינת וילף: אתה מדבר על כך שהמנהלים והמורים צריכים לדעת שהתנהגות התלמידים באוטובוס בהסעה צריכה להיחשב מבחינת המורים והמנהלים צריכה להיחשב כמו התנהגות בבית הספר.

עינת וילף: איך הם ידעו?

דודו לוי: רק ברגע שיהיה דיווח על כך.

דודו לוי: המורים בדרך כלל לא נוסעים בהסעה של התלמידים, אלא בעיקר במועצות אזוריות אם הם מתגוררים באותו קיבוץ או באותו מושב שהילדים נוסעים, אז בהרבה מאוד מקרים הם פשוט מצטרפים להסעה, ואז הם בעצם משמשים מלווים וגם יכולים לדווח על תקלות או על אירועים אלימים.

עינת וילף: האם נהג האוטובוס אחראי לדיווח או שהוא לחלוטין מחוץ לסיפור?

דודו לוי: הוא אחראי לכל מה שקורה בתוך האוטובוס.

עינת וילף: אבל לצורך העניין האם בתום ההסעה הוא מחויב בדיווח לבית הספר על מה שהתנהל בהסעה?

דודו לוי: בוודאי, וזה גם אינטרס שלו.

דודו לוי: משום שאם יש לו התפרעות באוטובוס, כדי לעצור אותה ולהפסיק אותה בעודה באיבה הוא מיד ידווח גם למנהל בית הספר וגם למנהל מחלקת התחבורה וקצין הבטיחות של המועצה כדי שזה לא יחזור על עצמו מחר ומחרתיים, ומיד יטפלו בתלמידים.

עינת וילף: הנהגים יודעים את זה ומדווחים?

דודו לוי: כן, בהחלט.

דודו לוי: אין לנו נוהל של מילוי טופס או משהו כזה.

שוקי שדה: אין שום נוהל כתוב בעניין הזה.

עינת וילף: כלומר אין הדרכה, נוהל שאומר לנהגים שבתום הסעת הבוקר לאחר שהילדים יורדים הם צריכים להיכנס למשרד המנהל ואומרים אם ההסעה עברה בשלום או לא.

עינת וילף: ואם לא עברה בשלום – תלמיד א', תלמיד ב', תלמיד ג' נהגו באלימות.

עינת וילף: כלומר אין שום נוהל שמחייב אותם לסוג כזה של התנהגות ודיווח.

דודו לוי: לא.

עינת וילף: האם יש סוג של משמרות של תלמידים בהסעות?

דודו לוי: זה תלוי ברשויות המקומיות.

דודו לוי: יש רשויות שממנות "נאמנים בטיחות" באוטובוס של ילדים קצת יותר גדולים, אבל זה לא נוהל קבוע.

עינת וילף: לא נוהל קבוע, רק עניין של הרשות.

דודו לוי: או של בית הספר עצמו.

עינת וילף: אני רואה שיש כמה שרוצים להוסיף.

עינת וילף: בבקשה.

עינב לוק: אני עינב לוק, ממונה על נושא של מניעת אלימות.

עינב לוק: שנת 2009 הייתה השנה הראשונה שבה נמדד הנושא הזה בתוך השאלונים האינטרנטיים שאנחנו מעבירים.

עינב לוק: בשאלון שנעשה על-ידי רמ"ה, סקר ניטור אלימות, נבדק הנושא של אלימות בהסעות – גם אלימות מילולית וגם אלימות פיסית – גם בבתי ספר יסודיים – חטיבות הביניים וחטיבה עליונה.

עינב לוק: יש לפניי כל הנתונים, ואנחנו רואים גם את הנתונים בין המדידה הראשונה לבין המדידה השנייה, בין 2009 ל-2011.

עינב לוק: רק כדי להציג נתונים: אלימות פיזית בהסעות בבתי ספר יסודיים ב-2009 – 11% מהתלמידים דיווחו על אלימות פיסית בהסעות; וב-2011 – 8% שזאת ירידה של 27%.

עינב לוק: בחטיבות הביניים – ירידה של 38% ב-2011-2009, ובחטיבות העליונות האחוזים יחסית הרבה יותר נמוכים – 5%, וירדו ל-4% - יש איזושהי יציבות בנתונים.

עינב לוק: זאת אומרת כמו בשאר נתוני האלימות אנחנו רואים שבבתי הספר היסודיים יש יותר אלימות, וכמו בבתי הספר כך גם בהסעות.

עינב לוק: אבל אנחנו בהחלט רואים ירידה ניכרת גם בבתי הספר היסודיים וגם בחטיבות הביניים ב-2011-2009.

עינב לוק: חשוב להגיד שבימים אלה מתכנסת ועדה בתוך המשרד כדי לדבר על כל הנושא של אלימות בהסעות.

עינב לוק: חוזר מנכ"ל שיצא ב-2009 שעוסק באלימות מעודכן השנה ויתפרסם בתחילת שנת הלימודים הבאה; והנושא של אלימות בהסעות ייכנס לתוך חוזר המנכ"ל.

עינב לוק: לצורך זה הקמנו ועדה יחד עם אגף בטיחות, אגף הסעות בדרכים – ייכנסו לוועדה הזאת נציגים גם מהרשות המקומית, גם "עיר ללא אלימות", גם נציגי הורים ומועצות תלמידים - -

יהודה סקר: כדאי שנציג הורים יהיה שם.

עינת וילף: כן, היא אמרה.

שוקי שדה: שגם נציג ארגון חברות ההסעה יהיה שם.

עינב לוק: אנחנו באמת נלמד את הנושא ונצרף את מי שרלוונטי לנושא כדי לעדכן את חוזר מנכ"ל בנושא כדי שיהיה ברור למנהלים ולמורים מה האחריות והאמירה שלהם; לילדים שיהיה ברור מה הנהלים שהם כפופים אליהם; וכמובן, הוועדה הזאת יחד עם החלק הזה, תעסוק גם בחלקים הפדגוגיים על שיח בכיתות בנושא, על האחריות שהילדים צריכים לקחת בנושא הסעות.

עינב לוק: חשוב לי להגיד שכל הנושא של טיפול באלימות ועבודה על אקלים בית-ספרי מתייחסת בבתי הספר לא רק למה שקורה בתוך בית-הספר, אלא גם למה שקורה אחרי שעות הלימודים, אחר הצהריים.

עינב לוק: קודם כול ברמת מסרים, ברמת לקיחת אחריות, ברמת הבקשה של צוות בית הספר לדווח על אירועים שמתרחשים גם אחרי שעות הלימודים, גם אחר הצהריים, גם בחוגים.

עינב לוק: כאשר אל צוות בית הספר מגיע אירוע שהתרחש אחרי שעות הלימודים הוא מחויב להתייחס אליו ולטפל בזה גם חינוכית.

עינב לוק: בחוזר המעודכן יהיה גם משמעתית.

עינב לוק: על אחת כמה וכמה – הסעות או כל פעילות שקשורה לדרך לבית הספר, לחזרה מבית הספר.

עינב לוק: אבל ברמת המסר בית הספר ומערכת החינוך לוקחים אחריות מלאה גם על מה שקורה אחרי שעות הלימודים.

עינב לוק: שוב, אני מזכירה – ברמת מסר, התייחסות, טיפול, ליווי, ובמידת הצורך גם אם צריך ענישה והיבט משמעתי אז גם היבט משמעתי.

עינב לוק: זה יעודכן גם בחוזר הזה כשחלק מזה יהיה התנהלות באינטרנט, הסעות, התנהגות אחרי הצהריים, בחוגים, בתנועה ובכל מקום.

עינת וילף: קודם כול אני מברכת על כך שאתם מפנים את הזרקור לנושא הזה.

עינת וילף: אבל צריכים להיות כמה דברים כשאתם עובדים על הנהלים, ואני מבקשת שתציגו אותם פה לפני שהם יפורסמו.

עינת וילף: כמה דברים צריכים להיות ברורים.

עינת וילף: השאלה היא, קודם כול, מה מנגנון הדיווח והידיעה.

עינת וילף: כלומר אם תגדירו את כללי ההתנהגות ותגדירו מה קורה במקרה שיש הפרה של כללי ההתנהגות צריך להיות ברור על מי ומה האחריות לדיווח על ההפרה: האם הנהג צריך לדווח בתום כל נסיעה?

עינת וילף: האם יש לכם נאמנים של בית הספר?

עינת וילף: כל הדברים האלה צריכים להיות ברורים כי הגדרת הכללים, בלי שיהיה ברור איך הידע מתוך מה שקרה בהסעה מובא לידי המורים והמנהלים זה לא יסגור את המעגל.

עינת וילף: מעבר לכך אני רוצה להמליץ על השימוש – ואני ממליצה להכניס את זה לנהלים בכלל – בנושא ה"נאמנים" או משמרות הבטיחות של התלמידים עצמם.

עינת וילף: אני חוויתי את זה כילדה צעירה שהייתי בהסעות, ובהסעות תלמידי כיתות ו' היו אחראים – הם היו עוברים באוטובוס כיסא-כיסא, בודקים שאין לילדים חפצים שאפילו יכולים להיות חדים, שכולם יושבים במקום, שאין התפרעות, שההתנהגות ראויה.

עינת וילף: אפילו היה להם סוג של סמל שאומר שהם אחראים על הבטיחות ועל ההתנהלות הנכונה בהסעה.

עינת וילף: זה היה גם תפקיד חשוב, עם אחריות, ניתן לזה המעמד הראוי אצל התלמידים ובעיני התלמידים.

עינת וילף: אין תחליף לזה, ושכל המהלך הזה חייב להיות מלווה בהנחיות ברורות.

עינת וילף: אני לא חושבת שנכון להשאיר את זה פה לבית ספר כזה ולרשות מקומית.

עינת וילף: צריך להיות ברור שיש אחריות על התלמידים הבוגרים, על הבטיחות ועל ההתנהגות בהסעות.

עינת וילף: ככה גם אם הם יהיו התלמידים הבוגרים אז הם יכולים להבטיח שהתלמידים הצעירים מקבלים את מקומות הישיבה שלהם, וכמו שאמרת לא "מעיפים" אותם מהמקום, ואין התפרעויות, וגם הם צריכים להיות חלק מהאחריות על הדיווח בסוף היום עם גיבוי מהנהג.

