ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 653, 2012-06-25 12:00

עינת וילף: צהריים טובים.

עינת וילף: אני פותחת דיון של ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עינת וילף: זו הצעה לדיון מהיר, לסדר היום, של חבר הכנסת עפו אגבאריה.

עינת וילף: הנושא הוא שביתה בבית-הספר היסודי הקהילתי ב' בכפר ערה.

עינת וילף: בבקשה, חבר הכנסת אגבאריה.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת ראש, אורחים נכבדים, אני רציתי, ראיתי לנכון להעלות על סדר יום הוועדה של עניין השביתה בבית-ספר הקהילתי בעארה.

עפו אגבאריה: זה בית-ספר יסודי שהוקם בשנות ה- 50, שמאכלס כ- 300 תלמידים בשטח שהוא קטן מאוד ותכף יציגו את הדברים הנוגעים לדבר, המהנדס וגם ועד ההורים.

עפו אגבאריה: אני ביקרתי בבית-הספר הזה לפני כשלושה שבועות, כששמעתי שיש שם שביתה, אז נכנסתי והלכתי לבית-הספר הזה וראיתי את הדברים כפי שהם.

עפו אגבאריה: קודם כל, בית-הספר הזה כמעט ואין גישה מהרחוב הראשי, כי זה נבנה בשנות ה- 50 כאשר כמעט לא היה רחוב ראשי שם והוא מוגבל בטריטוריה שלו באופן מאוד מאוד קטן ומאוד מוזנח.

עפו אגבאריה: הגישה לבית-הספר היא מאוד מסוכנת מהכביש הראשי של הכפר והוא לא קיבל אפילו את האישור של רשות הדרכים או של המשטרה, כדי שתהיה גישה בטוחה לתלמידים.

עפו אגבאריה: כשנכנסים לבית-הספר, אז ישר אתה רואה את החצר, החצר היא קטנה מאוד, לא יותר מ- 100 עד , על 300 ומשהו תלמידים, כאשר הריצוף הוא אספלט מימי לא יודע כמה, מלפני המון שנים, שהוא גם אפילו לא ישר, אז בטיחותית הילדים לא יכולים ליהנות משעת הפנאי.

עפו אגבאריה: כאשר נכנסתי לחדרים אז ראיתי שהחדרים, שני החדרים הראשונים שהם בעצם מרתף ואם אני בגובה של ויכולתי לעמוד בחדר הזה ולנגוע עם האצבע בתקרה, אז תארי לעצמך מה הגובה שהוא לא תקני, ששתי כיתות גדולות לומדות בחדרים האלה.

עפו אגבאריה: מיותר לציין שאין אפילו חלון אחד, יש איזה פס מתחת לתקרה, של כ- , שזה המקור היחיד לאוורור של הכיתות האלה ושל האור.

עינת וילף: שזה של הכיתות במרתף.

עפו אגבאריה: של שתי הכיתות האלה, במרתף.

עפו אגבאריה: ועוד כשסיירתי שם בפרוזדור וסביב בית-הספר, אז המצב כזה רעוע שהעמודים של הבית-ספר הם 20 על 20, שנבנו בשלב ההוא, באיכות מאוד גרועה וזה כבר הכל נסדק ומתקלף, סדקים מאוד גדולים ועל זה יש הוכחות ויש חוות-דעת של מהנדסים שהחברים פה יציגו אותם.

עפו אגבאריה: בכיתה למעלה, בכיתות למעלה, ראיתי חדר אחד גדול והחדר הזה, שיש לו כניסה אחת, דלת אחת, כאשר בתוך החדר, בגלל שהחדר הוא קצת יותר גדול, אז חילקו אותו לשניים והמעבר מכיתה לכיתה הוא דרך אותה כיתה, אז רק אנחנו נתאר לעצמנו שילד שרוצה לצאת לשירותים או משהו כזה באמצע השיעור, מהכיתה שהיא בפנים, אז הוא צריך לחצות גם את הכיתה השנייה, ומיותר לציין שילדים כאלה, שלפעמים מתביישים ואם זה בנות, אז זה יכול לגרום להם להתאפק יותר ואני, כרופא, יכול רק להגיד שדברים כאלה יכולים רק לגרום למחלות ועובדה שיש כאלה מחלות של אצירת שתן וכתוצאה מזה, זיהומים בדרכי השתן, במיוחד אצל ילדות.

עפו אגבאריה: אצל ילדים שלמדו בכיתות למטה, יש תופעות של מחלות ריאות ומחלות של זיהומי דרכי נשימה, בגלל שאין אוורור.