עינת וילף: כלומר מאוד חשוב שהנהלים שאתם מגבשים יהיו סגורים מכל כיוון, כולל הדרך שבה זה מיושם וכולל הערך של מעמדם של תלמידים כאחראי התנהגות ובטיחות בהסעה.

עינת וילף: רצית להתייחס?

רחל רותם: כן.

רחל רותם: אני מנהלת אגף בטיחות בדרכים.

רחל רותם: אני מכירה את הנושא הזה כבר 20 שנה.

רחל רותם: היו ועדות רציניות שדנו בזה במשרד התחבורה.

רחל רותם: שוקי ואני ישבנו בהרבה מאוד ועדות ובהרבה מאוד החלטות.

רחל רותם: אני רוצה קודם כול להתייחס לסיטואציה.

רחל רותם: זאת סיטואציה מאוד מורכבת.

רחל רותם: ילדים נמצאים לבד, הנהג לא יכול להיות אחראי עליהם; הנהגים מתנגדים לזה, ובצדק.

רחל רותם: הנהג צריך להיות אחראי לנהיגתו.

רחל רותם: 70-50-40 ילדים באוטובוס, לפעמים שלושת רבעי השעה.

רחל רותם: הם באים מהבית, לפעמים עם עצבנות מהריב מההורים, לפעמים עם חשבונות עם חברי שלהם, לפעמים לפני מבחן.

רחל רותם: את כל העומס הרגשי הזה הם מוציאים בהסעה.

רחל רותם: ואני כבר לא מדברת על ונליזם נורא, אני מדברת על התנהגות של מריבות, של צעקות שמפריעות לנהיגה ומקלקלות את האווירה וההסעה.

רחל רותם: כנ"ל בחזרה, אחרי מתח של יום לימודים.

רחל רותם: הנושא מורכב גם מכיוון שהוא כולל הרבה מאוד גופים: את המועצה המקומית, נהגים, את בית הספר, ההורים והתלמידים.

רחל רותם: וכל זה צריך לרכז.

רחל רותם: דבר ראשון צריך לקבוע "רכז הסעות" – זה תפקיד.

רחל רותם: אין תפקיד כזה בבית ספר, יש בתי ספר שמתנדבים לתת אותו.

רחל רותם: צריך לקבוע אותו כדי לתת גמול, והוא גם יטפל בדיווחים שאת מדברת עליהם והוא גם יעסוק בחיזוק נאמני ההסעות.

רחל רותם: דבר שני, אני מאוד מסכימה אתך בנושא נאמני ההסעות.

רחל רותם: צריך לחזק אותו כמו שעשינו עם משמרות הזה"ב.

רחל רותם: לבתי ספר רבים יש גם מדים, הם צריכים לדווח.

רחל רותם: אגב, היום יש נושא חדש שלא עלה בשנים הקודמות – צריך לחגור חגורת בטיחות – מי יטפל בזה?

שוקי שדה: הם גם לא יכולים, רחל.

שוקי שדה: הוא תק

רחל רותם: הדבר היחיד שהוסכם זה שהנהגים ידליקו הודעה מוארת על החובה.

רחל רותם: אבל הנהגים לא יכולים לבדוק שהילדים חגורים.

רחל רותם: לכן תפקיד נאמני ההסעות זה גם תפקיד חינוכי; זה תפקיד חשוב מאוד, צריך לחזק אותו, אולי אפילו על-ידי איזושהי תקינה, אבל בוודאי על-ידי מדים, רכז הסעות, שיטפל בהם.

רחל רותם: מלווים – זה נושא שהרבה שנים ניסינו, וזאת בעיה כספית.

רחל רותם: המורים שנוסעים בהסעות בקיבוצים לא מתפקדים כמלווים כי הילדים שלא בכיתתם לא רק לא מקשיבים להם, הם מבזים אותם.

רחל רותם: מורים גם לא מוכנים לעבוד בדבר שהוא לא בתוך הסכמי העבודה שלהם, ולכן המורים הם לא מלווי הסעות.

רחל רותם: חשוב לעשות משהו, ואם לא מלווה, אני חוזרת לרכז.

רחל רותם: יש לנו תוכנית לימודים שכתבנו לפני די הרבה שנים, ואנחנו הולכים להרחיב אותה שתכלול יותר דברים.

רחל רותם: אני הייתי שותפה לפני כ-15 שנה בכתיבת תכנית מצוינת להדרכה לנהגים עם עוד אנשים טובים.

רחל רותם: התכנית הזאת התמסמסה כי לא היה מי שיעביר אותה.

רחל רותם: יש חובה לנהגים לקבל עשר שעות הדרכה מעבר להדרכה הבטיחותית איך לדבר עם ילדים.

רחל רותם: יש נהגים שפוגשים את הילדים ב"שלום", והילדים מראים להם את המחברות שלהם ואת הבחינות שלהם – יש יחסים נהדרים.

רחל רותם: אצל נהג כזה יש שקט בהסעות – רק בגלל החיוך, האמירה והדיבור.

רחל רותם: לכן מאוד חשוב להנחות את הנהגים, להדריך את הנהגים, לתת להם השתלמויות.

עינת וילף: מי אחראי על זה?

רחל רותם: אחראי על זה משרד התחבורה.

רחל רותם: והרשות הלאומית, לדעתי, צריכה להיות אחראית לזה.

רחל רותם: אבל איך לעשות את זה – אנחנו שותפים מאוד טובים, אנחנו מוכנים לסייע.

עינת וילף: אבל את אומרת שיש הנחיה, זה בחוק - -

רחל רותם: יש בחוק.

רחל רותם: היה לפחות.

שוקי שדה: אני לא זוכר שזה בחוק.

רחל רותם: אומרים לי שאין.

רחל רותם: היה בחוק 10 שעות לנהגים.

רחל רותם: בתוך ההדרכה הכללית שלהם לנהגי הסעות – גם הדרכה שהיא יותר פסיכולוגית או פדגוגית, משהו מהסוג הזה.

רחל רותם: נהג חייב לעבור את זה, צריך להכניס את זה – לגבי הדיווח, אני לא יודעת אם יש לנו אפשרות לחייב את הנהגים שידווחו בסוף היום, אבל אני מסכימה אתך שזה מאוד חשוב כי אפילו אנחנו יודעים על ילדים שנשכחו בהסעה.

דודו לוי: יש תקנה שמחייבת לעשות סריקה בסוף הנסיעה.

רחל רותם: אבל השאלה לגבי דיווח.

עינת וילף: זה יכול להיכנס לתנאי המכרז.

עינת וילף: למה יש בעיה שהם ידווחו בסוף הנסיעה או בסוף היום איך היא התנהלה?

שוקי שדה: שמי שוקי שדה, אני מנכ"ל ארגון חברות ההסעה בישראל.

שוקי שדה: אני אתן תשובה על זה, אבל אולי כמה דברים ברשותך.

שוקי שדה: לגבי הנהג עצמו: התפקיד היחידי של הנהג שהוא צריך לעשות אותו זה להתמקד בדרך.

שוקי שדה: הוא לא יכול להתעסק בשום דבר אחר בנסיעה כזאת או אחרת.

שוקי שדה: הפעולות שנעשות בתוך האוטובוס על-ידי הילדים מביאות אותו גם למצב של אי ריכוז לפעמים ברמת הנהיגה.

שוקי שדה: אני מסכים לכל דבריה של חברתי ד"ר רחל בכך שחייב להיות נציג שירכז את האנשים האלה, ינחה אותם.

שוקי שדה: זה בנושא הפעילות ההתנהגותית שלהם.

שוקי שדה: מעבר לזה יש גם התנהגות פיזית באוטובוסים, ויש גם התנהגות של חבלות.

שוקי שדה: כלומר הם מתעסקים גם באירועי חבלה.

שוקי שדה: זה שהם שמים חגורת ביטחון – הם פשוט לוקחים סכין וחותכים אותה, ואחרי מספר קילומטרים מגיעה חוליה של משרד התחבורה, עושה ביקורת על האוטובוס ורואה שהרצועה חתוכה – ישר האוטובוס הזה מושבת, שלא תהיינה אי הבנות.

עינת וילף: לצורך העניין – תלמיד חתך חגורה – למה זה צריך להתגלות רק אחרי תקופה מסוימת?

עינת וילף: הנהג לא סורק את האוטובוס?

שוקי שדה: הוא סורק את זה בגמר הנסיעה.

שוקי שדה: תוך כדי נסיעה הוא לא יכול לעשות שום דבר.

עינת וילף: אבל אמרת - -

שוקי שדה: אמרתי שתוך כדי הנסיעה עוצרת אותו חוליה שלהם.

שוקי שדה: יש חוליה של ביקורת תחבורה שבאה לעשות ביקורת תוך כדי תנועה.

שוקי שדה: רואה אוטובוס, באה ואומרת – תעצור פה בצד, אני רוצה לבדוק אותך רגע.

שוקי שדה: הוא עולה לאוטובוס, בודק את החגורות, בודק את הכיסאות, בודק את הטיב הטכני התקין שצריך להיות באוטובוס.

שוקי שדה: ואז מתגלים דברים שהריפודים קרועים – פשוט הולכים עם סכינים וקורעים אותם.

שוקי שדה: הם רושמים את השמות שלהם עם עט, והשם חרוט בתוך הפלסטיק של הכיסא.

שוקי שדה: כלומר הוונדליזם קיים בצורה חמורה מאוד מעבר לרמת ההתנהגות.

שוקי שדה: ניסינו לעשות מספר פעולות.

שוקי שדה: אחת הפעולות שעשינו היא שלקחנו לדוגמה אוטובוסים ושמנו מצלמות בתוך האוטובוסים.

שוקי שדה: היה כנס באזור הרצליה ששם הציגו "על חי" אוטובוס נוסע, וילד שבא עם מסטיק וסותם את המצלמה שאי אפשר לראות אותה, בזמן אמיתי.

שוקי שדה: כלומר הדברים האלה – אין מנוס.

שוקי שדה: הפעילות תמשיך להיות, ואני אומר פה בהצהרה, שנוגדת את ההתנהגות הנורמלית שלנו.

שוקי שדה: אם לא יהיו פעילויות, כמו שאמרה רחל - -

יהודה סקר: זיהו את הילד ודיווחו על זה?

שוקי שדה: בטח, מיד.