עפו אגבאריה: אז ממה שאני ראיתי, אני רואה שהבית-ספר הזה, אין לו את הנתונים שבאמת יכול להיות בית-ספר שיקלוט 300 תלמידים שאין אפשרות להגיד שהתלמידים האלה יכולים ללמוד בצורה שצריכים ללמוד בה.

עפו אגבאריה: וזה כמובן בגלל כל מיני סיבות.

עפו אגבאריה: הסיבה הראשונה שתקופה ארוכה לא היה בכלל מועצה מקומית בעארה וערערה.

עפו אגבאריה: בשנים האחרונות היתה מועצה מקומית והמועצה המקומית בעארה, בערערה, שהיא יותר היתה אולי שייכת לערערה ועכשיו אנחנו במשא ומתן עם משרד הפנים אחרי שאיחדו את עארה וערערה למועצה אחת, שמועצה מקומית בערערה אינה יכולה לטפל גם בעארה, היות ולא מקבלת תקציבים כפי שצריך.

עפו אגבאריה: אבל זה לא העניין שלנו, אז העניין זה שהבית-ספר הזה הוא מבחינה בטיחותית, מבחינה תברואתית, מבחינה חינוכית, הוא לא יכול להיות ולא יכול לשמש לילדים ללמוד בבית-הספר הזה.

עפו אגבאריה: בשנים האחרונות יש עוד בית-ספר שהוקם, יש תקציבים.

עפו אגבאריה: מה שאנחנו מבקשים מהוועדה הזו, זה לאפשר או לתת המלצות למשרד החינוך קודם כל למצוא פיתרון לבעיה של התלמידים האלה, למצוא פיתרון לבית-הספר הזה.

עפו אגבאריה: אני לא רוצה להרחיב יותר.

עינת וילף: אנחנו מדברים בכמה תלמידים בסך-הכל?

עפו אגבאריה: 306 תלמידים.

עפו אגבאריה: פה הם עשו תקציר של הבעיות שהן קיימות, את יכולה בינתיים לעיין על הדברים האלה ואני, אם ברשותך, אם את מסכימה, שהם יציגו את הבעיה בצורה אולי יותר מפורטת ויותר מקצועית, כי ההתכתבות בינם לבין משרד החינוך והמועצה המקומית כבר מ- 2006 זה שש שנים, שהמאבק על בית-הספר הזה והמצב של בית-הספר רק הולך ומחמיר ומצב הילדים רק הולך ומחמיר והם כבר עכשיו יגידו לך גם מה מצב החשמל ומה מצב המחשבים שתשעה מחשבים על כל בית-הספר, שלושה חדרי שירותים רעועים בצורה איומה.

עפו אגבאריה: מה שאני ראיתי שזה בכלל, על כל בית-הספר, ל- 300 תלמידים, שני כיורים, אחד מהם שבור, שגם כן, זה פשוט בלתי ייאמן איך אפשר לתפקד בבית-הספר הזה.

עפו אגבאריה: לכן, אני מציע שלפי מה שביקשנו שהדוברים ידברו, שהם יציגו את הבעיה באופן מפורט יותר.

עינת וילף: אנחנו הולכים לפי הדוברים שביקשת.

עינת וילף: הראשון הוא עסאם יונס, יושב-ראש ועד ההורים.

עסאם יונס: ברשות גברתי, אני מעביר לך דו"ח סיכום מבדק.

עפו אגבאריה: יש, יש, קיבלה.

עסאם יונס: יש את הדו"ח?

עפו אגבאריה: כן.

עסאם יונס: אני לא אחזור על דברי חברי, ד"ר עפו, אני רק אשלים כמה דברים וכמה נתונים ואשים דגש על הבעייתיות שאנחנו נמצאים ודנים בה.

עסאם יונס: אנחנו, כשמדברים על בית-הספר, צריך שבית-הספר יהיה ראוי ויענה על כמה דרישות מינימאליות, הן בהיבט החינוכי והן בהיבט הבטיחותי.

עסאם יונס: בית-הספר בו עסקינן, לא מספק שום דרישה, הן במישור הבטיחותי והן במישור החינוכי.

עפו אגבאריה: עסאם, אתה בוגר את אותו בית-ספר?

עסאם יונס: אני דווקא בוגר בית-ספר אחר, הבן שלי לומד בו.

פתחי מרזוק: אולי אבא שלו גם בוגר בית-הספר.

פתחי מרזוק: בית-הספר בן 50.

עפו אגבאריה: בן 60.

עסאם יונס: בית-הספר, איך שהוקדם וכבר נאמר, שהוא נבנה בשנות ה- 50, 60, נבנה בתרומות על-ידי התושבים, ללא ליווי וייעוץ.

עינת וילף: שאלה לפני כן, למיטב ידיעתי, משרד החינוך יתייחס אחרי זה, בתקציב הבינוי יש תקציב בינוי קבוע לחידוש בתי-ספר.

עסאם יונס: יפה.

עינת וילף: כלומר, בית-ספר שעבר 50 שנה, היה צריך כבר מזמן לקבל תקציב חידוש.

עסאם יונס: נכון.

עסאם יונס: אני אגע בנקודה הזו, גברתי.

עסאם יונס: אני אגע בנקודה הזו גברתי.

עסאם יונס: בית-הספר נבנה, הוא נמצא במצב כל-כך רע, כל-כך קשה, שלא מספק מסגרת חינוכית כלל וכלל ולא מספק מסגרת בטיחותית סביבתית.

עסאם יונס: בשנת 2006, במסגרת בקשה לתקצוב שיפור ושיפוץ פני בית-הספר, הגיעו נציגים ממשרד החינוך וסיירו.

יהודית גידלי: איזה כיתות יש בבית-הספר הזה?

עסאם יונס: זה יסודי, מ- א' עד ו'.

יהודית גידלי: תודה.

עסאם יונס: הגיעו נציגים ממשרד החינוך, ביקרו בבית-הספר ובבתי-ספר אחרים באותה רמה בכפר עארה, ערערה.

עסאם יונס: והגיעו למסקנה שבית-הספר בו עסקינן לא ראוי לקבל תקציב לשיפוץ, שכן עדיף שייבנה במקומו בית-ספר אחר.

עסאם יונס: יש לי מסמך מה- 20 בדצמבר 2006, זה גברתי, בדו"ח שהוצג בפני גברתי, שאומרים – ידוע לנו כי מבנה בית-הספר היסודי עאראבה במצב קשה, זה משרד החינוך אומר, ובכל-זאת לא כללנו אותו בפרויקט שיפוץ סביבת הלמידה, מכיוון שסוכם לבנות במקומו מבנה חדש ומכאן ומאז שנת 2006 עד להיום, אנחנו נמצאים.

ג'מאל זחאלקה: זה המשפט הכי חשוב בכל הדיון היום.

ג'מאל זחאלקה: תחזור עליו עוד פעם, כי זה המפתח לדיון.

עסאם יונס: אני אחזור.

עסאם יונס: אני אחזור אליו.

ג'מאל זחאלקה: אמרו להם – שבו בשקט, אתם תקבלו מבנה.

עינת וילף: ממתי המסמך?

עסאם יונס: המסמך הזה, המכתב הזה נכלל בדו"ח מסכם.

עינת וילף: הנה הוא.

עסאם יונס: הדו"ח הזה נכתב ב- 20 בדצמבר 2006, חתום עליו ד"ר שי כנעני, מנהל המינהל בפועל.

עסאם יונס: בתשובה למועצה המקומית ומוכתב למר ג'ד יונס, גזבר המועצה, בעקבות בקשת התקציב במסגרת תקצוב בתי-הספר היסודיים בערערה, עארה שהמסמך הזה מדבר בעד עצמו ועוד בשנת 2006, משרד החינוך עצמו יודע שהוא ביקר בשטח וראה שבית-הספר הזה, לא ראוי להשקיע בו מאומה, שכן עדיף לבנות בית-ספר במקומו וכך סוכם והדברים ברורים דיו וחלפו מאז כשש שנים.

עסאם יונס: אנחנו היינו במאבק והמשכנו להיות במאבק מתמיד מול המועצה, כדי לראות איך היינו מתקדמים.

עסאם יונס: בשלהי שנת 2009, תחילת שנת 2010, התחילו לבנות יסודות של בניין חדש, בית-ספר חדש.

עסאם יונס: אני בתור יושב-ראש ועד, אספנו את ועד ההורים, והוצאנו מכתב שמברכים בו את התחלת בניית בית-ספר חדש, שכביכול בא לספק מענה עבור ילדינו בבית-ספר עראבה ויהווה כתחליף.

עסאם יונס: לדאבוננו המועצה לא נתנה לנו תשובה חד משמעית אלא תשובה מעורפלת והמתנו עוד כשנה עד שבית-הספר התחיל להיבנות ולראות שהוא מתחיל לקבל מימדים.

עסאם יונס: ב- 20 למאי השנה, לאחר ישיבה שהיתה מטעם המועצה במשרד החינוך, נתברר שבית-הספר דווקא שנבנה הוא יאכלס בית-ספר אחר, בעראבה גם הוא יסודי, מטעמים כאלו ואחרים, לטעמנו, ממניעים - - -

עינת וילף: מהם הטעמים האחרים?