שוקי שדה: ראו את הילד, ומיד דיווחו.

שוקי שדה: ראו בתמונה מה הוא עושה – לוקח מסטיק ושם על המצלמה.

עינת וילף: ומה עשו עם אותו ילד?

שוקי שדה: זה אני לא יודע.

שוקי שדה: אני רק יכול לומר שמיד דיווחו עליו בזמן אמת.

שוקי שדה: בהחלט חייבים להגיע לרמה אחרת.

שוקי שדה: הרמה האחרת היא לשים אדם מטעם בית הספר או כל גורם אחר שיבוא וישמור על התלמידים גם מבחינת ההתנהגות, גם מבחינת האלימות וגם מבחינת הוונדליזם, שהפעילות הזאת תתבצע בצורה נכונה.

דודו לוי: סלח לי שאני קוטע אותך, אתה מתכוון שאדם יהיה נוכח בכל נסיעה?

רחל רותם: מלווה, אתה מתכוון?

שוקי שדה: יכול להיות.

שוקי שדה: אני מדבר על מלווה ברמה של הגעה בבוקר והחזרה אחר הצהריים הביתה, שהפעילות תתבצע על בסיס בית הספר.

שוקי שדה: אני אומר בדיוק מה שאמרה רחל.

שוקי שדה: רחל בעניין הזה מאה אחוז צודקת.

שוקי שדה: רחל התמחתה בעניין הזה לא שנה ולא שנתיים.

שוקי שדה: הדבר הזה לא ייפסק אם לא יהיה מישהו יותר מבוגר מהם קצת – בכיתה ו' או בכיתה אחרת מקבילה – שהדברים יתבצעו בתוך האוטובוס.

עינת וילף: יש לי רק שאלה בנושא הזה:

עינת וילף: אם קורה משהו מאוד חמור, לצורך העניין קטטה רבת משתתפים - -

שוקי שדה: הוא עוצר את האוטובוס בצד, ניגש, בודק, רואה, ויש כאלה מקרים.

שוקי שדה: אנחנו יודעים על מקרים כאלה.

שוקי שדה: הוא משתיק אותם, אבל זה טוב בדיוק לעוד עשר דקות כי הריב אחר כך ממשיך, והוא צריך להמשיך לנסוע.

עינת וילף: האם יש נהלים ממש חמורים שלפיהם, ההסעה מופסקת?

שוקי שדה: אין שום נוהל שאני מכיר.

שוקי שדה: משרד החינוך יכול לדעת.

עינת וילף: האם יש משהו שגורם לעצירת ההסעה ולצורך העניין לא ממשיכים או חזרה הביתה?

שוקי שדה: אינטליגנציה של הנהג.

דודו לוי: אם המשך ההסעה מסכן את הבטיחות אז - - - הוא יעצור את האוטובוס ולא ימשיך.

עינת וילף: אבל זה שיקול דעת, אין הנחיה או אמירה ברורה שהתנהגות מסוימת גוררת בעצם את עצירת ההסעה, הפסקתה ואולי אפילו חזרה הביתה.

שוקי שדה: אם הוא רואה שזה מפריע לו לנהיגה בצורה מסודרת, ויש לו בעיה של ריכוז בדרך, אז אין מנוס מלעצור את האוטובוס ולטפל בעניין.

שוקי שדה: הפעולה בבוקר יכולה להיעשות ברמת בית הספר, לדוגמה.

שוקי שדה: בבוקר מסיעים אז מביאים אותם לבית הספר.

שוקי שדה: אבל כשהפעילות נעשית אחרי בית הספר – אין למי לדווח.

שוקי שדה: אפשר לדווח רק לגורם שאיננו.

עינת וילף: לפחות על החלק הראשון – מה אתה אומר על הרעיון שהם יורדים מהאוטובוס בתום ההסעה, נכנסים למזכירות בית הספר, לחדר המנהל, מדווחים – היה או לא היה בסדר.

עינת וילף: אם הנאמנים מדווחים זה משהו שאפשר לעשות.

שוקי שדה: לגבי הנאמנים או הנאמנות שיהיו בפנים – המשמעות היא שהם יוכלו לדווח.

שוקי שדה: אבל אם מדברים על הנהג עצמו הוא יכול לדווח ברמת פעילות שנעשית.

שוקי שדה: אם הכול תקין הוא לא יכול להגיד שהכול תקין אצלו באוטובוס.

שוקי שדה: אבל אם יש מקרה חריג הם גם מדווחים היום.

שוקי שדה: כלומר הפעילות הזאת נעשית לא במסגרת חוק או במסגרת תקנה – היא נעשית במסגרת פעילות שהוא רוצה לדאוג לעצמו שמקרים כאלה לא יקרו בעתיד באוטובוס, גם מבחינה מילולית, גם מבחינת הפעילות הפיזית וגם מבחינת הפעילות של חבלה באוטובוס.

עינת וילף: אבל אין מניעה לעשות את זה כעניין שבשגרה.

עינת וילף: כלומר לבוא, להיכנס ולהגיד, היום הכול היה תקין ולצאת.

שוקי שדה: אין לי התנגדות מיוחדת לעניין הזה.

שוקי שדה: ההתנגדות היא על בסיס כזה שאם לא קרה שום דבר אז לא צריך לעורר סתם את אמות הספים.

שוקי שדה: אבל אם קורה משהו כדאי להגיד.

שוקי שדה: מה להגיד?

שוקי שדה: "הכול תקין, היה בסדר"?

עינת וילף: אם מכניסים שגרה אז לפעמים צריך לעשות כל הזמן.

שוקי שדה: צריכות לצאת הנחיות ברורות שכשיש אירוע באוטובוס עליו לדווח ולתת גם כתובת למי לדווח, כי אם זה אחר הצהריים אז אין למי לדווח אחר הצהריים, רק צריך לדווח למחרת, ובינתיים הכול נשכח ועובר וזה נכנס לסדר יום.

שוקי שדה: אני רוצה לומר לך שיש לנו תלונות רבות מאוד.

שוקי שדה: דודו יכול להגיד שאנחנו מסיעים בממוצע ביום כ-600 תלמידים ביום.

שוקי שדה: הפעילות הזאת היא רבה מאוד, זאת כמות אוטובוסים גדולה מאוד.

שוקי שדה: המשמעות היא בדיוק מה שאמרה ד"ר רחל וצריך ללכת לכיוון שלה, כי אני אומר שוב בפעם השלישית – אם זה לא יהיה העסק ימשיך לעבוד בצורה הזאת.

עינת וילף: עם זה אני מסכימה.

עינת וילף: רצית להעיר משהו, בבקשה.

אתי בנימין: קודם כול אני רוצה להודות לך על הדיון, מאוד חשוב.

אתי בנימין: כבר מזמן היה צריך לקיים אותו.

אתי בנימין: מספר נושאים אני רוצה להעלות: קודם כול נהג ההסעה באופן חד משמעי, אין זה מתפקידו להתנהג בבעיות אלימות או בבעיות משמעת בהסעה.

אתי בנימין: נהג ההסעה חייב להתעסק בכביש, לעשות את התפקיד שלו ולא להתעסק בבעיות המשמעת.

אתי בנימין: הנושא השני – אני לא רואה כאן נציגים של מרכז השלטון המקומי, וחבל - -

יהודית גידלי: אתי אלוני הודיעה שתגיע.

יהודית גידלי: אני לא רואה אותה פה.

אתי בנימין: הרשויות המקומיות, המועצות המקומיות צריכות לקחת על עצמן גם כן את האחריות לנושא הליווי בהסעות – גם בהסעות התלמידים שהם מסיעים ילדים ממושבים לערים, כמו לירושלים מפרוזדור ירושלים וגם בחלק מההסעות של החינוך המיוחד שכמו ששמענו כאן מדודו לוי לא בכל ההסעות יש מלווים.

אתי בנימין: דבר נוסף שלא עלה כאן:

אתי בנימין: באותן הסעות שיש בהן מלווים, אני רוצה לומר לך כמי שהתעסקה בנושא ההסעות בבית הספר של ילדיי, המלווה לא נמצא בדרך כלל לאורך כל המסלול.

אתי בנימין: הנהג אוסף את המלווה באמצע הדרך אחרי שהוא אסף מספר ילדים, וגם בחזור הוא מוריד אותה בבית שלה אחרי שהוא הוריד כבר חלק מהילדים, והוא נשאר עם חלק מהילדים באוטו.

אתי בנימין: נוצר מצב שילדים של חינוך מיוחד, למשל, שנמצאים ברכב, ושהבעיות שם הן הרבה יותר קשות – הנהג צריך להתמודד איתם.

אתי בנימין: אין שום פיקוח על הנושא הזה של המלווים – מתי המלווה עולה, ומתי המלווה יורד מהרכב.

אתי בנימין: אף אחד לא מפקח, אף אחד לא מכשיר את המלווים לתפקיד שלהם.

אתי בנימין: יש מצבים בחינוך המיוחד שילד צריך לצאת מרכב, ונהג הסעות עוצר את הרכב, והמלווה חייב להוריד את הילד, לעזור לו לרדת מהרכב, ואם צריך לחצות כביש הוא גם חוצה אתו את הכביש.

אתי בנימין: אבל האם זה תפקידו של הנהג להעביר את הילד את הכביש?

אתי בנימין: האם זה תפקידו של הנהג לעזור לילד לרדת למדרכה ולדאוג שמישהו שם מחכה לו כי הוא ילד של חינוך מיוחד?

אתי בנימין: הנושא הזה פרוץ.

אתי בנימין: אני מקווה שזה לא הדיון האחרון בנושא הזה, ואני מקווה, חברת הכנסת וילף, שתעשי סדר בנושא הזה כי זה באמת קטסטרופה.

אתי בנימין: דבר נוסף: דיברו כאן לתת גמול למורה שיהיה רכז הסעות.

אתי בנימין: בכל בית ספר יש ועד הורים, ואפשר להשתמש בוועדי ההורים שיסייעו בנושא הזה, שאחד מחברי ועד ההורים שיש לו קצת יותר זמן ייקח על עצמו את הנושא של ריכוז ההסעות בבתי הספר.

אתי בנימין: אין יותר יפה לשתף את ועדי ההורים בנושא הזה.

עינת וילף: רחל, מה יעשה רכז ההסעות לתפיסתך?

רחל רותם: רכז ההסעות גם ידאג לשיעורים בנושא, יראה שמלמדים את הנושא, גם יקבל את הילדים בבוקר, ולקראת היציאה יש גם כל ההתנהגות של התלמידים עד ההסעות – שכל אחד יהיה במקומו, לא יידחפו, שלא יהיו טעויות.

רחל רותם: היו כבר טעויות שילדים עלו על אוטובוסים לא שלהם.

רחל רותם: כל העבודה הזאת צריך הרכז לעשות, וגם לעבוד מול ההורים ומול המורים ומול הנהגים.

רחל רותם: אתי, תסלחי לי, אני עובדת הרבה עם הורים.

רחל רותם: ההורים הם מאוד חשובים ומאוד עוזרים, אבל אי אפשר להטיל את תפקיד ריכוז ההסעות על הורה.

רחל רותם: אני לא מצאתי הורה אחד בארץ שלוקח את זה על עצמו.

אתי בנימין: אני הייתי רכזת הסעות בבית הספר של ילדיי.

אתי בנימין: אין לי ספק שוועדי ההורים שרוצים להיות היום הרבה יותר מעורבים בבית הספר, לבוא ולומר להם שמישהו מהם ייקח את הנושא על עצמו.

אתי בנימין: אין שום בעיה.

אתי בנימין: הנושא של השיעורים שהעלית, שרכז הסעות הכניס את השיעורים לבית הספר – השיעורים האלה צריכים להיות בבתי הספר בלי שום קשר להסעות.

אתי בנימין: מכיוון שאותם ילדים שמתנהגים בהסעות – לא מדברת על חינוך מיוחד – בצורה הזאת, אותם ילדים מתנהגים כך גם באוטובוסים הציבוריים בצורה כזאת.

אתי בנימין: צריך ללמד את הילדים איך עולים לאוטובוס, איך יושבים באוטובוס, ואיך מתנהגים באוטובוס.

עינת וילף: אני עוצרת לרגע לפני שממשיכים – חבר הכנסת ברכה רוצה להעלות נושא קונקרטי בהקשר הזה.

מוחמד ברכה: מי הנציג של החברה הלאומית לדרכים כאן?

קריאות: הרשות הלאומית.

יהודית גידלי: יש פה המועצה הלאומית לבטיחות בדרכים.

מרב רפאלי: הרשות הלאומית זאת אני.

מוחמד ברכה: אני רוצה בעניין ההסעות להעלות עניין קונקרטי, שלדעתי, הוא החמור ממה שאפשר לשמוע כאן.

מוחמד ברכה: יש יישוב בנגב שנקרא ואדי א-נעם שמונה 5,000 תושבים.

מוחמד ברכה: לא מזמן סללו את כביש מס' 40, כביש גדול, חד סטרי, מכובד, מצוין לכל דבר ועניין.

מוחמד ברכה: אבל זה יצר מצב שאי אפשר להיכנס ליישוב, אז ההסעות לא נכנסות לתוך היישוב, אלא התלמידים נאלצים לצאת ולעבור את הכביש המהיר תוך חציית מעקה קשיח כדי להגיע לבית הספר, זה כ-10 אוטובוסים כל יום.

מוחמד ברכה: מפקד תחנת משטרת עיירות בנגב, באזור שוקת, פנה לחברה - -

מרב רפאלי: אני אעשה תיקון – אני הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, אתה מתכוון לחברה הלאומית לדרכים, החברה מע"צ.

מוחמד ברכה: אמרתי אגף הבטיחות בחברה הלאומית לדרכים.

מוחמד ברכה: שאלתי שאלה.

מרב רפאלי: זאת לא אני, אני מתנצלת.

מוחמד ברכה: אני אמשיך.

מוחמד ברכה: הוא העביר מכתב בנידון ב-20 במאי על אודות המצב המסוכן הזה גם לתלמידים וגם לאנשים שעוברים בכביש המהיר הזה.

מוחמד ברכה: זה דבר, שלדעתי, הוא סכנת נפשות.

מוחמד ברכה: מפקד התחנה הציע שתי חלופות – לייצר יציאה בצומת מסוים או לעשות מעבר חקלאי תת-קרקעי.

מוחמד ברכה: על אף סיכומים שהיו בעניין הזה שום דבר לא מתקדם, גברתי היושבת ראש.

מוחמד ברכה: אנחנו יכולים לדבר על ונדליזם ויכולים לדבר על התנהגות לא הולמת של תלמידים, אבל לדעתי יש מצב שאי אפשר לעבור עליו לסדר היום, לזרוק – להשליך, בעצם – ילדים קטנים – אגב, מכיתות גן עד תיכון – שיהיו באמצע כביש מהיר.

מוחמד ברכה: מי נמצא כאן ממשרד החינוך?

מוחמד ברכה: לכן אני מבקש שגם משרד החינוך יתערב בעניין הזה.

מוחמד ברכה: לא שמפקד המשטרה יהיה האיש החינוכי ביותר בעניין הזה, אלא שגם אתם תיכנסו לעובי הקורה.

מוחמד ברכה: זה מצב בלתי נורמלי לחלוטין, וזה נמשך כבר חודשים.

מוחמד ברכה: אני השתתפתי לפני כחודש בהפגנה במשמרת של התושבים שם ואמרו כל מיני דברים והבטחות שהדברים עומדים להסתדר.

מוחמד ברכה: הסעות זה קודם כול שילדים ייצאו מהבית ויגיעו לבית הספר ולא לזרוק אותם באמצע הכביש.

מוחמד ברכה: אני מבקש שמשרד החינוך והנוגעים בדבר, גם הלאומית לדרכים יספקו תשובות לוועדת החינוך בהקדם.

מוחמד ברכה: אני מבקש, גברתי, שתעמדי על כך שתוך שבוע-שבועיים, לפחות נדע מה עושים ואם עושים.

עינב לוק: מה שם היישוב?

מוחמד ברכה: אני אתן לכם את המסמכים המצולמים, כולל המכתב של מפקד המשטרה וכל מה שצריך.

מוחמד ברכה: יש לי חבילה של התכתבויות.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: נחזור לנושא "כללי ההתנהגות בדרכים".

עינת וילף: בבקשה, הסתדרות המורים.

נעמי ריפתין: אני שמחה שיש הסכמה מלאה – מה שפעם לא היה ברור – שבתי הספר לא אחראיים באופן פורמלי למה שקורה מחוץ לכותלי בית הספר, נושא ההסעות.

נעמי ריפתין: זה לא התפקיד של המורים לעשות את זה, אבל ברור שבתי הספר צריכים לטפל באופן חינוכי ופדגוגי בנושא ולדעת מה קרה בהסעות האלה.

נעמי ריפתין: כך שחשוב מאוד שיהיה פידבק למחרת לבית הספר, ובית הספר יטפל בנושאים.

נעמי ריפתין: אנחנו בהחלט תומכים ברכז הסעות תמורת גמול, ושיהיו לו שעות, שמשרד החינוך ייתן שעות לעבודה החינוכית שלו בבית הספר.

נעמי ריפתין: אבל זה לא פוטר את המלווה הבוגר.

נעמי ריפתין: אנחנו תומכים בנאמן הסעות, זה מאוד חינוכי, אבל זה לא פוטר את המלווה המבוגר משום שיש מצבים בתוך האוטובוס שילד בכיתה ו' לא יפתור.

נעמי ריפתין: זה חינוכי, זה נכון, הוא יכול להיות שותף למורה כמו רכזי משמעת בהפסקות, שיש גם מורה וגם ילדים שהם אחראי משמעת.

נעמי ריפתין: חייב להיות אדם בוגר, ולזה עוד לא נמצא פתרון.

נעמי ריפתין: אני מאוד שמחה שיש ועדה במשרד החינוך שמטפלת בנושא, אבל לא מצאנו פתרון למלווה בוגר, ולדעתנו, חייב להיות תקציב למלווה בוגר.

נעמי ריפתין: גם ההצעה של ההורים היא מאוד יפה, אבל היא וולונטרית, ואי אפשר לעשות מערכת למדינה שלמה על וולונטריות.

נעמי ריפתין: יש בתי ספר שזה יצליח בהם, ובהרבה בתי ספר זה לא יצליח, והורה מחר לא יכול לבוא.

נעמי ריפתין: חייבים למצוא פתרון של מלווה בוגר להסעות, איש בוגר.

עינת וילף: אני רוצה להציע בהקשר הזה: אני חושבת שפתרון למלווה בוגר לכל ההסעות לאורך כל השנה – אפשר להמשיך לדון בזה, אבל אני כרגע אומרת, בואו נצא מנקודת הנחה שזה לא יהיה.

עינת וילף: הדברים שאפשר לבדוק – דווקא עכשיו זאת הזדמנות להתחיל להיערך – הרגעים המכריעים בביסוס כללי ההתנהגות הם בתחילת השנה.

עינת וילף: בתחילת השנה יש רגע של חסד, כולם שמחים לחזור, האווירה חיובית גם בתוך בתי הספר, גם בהסעות – זאת ההזדמנות לבסס את הכללים.

עינת וילף: מה שהייתי מבקשת ממשרד החינוך במסגרת הוועדה שאתם בודקים זה לבחון אפשרות בתחילת השנה בשבועיים הראשונים לשנת הלימודים, שבאותם שבועיים ראשונים כן לייצר מצב של מלווה בוגר לצורך הטמעת ההליך החינוכי.

נעמי ריפתין: - - - מלווה בוגר.

עינת וילף: אני רוצה להציע כיוון.

עינת וילף: לשבועיים האלה אפשר לבדוק להכליל את זה בשעות השהייה למורים כחלק מהשעות שמשלמים להם - -

רחל רותם: אולי ההורים.

רחל רותם: אתי אמרה שההורים מאוד רוצים.

עינת וילף: הבעיה היא שההורים הם לא הגורם הנכון – הם לא יודעים להטמיע את כללי ההתנהגות.

עינת וילף: זאת גם לא צריכה להיות אחריותם, בעיניי.

מוחמד ברכה: איך זה יכול להשתלב ב"אופק חדש" עם השעות?

נעמי ריפתין: אנחנו לא מסכימים שמורים ילוו באוטובוסים.

עינת וילף: אני מבינה.

עינת וילף: אני גם תומכת בעיקרון שהמורים לא יהיו מלווים קבועים.