עסאם יונס: הטעמים ה-כאלה ואחרים הם לטעמנו לא טעמים ענייניים אלא משיקולים מוטעים.

עסאם יונס: אנחנו שמענו, אנחנו שמענו כמה נימוקים ולא היה אף נימוק משביע רצון.

עסאם יונס: נימוק אחד ששמענו אותו שבית-הספר אל הילאל, המיועד לאכלס את בית-הספר החדש, נמצא במספר תלמידים יותר מאשר בית-הספר עראבה, מה שהדבר לא נכון, שני בתי-הספר הם במספר של 306 – 308 תלמידים.

עסאם יונס: יש שתי כיתות חינוך מיוחד משותפות לשני בתי-הספר.

עינת וילף: ומה קורה עם המבנה שלהם?

עסאם יונס: המבנה שלהם הוא ממשיך להיות מבנה קיים.

עסאם יונס: הם התכוונו להעביר אליו, כך כתוב גם כן במסמכים מינואר 2012, אומרים שאנחנו עתידים לאכלס כיתות גן במקומו.

עסאם יונס: בית-הספר ימשיך להיות בית-ספר, נעשה לו התאמה שיאכלס גיל רך ולא גיל מבוגר.

עסאם יונס: והם ביקשו תקציב בהקשר, כדי שיקבל תקצוב מיוחד על-מנת להפוך אותו לראוי להיות בית-ספר או גנים.

עסאם יונס: זו תשובה אחת.

עסאם יונס: תשובה שנייה – הם רוצים להעביר תלמידים בגילאים של חטיבת ביניים כי בנים בני עארה לומדים בבתי-ספר בערערה, חטיבת ביניים.

עסאם יונס: אז בית-הספר הוא ראוי לאכלוס.

עסאם יונס: הוא ראוי לשימוש והמועצה בעצמה, בעצמה אומרת, במכתב מינואר 2012, אומרת, פונה למשרד החינוך בישיבה שמשתתפים בה יושב-ראש המועצה מר ג'מיל מרזוק וגב' אתי דהן, מנהלת לשכתו, ונוכח בה מר יגאל צרפתי, סמנכ"ל מנהל הפיתוח, גב' שלומית מצליח מרכזת בכירה מיפוי ותכנון במשרד החינוך.

עסאם יונס: בישיבה עונה להם – המועצה מבקשת להשלים בניית בית-הספר, כי בית-ספר עראבה נמצא במצב קשה ואינו ראוי לשימוש.

עסאם יונס: הם יודעים.

עסאם יונס: בית-ספר עראבה אינו ראוי לשימוש.

עסאם יונס: עוד בשנת 2006, הוא היה לא ראוי לשימוש, לא השתנה דבר וחצי דבר מהעניין.

עסאם יונס: המצער מכל, שמשרד החינוך, כשהוא שלח נציגים מטעמו והגיעו וביקרו בשטח, העבירו למרבית הצער ולדאבוני מצג שווא ולא מצג אמיתי, אשר יראה ויתאר את מצב בית-הספר.

עסאם יונס: מבחינה בטיחותית, ליקויים במבנה, ליקויים בסביבה שאני אתן לחברי גם כן את ההזדמנות, לד"ר אבו עאקל זיאד נזהר יתייחס לעניין המקצועי.

עסאם יונס: אני רק, גברתי, רוצה לומר שאנחנו בשנת 2012, לא יעלה על הדעת שבנינו, שהם דור העתיד, ילמדו במסגרת שהיא לא מסגרת חינוכית.

עסאם יונס: אין מעבדות מדע, אין מעבדות מחשבים, כיתות לא ראויות כלל וכלל מבחינת מימדים ומבחינת תנאים, איך שד"ר עפו והוא גם מעין מקצועית, כרופא, שראה שאכלוס תלמידים בכיתה צפופה של 15 מ"ר לשים 23 תלמידים לא יעלה על הדעת שהם יכולים ללמוד כאשר יש בעיית תאורה, יש בעיית אוורור ואני אומר לך גברתי דה-פקטו מהשטח, הבן שלי בכיתה ד', חבל שלא הבאתי אותו, שיאמר את דברו.

עסאם יונס: הוא אומר לי – אבא, יש לי בעיה, שאני לא רואה את הלוח, הלוח מסנוור.

עסאם יונס: איך שאני עומד מכל פינה, אני לא רואה את הלוח.

עסאם יונס: חנק, צפיפות.

עסאם יונס: אי-אפשר לנהל בית-ספר.