עינת וילף: אני כן חושבת שצריך להתייחס לזה כאל מבצע הטמעת כללים.

עינת וילף: כמו שטענת כאן יש כאן אלמנט חינוכי ופדגוגי.

עינת וילף: לא מדובר כאן על ליווי קבוע לאורך השנה.

עינת וילף: אבל בתחילת השנה לקחת את הנאמנים, לעבור איתם איך שצריך להתנהג בהסעה, איך עולים לאוטובוס, איך מתיישבים באוטובוס - -

נעמי ריפתין: אם אין רכז הסעות פורמלי זה לא יהיה.

רחל רותם: אבל זה רכז הסעות.

רחל רותם: אם יהיה תפקיד רכז עם תגמול הוא יכול, לפי הצעתך, שהיא טובה מאוד, לעשות את זה בשבועיים הראשונים.

עינת וילף: אבל אין רק הסעה אחת לבית הספר.

עינת וילף: ההתייחסות חייבת להיות כאל מבצע - -

נעמי ריפתין: זה לא - -

עינת וילף: אפשר לשבת ולהגיד, זה לא ילך, אבל המטרה להגיע לפתרון.

נעמי ריפתין: העומס כל כך גדול בתחילת השנה.

נעמי ריפתין: בתי ספר לא ייקחו את זה על עצמם.

עינת וילף: אז צריך לחשוב.

עינת וילף: אפשר להגיד איך לא עושים.

עינת וילף: יש כאן בעיה חמורה של מאות אלפי תלמידיים - -

נעמי ריפתין: מאוד קל להטיל על בתי הספר עוד עומסים.

עינת וילף: אני לא רוצה להפיל על בתי הספר עוד עומסים – המטרה היא דווקא לפתור בעיות.

עינת וילף: המצב היום הוא מצב חמור.

עינת וילף: בתחילת השנה, בין אם זה בתוך הכיתות ובין אם זה בהסעות זה הזמן לעסוק בהטמעת כללים - -

נעמי ריפתין: זה לא ילך.

עינת וילף: אני מבקשת לא להעיר הערת ביניים כל שתי שניות, ובטח לא באווירה כזאת שלילית.

עינת וילף: המטרה היא למצוא פתרון לבעיה חמורה.

עינת וילף: תחילת השנה היא תחילת הטמעת הכללים.

עינת וילף: זאת ההזדמנות להטמיע כללי התנהגות הן בבית הספר והן בהסעות.

עינת וילף: הדברים האלה דורשים תשומת לב, ואחרי זה אפשר להתפנות לדברים האחרים.

עינת וילף: אם לא מטמיעים את הכללים בתחילת השנה מה שלא נעשה בתחילת השנה לא יקרה בהמשך השנה.

עינת וילף: צריך לעבוד עם התלמידים איך עולים להסעה, ויורדים ממנה, איך יושבים ואיך מתנהגים, איך חוגרים את החגורה – אלה דברים שצריך לעבוד עם תלמידים , הדברים הכי קטנים.

עינת וילף: איך עומדים בסוף היום לעלות על ההסעה, ואיך יורדים בבוקר בבית הספר.

עינת וילף: מרגע שמטמיעים את הכללים לא צריך להיות שם אדם בוגר.

עינת וילף: הנאמנים יודעים מה לעשות, הם יודעים איך להתנהג, וגם הילדים כבר התרגלו לסוג מסוים של התנהגות בהסעות.

עינת וילף: גם אדם בוגר עם 50 תלמידים, זה שהוא בוגר לא נותן לו שום יתרון אם אין הטמעה של כללים, אם לא ברורים כללי הדיווח, אם אין תהליך מסודר שבו תלמיד שלא נוהג כראוי במהלך ההסעה גם אחרי זה מקבל את הסנקציה המתאימה בבית הספר עד שהתלמידים מפנימים את הדבר הזה.

עינת וילף: צריך גם שיהיה ברור איזו התנהגות גוררת הפסקה של הסעה גם אם בימים הראשונים תלמידים לא יגיעו לבית הספר עד שיופנמו התהליכים.

עינת וילף: צריך להחליט: או שמתייחסים לזה ברצינות או לא.

עינת וילף: לשים סתם אדם בוגר, זה להרגיש שעשינו משהו, זה יעלה הרבה מאוד כסף, וזה לא יפתור שום דבר.

עינת וילף: זה כמו לשים, לצורך העניין, מורה בכיתה; אם אין תרבות של כללים, אם אין גיבוי למורים, אם לא משקיעים את השבועות הראשונים בתחילת שנת הלימודים להטמעת כללי ההתנהגות בבית הספר, אם לא אומרים לתלמידים איך צריך להתנהג – עצם העובדה שהאדם הוא אדם בוגר היא לא רלוונטית.

עינת וילף: לכן אנחנו יכולים לעסוק בדיונים על איך להקצות תקציבים להסעות למלווים בוגרים, אבל אם אין תפיסת עולם של הטמעת כללי ההתהגות בהסעות – זה לא יקרה.

עינת וילף: אם יש רעיון אחר, ועצם העובדה שזה אדם בוגר – זה לא מה שרלוונטי.

עינת וילף: זה צריך להיות דמות חינוכית, פדגוגית, וזאת צריכה להיות דמות חינוכית שאחרי זה בבית הספר יש לה המעמד להפעיל סנקציות על תלמידים שלא נהגו כיאות.

עינת וילף: זה לא יכול להיות סטודנט או מישהו שהרשות המקומית שוכרת.

עינת וילף: אז השאלה היא האם יש רעיונות, האם יש רעיונות אחרים, איך אנחנו מטמיעים בתחילת שנת הלימודים הקרובה כללי התנהגות ברורים בהסעות באופן שאחרי זה מחזיק מעמד לאורך השנה.

מוחמד ברכה: ברשותך.

מוחמד ברכה: הרי הבעיות לא נגרמות על ידי כלל התלמידים הנוסעים - -

עינת וילף: נכון, תמיד זה מתי מעט שהורסים לכולם.

מוחמד ברכה: נכון.

מוחמד ברכה: הטמעת הכללים קיימת במובנה, לדעתי, אצל רוב התלמידים.

מוחמד ברכה: אם יש 50, לפחות 40 מתנהגים כמו שצריך.

מוחמד ברכה: הבעיה היא עם אותם תלמידים שגוזרים חגורה וכל מיני דברים כאלה.

מוחמד ברכה: אני מקבל את הגישה, והגישה מתבססת על ההנחה של הרצון הטוב ושל ההשפעה הפוזיטיבית של חינוך ושל הדרכה וכולי.

מוחמד ברכה: אבל עדיין נשאר השטח העמום של אותם – לא רוצה להגיד על ילדים שהם חוליגנים, אלא ילדים שיש להם עודף אנרגיה, בואי נגיד.

עינת וילף: "חוליגנים" זה בסדר.

עינת וילף: מי שחותך חגורה - -

מוחמד ברכה: אני לא אוהב להכתים ילדים.

עינת וילף: מי שחותך חגורה או חורט על אוטובוס זה לא עודף אנרגיה.

מוחמד ברכה: לכן אני מציע נוסף למה שאת אומרת, לבחון אפשרות נוספת שבמסגרת ההסכמים עם חברות ההסעות, יהיה באוטובוס נהג ומלווה נוסף.

מוחמד ברכה: זה גם עניין של אפקטיביות וגם של עלות.

מוחמד ברכה: אז כל המערך של ההסעה ושל הבטיחות יהיה כפוף לאותו מכרז עם חברת ההסעה.

מוחמד ברכה: כמובן, זה יהיה כרוך בתשלום נוסף, אבל לדעתי, זאת הדרך הטובה ביותר של אנשים שיהיו מומחים, ואז המורים יתפנו לפדגוגיה, ההורים יעשו את מה שהם צריכים לעשות, אבל לפחות כל מה שקשור בהסעות יתנהל בחוזה אחד ובהסכם אחד.

מוחמד ברכה: אני לא בחנתי את הרעיון הזה לעומקו ולרוחבו, אבל ראוי לבדוק את העניין הזה שבכל אוטובוס יהיו שניים – גם הנהג וגם מלווה שידאג איפה יורדים, ומה עושים במהלך הנסיעה וכולי.

מוחמד ברכה: אז הנהג יכול להתפנות לנסיעה בטוחה, והאדם האחר להתנהגות הולמת.

מרב רפאלי: אני מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

מרב רפאלי: אני רק רוצה לחזק ולהגיד באמת שחשוב להסדיר איזשהו פתרון לעניין הזה בגלל הנושא של הסחת הדעת של הנהג.

מרב רפאלי: סיכון של כל הנוסעים באוטובוס במצב של אלימות קשה או במקרים שהנהג צריך להסיח את דעתו מהדרך ולהתפנות לטפל בדברים האלה עומד לפתחם של משרד החינוך והגופים שעוסקים בחינוך הילדים.

מרב רפאלי: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות: שוקי הזכיר את הנושא של המצלמות.

מרב רפאלי: נעשה ניסוי של התקנת מצלמות בכמה אוטובוסים של מועצות אזוריות, ונמצא - -

שוקי שדה: גם בחברות פרטיות.

מרב רפאלי: גם בחברות פרטיות.

מרב רפאלי: הנושא של המצלמות שנועד לנטר את הנהג שייסע בצורה בטוחה וגם יש מצלמה בתוך האוטובוס בכיוון של התלמידים.

מרב רפאלי: אם אחר כך יש אפקט של אכיפה, סנקציות כלפי התלמידים, הנושא הזה עובד ומוטמעת אחר כך התנהגות יותר נאותה של התלמידים באוטובוס.

מרב רפאלי: הרשות השתתפה במימון של חלק מהמצלמות האלה - -

מוחמד ברכה: הן מאפשרות טיפול בעניין אחרי כן.

מרב רפאלי: כן, אבל זה מרתיע.

מרב רפאלי: ברגע שתלמיד קיבל סנקציה משמעותית אחרי שהוא ירד מהאוטובוס והגיע לתוך בית הספר - -

מוחמד ברכה: - - - שאנחנו מצולמים בכל מיני מקומות 24 שעות.

מוחמד ברכה: קודם כול האזרחים.

עינת וילף: יש מקומות שזה עובד.

מרב רפאלי: סך הכול אנחנו מדברים על מצב שבו יש נהג שעיניו לדרך.

מוחמד ברכה: - - - יתקינו מצלמות בשירותים.

מרב רפאלי: אנחנו מדברים על מצב שבו יש נהג עם העיניים שצריכות להיות על הדרך.

מרב רפאלי: דיברו על 50-40 - - -

עינת וילף: מהניסיון שלך, ונדליזם של המצלמות האלה?

עינת וילף: לא יודעת.

מרב רפאלי: מבחינת ניסיון אני בטוחה ששוקי יכול להעיד על זה קצת יותר.

עינת וילף: מלבד סיפור המסטיק זה משהו קבוע?

שוקי שדה: יש ונדליזם, אבל הפעילות היא גם נוסף לזה.

שוקי שדה: יש סוגי מצלמות שונים ממערכות שונות שאותם אנחנו מכניסים גם להיסעים הקטנים וגם להיסעים הגדולים.

שוקי שדה: הפעילות עולה הרבה מאוד כסף.

שוקי שדה: בזמנו אמרנו שייתנו נתח השתתפותי בכל אוטובוס כזה או הנחות בכל מיני דברים אחרים מול אותו סכום כסף שמושקע.

שוקי שדה: בינתיים אין לזה שום תשובה, ואין שום התייחסות.

שוקי שדה: ההשקעה היא גדולה ולכן זה גם לא משקיעים את זה עכשיו, בייחוד בימים האלה.

מרב רפאלי: אני רוצה להתייחס לנקודה נוספת: הרשות לבטיחות בדרכים פועלת להטמעה של תקן בטיחות.

מרב רפאלי: זה תקן של איכות ובטיחות במערכות תחבורה בכלל; זה כולל גם הסעות תלמידים - -

שוקי שדה: 9301.

מרב רפאלי: נכון, 9301.

מרב רפאלי: וזה כולל שורה של הנחיות ונהלים והכשרות לנהגים.

מרב רפאלי: רחל פשוט התייחסה קודם לנושא של הכשרה פדגוגית ונושא של יחסי תלמידים.

מרב רפאלי: אולי בנושא של הסעות תלמידים יהיה אפשר להכניס את הנושא הזה, ולכן אולי זה תקן שחשוב שייכנס ויוטמע.

מוחמד ברכה: בחנתם את ההנחיות האלה בטווח של זמן?

מרב רפאלי: כן.

מרב רפאלי: אבל מה שכן, התקן הזה דורש, כמובן, הימור.

מרב רפאלי: זאת אומרת זה נהגים שמתחלפים, דבר שצריך לשמר אותו ולעשות הכשרות שוב ושוב לנהגים.

מרב רפאלי: בנושא מערכת החינוך אפשר אולי להוסיף את התוספת שרחל דיברה עליה כרעיון מעבר לכל העבודה של משרד החינוך גם, כמובן, בתוך בתי הספר של בטיחות בדרכים בכלל ובאוטובוסים.

שוקי שדה: ברשותך, התקן הזה הוא לא רק בטיחות בדרכים.

שוקי שדה: התקן הזה, מה שנקרא במושג האזרחי הוא ISO.

שוקי שדה: זה ISO 9301 שמאגד בתוכו מספר תחומי לימוד, ואותה חברה עוברת אחת לחצי שנה בדיקה, ונדמה לי שיש מספר חברות שמאושרות לעשות בקרה וביקורת על העניין הזה.

עינת וילף: התקן הזה מתייחס למה שרחל אמרה על העבודה עם ילדים?

שוקי שדה: לא, אין שום קשר.

שוקי שדה: למערכות תפעול של אותה מסגרת שמפעילה – מנהלה, תקינות, כיצד לטפל, כיצד להכין, מערכת רישום נכונה.

עינת וילף: אבל אין תקן התייחסות כללים לגבי נהגים שעובדים עם ילדים.

שוקי שדה: אין.

עינת וילף: אם היה צריך להיות דבר כזה, באחריות מי זה?

שוקי שדה: משרד התחבורה יענה לך.

ג'קי לוי: אני מנהל תחום קציני בטיחות במשרד התחבורה.

ג'קי לוי: כל מה שהוזכר נכון – הוונדליזם היה ברמה גבוהה מאוד, ולשמחתי, מאז שהותקנו המצלמות – ואנחנו רואים את זה בחברות – ירד פלאים.

ג'קי לוי: המצלמות עובדות, ואני אגלה לכם שיש חברות שהתקינו דמה, וזה עובד מצוין.

עינת וילף: אל תספר את זה כאן.

ג'קי לוי: לא, אני אומר שיש חברות.

ג'קי לוי: הדמה עובד מצוין.

ג'קי לוי: ואני אומר, הלוואי שיכולנו לחייב את כולם.

דודו לוי: סליחה שאני קוטע אותך, אני רוצה לעדכן שלקראת תשע"ג במכרזים החדשים תינתן עדיפות של 10% לחברות שיתקינו מצלמות.

דודו לוי: בשלב זה, זה לא חובה, אבל תינתן עדיפות לחברות שיתקינו מצלמות ושיפעילו את תקן 9301.

שוקי שדה: התקן לא קובע מצלמות.

דודו לוי: תינתן עדיפות למי שיהיה לו התקן הזה, ולמי שיתקין מצלמות.

שוקי שדה: יש התקן, ויש מצלמות – אלה שני דברים שונים.

ג'קי לוי: ישנן רשויות שמחייבות כל חברה שזכתה במכרז להסעות – בעל החברה לא יכול לשבץ נהג על דעתו – הוא חייב להביא אותו לקצין הבטיחות של אותה רשות, ואז הוא נותן לו הסבר איך להסיע, באלו תנאים, מתי לפנות אליו וכדומה, וזה עובד מצוין.

ג'קי לוי: קצין הבטיחות של אותה רשות מכיר את הנהגים אישית – הוא יודע מה הקווים.

ג'קי לוי: הילדים מכירים אותו.

ג'קי לוי: לפני תחילת שנת הלימודים מתקיימים מפגשים בין הנהג לבין התלמידים – זה עובד מעולה, הלוואי שהיה יוצא חוזר מנכ"ל של משרד החינוך - -

עינת וילף: בכל רשות מתקיימים מפגשים?

ג'קי לוי: לא, אמרתי, יש בודדים - -

עינת וילף: יש רשויות ויש רשויות.

ג'קי לוי: בוודאי.

ג'קי לוי: זה עובד מעולה.

ג'קי לוי: אם חוזר מנכ"ל משרד החינוך היה מחייב את כל הנהגים שמסיעים שלא בעל החברה יכול לשבץ נהג, אלא קודם הוא צריך להגיע לקצין הבטיחות של אותה רשות, יקבל את ההסבר באלו תנאים – ואז זה עובד מצוין, יש יחסי גומלין בין התלמידים לבין הנהג.

עינת וילף: משרד החינוך, תסתכלו על זה כחלק מהגיבוש?

עינב לוק: זה לא חלק מהנחיות חוזר מנכ"ל.

ג'קי לוי: אני אומר, אם אפשר להוסיף את זה.

עינת וילף: השאלה אם יש מקום להוסיף, להתייחס?

עינב לוק: חוזר מנכ"ל לא נותן הנחיות לנהגים ולרשויות המקומיות.

עינב לוק: חוזר מנכ"ל מתייחס- -

קריאה: יחד עם השלטון המקומי, כן.

עינב לוק: אבל חוזרי מנכ"ל מתייחס להתנהלות בתי הספר, להתנהלות תלמידים.

ג'קי לוי: חוזר מנכ"ל משרד החינוך, לצערי, יותר חזק מהתקנון.

ג'קי לוי: העניין של גיל האוטובוס זה חוזר מנכ"ל, זה לא משרד התחבורה.

עינב לוק: זה לא חוזר מנכ"ל, זה תקנות.

ג'קי לוי: זה לא בתקנות.

שוקי שדה: גיל אוטובוס זה לא תקנה.

שוקי שדה: יש תקנה אחת של משרד החינוך שזה 20 שנה.

שוקי שדה: אבל כל יתרת התקנות של ההקטנה של גיל ההסעות זה הנחיות של משרד החינוך.

עינת וילף: תבדקו מול השלטון המקומי, מה אפשר לעשות כדי שזה יהפוך לדבר הרבה יותר נפוץ, ואולי בשלב מסוים מחייב.

עינת וילף: תמשיך, בבקשה.

ג'קי לוי: כקציני בטיחות אנחנו נכנסים לתמונה רק במקרים חריגים.

מוחמד ברכה: מה ההשפעה בעניין הזה בין מועצה מבוססת למועצה חלשה?

ג'קי לוי: מבחינת התקנות מועצה שמחויבת בהעסקה זה בתנאי שיש לה צי רכב – מעל 40 כלי רכב פרטיים או אם יש לה אוטובוס.

ג'קי לוי: למועצות הקטנות אין, ולכן גם אין לי קציני בטיחות שם.

ג'קי לוי: זאת הבעיה.

עינת וילף: בכמה רשויות יש קציני בטיחות?

ג'קי לוי: ברובן, חוץ מהקטנות שיש להן צי רכב קטן, אבל רוב הרשויות מעסיקות קציני בטיחות, וזה התפקיד שלהם.

ג'קי לוי: עיקר התפקיד הוא לבדוק את המסיעים ולוודא שהכול מתנהל כשורה, כולל ביקורות פתע לכלי הרכב כמו ששוקי הזכיר.

ג'קי לוי: במידה שאנחנו מגלים שיש ליקויים – יש לנו ניידות שעושות ביקורות תקינות – הרכב נאסר לשימוש.

ג'קי לוי: אנחנו מטפלים במקרים חריגים כאשר זרקו חפצים על הנהג, והנהג נאלץ לעצור את האוטובוס ולא רצה להמשיך בנסיעה.

ג'קי לוי: זרקו עליו תפוז באמצע הנסיעה, והוא כמעט איבד את הריכוז.

ג'קי לוי: אני רוצה לתקן את רחל – כבר אין 70 ילדים, הורדנו ל-50 ילדים, לפי מספר המושבים.

קריאה: זה גם הרבה.

ג'קי לוי: זה גם הרבה, אבל זהו.

עינת וילף: למשל במקרה הזה – זרק תלמיד תפוז על נהג.

עינת וילף: דבר שלצורך העניין צריך לגרור את השעייתו אפילו לצמיתות מבית הספר – מה נעשה באותו מקרה?

ג'קי לוי: במשך שבועיים ההורים הסיעו את הילד לבית הספר.

ג'קי לוי: הוא לא עלה להסעה.

עינת וילף: במשך שבועיים בלבד.

ג'קי לוי: כן.

ג'קי לוי: שוב, זה היה מול בית הספר.

עינת וילף: ואיך היה התהליך?

מוחמד ברכה: חוק חינוך חובה.

עינת וילף: חוק חינוך חובה לא אומר שחובה להשאיר ילד בבית ספר שבו הוא מתנהג - -

מוחמד ברכה: אפשר לו לייצר לו מסגרת.

עינת וילף: אפשר להעביר אותו למסגרת חינוכית אחרת.

מוחמד ברכה: אין דבר כזה, לצמיתות.

עינת וילף: מאותו בית ספר.

עינת וילף: הוא יכול ללכת למסגרת חינוכית אחרת שבה הוא יתנהג - -

ג'קי לוי: לא השעו אותו מבית הספר, אבל להסעה הוא לא עלה שבועיים.

עינת וילף: אני כן חושבת - -

ג'קי לוי: אלה המקרים שאנחנו מטפלים בהם.

ג'קי לוי: דרך אגב, גם מקרה מצער של "כמעט אסון".

עינת וילף: אבל לצורך העניין, הנהג פנה למנהלת?

ג'קי לוי: הנהג מודיע בקשר.

ג'קי לוי: גם קודם דיברתם שהנהג ידווח איך הייתה הנסיעה.

ג'קי לוי: רבותיי, הנהג נתון בלחץ, וברגע שהוא מגיע ההסעה השנייה כבר מחכה לו, והוא לא יכול להתעכב, הוא בדרך.

ג'קי לוי: זה יכול להיות רק דרך הסדרן של המשרד – הוא ידווח למשרד, והמשרד ידווח טלפונית לבית הספר, שאכן לא היו בעיות באותה הסעה.

ג'קי לוי: לא לבקש מהנהג כי הוא נתון בלחץ, פקקי תנועה, והוא לא יכול לרדת מהאוטובוס וללכת למזכירות לדווח.

דודו לוי: לפעמים נותרים ילדים באוטובוס, הוא לא יכול לעזוב את האוטובוס ולהיכנס למזכירות.

עינת וילף: הוא לא מביא את הילדים לבית הספר?

ג'קי לוי: יש לו כמה תחנות, והוא לא יכול.

דודו לוי: הוא עושה סבב של בתי ספר.

עינת וילף: אוקיי.

ג'קי לוי: במקרה שטיפלנו בו לא מזמן – כמעט אסון.

ג'קי לוי: לצערי, הנהג לא עשה סריקה, וילד נרדם מאחורה עד שבאו ההורים וחיפשו.

ג'קי לוי: למזלנו, הוא חולץ, והכול היה בסדר, אבל אלה מקרים שאנחנו מפיצים לכלל הנהגים.

ג'קי לוי: נכון שיש חברות שחייבו את הנהגים שכשהם מסיימים את הסריקה שיודיעו לסדרן.

ג'קי לוי: הוא אומר, סיימתי, ביצעתי סריקה וכך וכך.

ג'קי לוי: זה מעולה.

ג'קי לוי: לדעתי, גם בסוף קו שהוא עשה, והכול היה בסדר, ולא השתוללו – אם הוא יכול להעביר את המידע למזכירות בית הספר זה מעולה.

עינת וילף: אוקיי.

עינת וילף: זה רעיון מעניין.

עינת וילף: בבקשה.

יהודה סקר: אני ראש מועצת ההורים של ירושלים.

יהודה סקר: אני כבר 30 שנה בעסק הזה.

יהודה סקר: יש פה נקודה שלא עלתה בכלל: ועדי הורים בהרבה מאוד בתי ספר מארגנים הסעות פרטיות.

יהודה סקר: מה יחול על זה?

יהודה סקר: האם חוזר מנכ"ל יחול או לא?

יהודה סקר: נקודה נוספת – לחבר הכנסת אריה ביבי יש שדולה של 25 אלף שוטרים, אנשי מג"ב שמחפשים כל מיני דברים.

יהודה סקר: אני מוכן להעביר מי שלוקח על עצמו את המשימה הזאת – אני לא יודע מי – ולהעביר את הרשימות.

יהודה סקר: אני בטוח שכמו שאנחנו משבצים אותם בפעולות אחרות, הם יהיו מוכנים גם כדי לעשות את הדברים האלה.

יהודה סקר: יש היום רשימה של מג"בניקים ושל שב"סניקים מאילת ועד קריית שמונה.

עינת וילף: שיהיו מוכנים להתנדב וללוות הסעות?

יהודה סקר: כן.

יהודה סקר: צריך לפנות אליהם.

יהודה סקר: אם לא פונים אליהם הם לא יעשו.

עינת וילף: טוב, נבדוק.

יהודה סקר: אני הייתי יושב ראש ועד הורים של בית ספר, בן הזקונים שלי מסיים מחר י"ב.

יהודה סקר: ארבע שנים הייתי אחראי על ההסעות בירושלים בבית הספר "הימלפרב".

יהודה סקר: נסעתי יום אחד אחרי ההסעה ונהגים נוסעים באור אדום, מבצעים עבירות– מי אוכף את זה?

ג'קי לוי: משטרת ישראל.

יהודה סקר: זאת לא תשובה.

יהודה סקר: המשרד צריך.

יהודה סקר: בכל מקרה אנחנו מינינו תלמידי כיתות י"א-י"ב בהסעות כשהייתה אלימות לפני ארבע שנים, והאלימות פסקה לחלוטין.

יהודה סקר: הייתה תורנות, ומועצת תלמידים מינתה כל יום מישהו אחר שהיה אחראי על ההסעות.

מוחמד ברכה: מועצת התלמידים?

יהודה סקר: כן.

יהודה סקר: חבר הכנסת ברכה, תתפלא לשמוע שמועצת התלמידים הם חבר'ה רציניים.

מוחמד ברכה: הם רציניים, אבל אחד שיושב על תקן "משת"פ", בעיני חבריו, זה לא חינוכי.

עינת וילף: אני התנסיתי בזה, וזה עובד נפלא.

עינת וילף: לא משת"פ ולא נעליים – אם הוא מקבל גיבוי הוא לא "משת"פ".

עינת וילף: ילד שיש לו אחריות בבית הספר זאת אחריות, והוא לא "משת"פ", וזאת בכלל תפיסת עולם אחרת.

מוחמד ברכה: עמיתיו מסתכלים עליו כך.

עינת וילף: לא אם הוא מקבל גיבוי מבית הספר, והוא צריך לדווח, וזה תפקידו.

מוחמד ברכה: עמיתיו יסתכלו עליו בעין שלילית.

עינת וילף: אני חוויתי הסעות כאלה.

עינת וילף: כולנו כיבדנו את תלמידי כיתות ו' שנכנסו, טיפלו בהסעות ועשו את זה כמו שצריך.

מוחמד ברכה: אבל המילה "נעליים" לא במקום.

עינת וילף: לא משת"פים.

מוחמד ברכה: יושבת ראש ועדת חינוך - - -

עינת וילף: שמעתי.

עינת וילף: זה לא היחס לתלמידים, לא כשהדברים נעשים כמו שצריך.

עינת וילף: אני רוצה להתייחס לדברים האלה: מבחינת הנושא של מועצת התלמידים אני רוצה לבקש ממשרד החינוך שיישבו במסגרת הוועדה גם עם מועצת התלמידים ויבקשו מהם רעיונות מה הם מציעים בנושא הזה.

עינת וילף: למועצות התלמידים ולתלמידים בבתי הספר יש תפקיד מכריע בסיפור הזה.

עינת וילף: לטעמי, בסופו של דבר זה הדבר היחיד שיעבוד, שהתלמידים הם אלה שיהיו אחראיים בהסעות, התלמידים הבוגרים.

עינת וילף: גם אם יהיה חזון אחרית הימים ויהיה תקציב ליווי מבוגרים – גם אז נצטרך שהתלמידים יהיו אלה שאחראיים.

עינת וילף: המבוגר לבד, בוודאי אם זה מבוגר שהוא לא המורה של אותם תלמידים – אנחנו כולנו יודעים איזה יחס יש לתלמידים לפעמים כשהמורה הוא לא המורה שלהם.

עינת וילף: עדיין הגורם המרכזי יהיה אותם תלמידים שיהיו שם, המצלמה תגבה אותם – הם יידעו שהם צריכים לדווח, והם צריכים קודם כול להיות אחראיים על ההתנהגות כשהם מקבלים גיבוי ממורים בתחילת השנה להטמעת אותם כללים.

עינת וילף: לכן אני מבקשת שגם מועצת התלמידים וגם התלמידים יהיו שותפים לגיבוש אותם רעיונות.

עינת וילף: מה שעלה פה זה שהנהלים צריכים להיות מאוד מדויקים, מאוד ברורים.

עינת וילף: הנושא של דיווח לסדרן בתום כל נסיעה הוא בעיניי רעיון טוב מאוד.

עינת וילף: צריך לבנות, אולי יחד איתכם, סוג של צ'ק-ליסט שמדווחים בתום הנסיעה – אין תלמידים, אין חגורות קרועות, אין מושבים קרועים, לא חרטו שם, לא הדביקו מסטיק על המצלמות, לא היו התפרעויות, נאמני הבטיחות פעלו באופן ראוי.

עינת וילף: מדווחים לסדרן, הסדרן מדווח לבית הספר – זה רעיון טוב מאוד שיכניס שוב איזושהי שגרה לתלמידים.

עינת וילף: אני רוצה שוב לחזור להסתדרות המורים.

עינת וילף: אני איתכם בסיפור הזה שהמורים לא יהיו מלווים.

עינת וילף: אבל את עצמך אמרת שלמורים יש אחריות חינוכית ופדגוגית.

עינת וילף: איך תבוא לידי ביטוי האחריות הזאת אם הם אף פעם לא יהיו בהסעה אפילו ליום אחד כדי לסייע להטמיע את הכללים?

נעמי ריפתין: המורים לא אמורים לעשות עבודות מעבר לשעות העבודה שלהם - -

עינת וילף: לא אמרתי בהתנדבות.

עינת וילף: אבל בתשלום.

נעמי ריפתין: אמרתי שאם יהיה גמול הסיפור הוא אחר.

נעמי ריפתין: אם יש שעות וגמול – הסיפור הוא אחר.

עינת וילף: מהתחלה אמרתי שזה יהיה חלק מהשעות שמקבלים - -

נעמי ריפתין: אם יהיה גמול הסיפור הוא אחר.

נעמי ריפתין: אם זה יהיה בתוך השעות שלהם יש מקום לדבר.

עינת וילף: אוקיי.

נעמי ריפתין: נוסף לכך, אולי אפשר להטמעה שאני בהחלט בעדה, ואני מאמינה שרוב בתי הספר שיש בהם הסעות עושים את ההטמעה הזאת כי אי אפשר לא לעשות אותה – נוצרות בעיות – אולי להעביר בחוזר מנכ"ל או בהנחיות של משרד החינוך שבשבועיים הראשונים של תחילת שנת הלימודים, בשעות המחנך – להתייחס לנושא הזה בצורה רצינית.

עינת וילף: שוב, לדעתי, מעבר לשעות המחנך בסוף ההטמעה חייבת להיות במקום ובשטח.

עינת וילף: אני לגמרי בעד שהדבר הזה לא יהיה בהתנדבות.

עינת וילף: בכלל אני לא בעד הפיכת המורים למתנדבים בשום מקום, את יודעת את זה.

עינת וילף: אבל לדעתי צריך שמשרד החינוך יבדוק סידור לתחילת שנת הלימודים, לשבוע-שבועיים הראשונים לסוג מסוים של גמול שבו כמה מורים, כמספר ההסעות שיש, יתלוו להסעות לא כמלווים, אלא כמטמיעי כללי התנהגות וכמדריכי הנאמנים.

עינת וילף: פשוט לעבוד עם הילדים ממש על הפרטים הכי קטנים – איך עולים על ההסעה בבוקר, איך מתנהגים, איך מתיישבים.

עינת וילף: ברגע שיקבעו מי יושב ואיפה, לכל שנת הלימודים גמרנו עם הסיפור הזה.

עינת וילף: איפה יושבים, איך מתיישבים, איך נוהגים, מה עושים, איך יורדים מהסעה, איך נכנסים לתוך בית הספר – כל הדברים האלה.

עינת וילף: מלווים את הילדים ואת הנאמנים בתהליך הזה, ואחר כך נותנים להם לצאת לדרכם.

עינת וילף: נראה לי נכון לחשוב במיוחד לא רק על הכללים, לא רק על הנהלים, אלא על ההטמעה שלהם בתחילת שנת הלימודים.

עינת וילף: כי שוב, מה שלא נעשה בתחילת שנת הלימודים, אחרי זה הוא כבר די אבוד.

עינת וילף: אם אתה לא בונה את כללי ההתנהגות מהיום הראשון, אם אתה לא מבהיר מה עושים מהיום הראשון – לתקן את זה אחרי זה בהמשך השנה זה כבר לא קורה.

עינת וילף: האם יש דברים נוספים שרוצים להוסיף או להתייחס?

עינת וילף: מתי אתם מעריכים שתסיימו עם הנהלים והכללים?

עינב לוק: אין לנו כרגע הערכת זמן.

עינב לוק: אני מקווה שנכנס את זה כמה שיותר מהר, כי אנחנו רוצים להוציא את חוזר מנכ"ל גם כמה שיותר מהר.

רחל רותם: אבל בכל מקרה לחוזר מנכ"ל שאנחנו כותבים עכשיו לתחילת השנה, כבר נכניס את הנושא של ההסעות.

רחל רותם: אני רוצה להכניס את העניין של הרכז, לא רק בסיכום.

רחל רותם: אגב, הרכז גם יפעיל את נאמני ההסעות.

רחל רותם: צריך לזכור שלתפקיד כזה כמו משמרות זה"ב יש גם שחיקה, יש תסכולים, וצריך מישהו שידבר עם הילדים האלה, יאסוף אותם, יחזק אותם, ישמע את חוויותיהם, ייתן להם כלים איך להתמודד עם הבעיות.

עינת וילף: זה אמור להיות סבב.

עינת וילף: המטרה היא לא שזה יהיה ילד אחד לכל הסעה.

רחל רותם: ודאי, אבל הרכז הוא זה שיפגוש את הילדים וידבר איתם.

רחל רותם: אני רוצה עוד להזכיר משהו לגבי נאמני הסעות: זה נכון שביסודי זה ו', אבל בעל-יסודי זה י"א וי"ב.

רחל רותם: זאת אומרת נאמני הסעות זה לא רק תלמידי ו' - -

עינת וילף: ברור.

עינת וילף: בכל שכבה – השכבה הבוגרת ביותר.

רחל רותם: יש מקומות שההסעה היא מעורבת, אז הכיתה הבוגרת ביותר באותה הסעה – אלה נאמני ההסעות.

עינת וילף: זה בדיוק העיקרון.

נעמי ריפתין: בדרך כלל כשארגוני המורים מחליטים על רכז הם צריכים לעבור השתלמות.

נעמי ריפתין: אני לא רואה מתי עושים את זה עד פתיחת שנת הלימודים הבאה.

רחל רותם: אנחנו יכולים לעמוד בזה, אין שום בעיה.

נעמי ריפתין: אבל המורים לא יכולים לעמוד בזה כי הם לא עובדים בקיץ.

נעמי ריפתין: זאת בעיה לעשות קורס רכזים, וצריך למצוא תקציבים.

עינת וילף: אני רוצה לסכם את הדיון ואת הצעדים הבאים: קודם כול אני מברכת על כך שמשרד החינוך מקים ועדה.

עינת וילף: אנחנו ננהל על כך מעקב פה בוועדה.

עינת וילף: אני מבקשת להביא את הדבר לסיום בהקדם כדי שאפשר יהיה ליישם את זה כבר בתחילת שנת הלימודים הקרובה.

עינת וילף: כלומר שפרסום הנהלים והכללים להתנהגות יהיו לפני תחילת שנת הלימודים כדי שאפשר יהיה להטמיע את זה בשנת הלימודים הקרובה.

עינת וילף: אני מחזקת את ההמלצה לקיים תפקיד או אחריות של רכז הסעות בבתי הספר שיהיה אחראי על הכשרה ועבודה של נאמני ההסעות שהם התלמידים הבוגרים בכל שכבת הסעות.

עינת וילף: צריך להגדיר עבור התלמידים האלה אחריות מאוד ברורה.

עינת וילף: אני ממליצה על כללים מאוד מפורטים.

עינת וילף: אני תמיד אוהבת להשוות בין שני תקנונים של בית ספר: יש בית ספר אחד שבו התקנון כותב: "על התלמיד לכבד את הסביבה, את המורים" – ילד לא יודע מה לעשות עם אמירה כזאת; בתקנון אחר ששלחו לי מבית ספר כתוב: "בתום היום הילדים יעלו את הכיסאות על השולחנות.

עינת וילף: ילד שלא העלה את הכיסאות על השולחן יהיה אחראי למחרת על העלאת הכיסאות לכל הילדים כולם" – אלה הוראות שילדים מבינים.

עינת וילף: אז אני מבקשת שההוראות יהיו כאלה שילדים יוכלו ליישם אותם, להבין אותם, וכנאמנים הם יוכלו להסביר אותם לתלמידים אחרים.

עינת וילף: אני מבקשת מאוד לשתף את מועצת התלמידים בגיבוש הנהלים, הרעיונות ותפקידם של נאמני ההסעות כי בסופו של דבר הם יוכלו לספר, הם יודעים מה קורה בשטח, והם יוכלו להציע את תפקידי האחריות.

עינת וילף: אני מאמצת את הרעיון של הדיווח לסדרן בתום כל הסעה, זה צריך להיות שם על כל הסעה, גם תקינה וגם לא תקינה, ואני מבקשת בסיוע משרד התחבורה אם תוכלו להכין צ'ק ליסט.

עינת וילף: הנהג מסמן בסוף היום על גבי הרשימה מה בסדר ומה לא בסדר, מה עבר ומה לא.

עינת וילף: הסדרן יעביר את זה לבית הספר כדי שיסגרו את המעגל עם נאמני ההסעות כדי שאם יש תלמידים שלא נהגו כראוי, אותם תלמידים יטופלו באופן החינוכי הנדרש, כולל במקרים קיצוניים, כמובן, שלא יותר להם להשתמש בהסעות.

עינת וילף: אלה הדברים העיקריים.

עינת וילף: אם יש דברים נוספים, בבקשה.

רחל רותם: הדרכה לנהגים.

עינת וילף: כן, גם הנושא של ההדרכה לנהגים והעבודה מול הרשויות המקומיות כדי לעודד אותם ואולי גם לאורך זמן גם לבדוק לחייב אותם לנהוג.

עינת וילף: ג'קי, אם תוכל להעביר למשרד החינוך ולנו את הנוהל שהרשויות נוהגות בו, נודה לך.

עינת וילף: כלומר מתי קצין הבטיחות נפגש עם הנהגים, מתי הנהגים נפגשים עם התלמידים, מה קורה במפגשים האלה – כדי שהדברים האלה באמת יהיו ברורים ומטופלים.

עינת וילף: האם יש דבר נוסף?

עינת וילף: אני רוצה להודות לכם גם על הנתונים ועל התרומה.

עינת וילף: אני רוצה להעיר לגבי ההטמעה בתחילת שנת הלימודים שיחד עם הנהלים תהיה תוכנית להטמעה בתחילת שנת הלימודים, כולל הנושא של גמול למורים שישתתפו בהטמעת הכללים בשבועיים הראשונים של ההסעות עד להעברת האחריות לתלמידים עצמם.

עינת וילף: אם למשרד החינוך או לרשויות יש תקציבים למלווה קבוע, בבקשה, אבל כרגע אין לי אשליה בנושא הזה.

עינת וילף: אני רוצה להודות לכם על ההשתתפות, על התרומה, על הנתונים ובעיקר על ההתייחסות הרצינית לנושא.

עינת וילף: אנחנו ננהל מעקב – אני אנסה אולי כבר תוך חודש-חודש וחצי כדי לראות איך אנחנו נערכים לתחילת שנת הלימודים עם הנהלים ועם ההטמעה.