עינת וילף: נראה לי שאין עוררין על כך שבית-הספר לא ראוי להיות, שהמבנה של בית-הספר אינו מתאים לבית-ספר ולמוסד חינוך.

עסאם יונס: יפה.

עינת וילף: אנחנו נסיים עם הדוברים ונקבל אני מקווה את התשובה בהקדם.

עינת וילף: שיהיה ברור, הדיון מסתיים באחת ואתה נתת לי חמישה דוברים.

עינת וילף: איך שאתה רוצה.

עפו אגבאריה: המצגת היא חשובה.

עינת וילף: אתה רוצה להתייחס עכשיו?

עינת וילף: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להתייחס כי אני גם מכיר את הנושא מקרוב, עארה הוא שכנים שלנו ואני, חלק גדול מזמני אני נמצא שם ואני שומע את ההורים ושומע את התלמידים וכמעט באופן יום-יומי, התלונות הן לא מהיום, הן שנים.

ג'מאל זחאלקה: אבל שנים רבות אני שמעתי למה אני אמרתי, כי את הסיפור הזה שמעתי כבר ב- 2007, 2008.

ג'מאל זחאלקה: אנשים אמרו – בכל מצב בית-ספרנו הוא לא רע, אבל הבטיחו לנו שחבל, אמרו לנו – חבל לשפץ, חבל להשקיע בשיפוץ, אנחנו הולכים על בית-ספר חדש.

ג'מאל זחאלקה: אז אני רוצה להגיד לך, אני לא מגלה סוד גדול.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שמצבם של בתי-ספר ערבים רבים הוא לא טוב וההורים, המשפחות, גובות כסף, זה לא מתבטא ברישומים של, איך אומרים, השתתפות הורים, כי השתתפות הורים זה רשמי.

ג'מאל זחאלקה: ההורים אוספים כסף ומשפצים, בונים, משפצים את השירותים, משפצים.

ג'מאל זחאלקה: פה אמרו להם – אל תשפצו.

ג'מאל זחאלקה: אל תעשו כלום.

עפו אגבאריה: את חדר המורים הם עשו.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו אני לא מאשים כאן את המועצה המקומית, גם המועצה המקומית אמרו להם.

עינת וילף: אני חייבת להגיד, אתם יותר מכולם צריכים לדעת שבישראל הזמני הוא קבוע.

ג'מאל זחאלקה: הם ראו, עכשיו נמצא מצב כזה שהם ראו שבונים בית-ספר, חשבו שהם, זה מספק להם פיתרון.

ג'מאל זחאלקה: מסיבות שונות זה לא הסתדר.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו מה אנחנו, בפני מה אנחנו עומדים?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה אחריותו של משרד החינוך.

ג'מאל זחאלקה: לפעמים אומרים לנו באים, בא משרד החינוך ואני, גברתי, אני פה בכנסת בוועדת החינוך, משנת 2003.

ג'מאל זחאלקה: ובזמנו אנחנו קבענו כלל ברזל בוועדת החינוך, הדבר הכי פשוט – משרד החינוך אחראי על החינוך.

ג'מאל זחאלקה: סוכני משנה, אם זה עמותות, אם זה מועצה מקומית, לא מעניין אותנו בוועדה.

ג'מאל זחאלקה: אני מדבר רק על משרד החינוך.

ג'מאל זחאלקה: הוא האחראי.

ג'מאל זחאלקה: הוא נושא באחריות מלאה על כך שיהיו לימודים ראויים.

ג'מאל זחאלקה: שלא יספרו לנו סיפורים – פעם העמותה הזאת, פעם העמותה האחרת.

ג'מאל זחאלקה: זה לא מעניין בכלל.

ג'מאל זחאלקה: מעניין אותנו שמשרד החינוך הוא אחראי.

ג'מאל זחאלקה: ולכן כל החיצים וכל הדיבורים שלנו, הם כלפי משרד החינוך.

ג'מאל זחאלקה: מועצות מקומיות, אתה יודע, הם נתנו להם תקציב לבנות שני בתי-ספר, היו בונים שלושה.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול, אני לא יכול לבוא בטענה.

ג'מאל זחאלקה: באופן עקרוני, אני יודע שיכולים להיות ויכוחים, אבל באופן עקרוני, הטענה שלנו היא כלפי משרד החינוך.

ג'מאל זחאלקה: במיוחד שמשרד החינוך הבטיח והבטיח חד-משמעית.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שיש כאן מצב שבו משרד החינוך צריך לתת לנו היום תשובה חד-משמעית ופיתרון חד-משמיע.

ג'מאל זחאלקה: לא רק שהוא נושא באחריות, הוא הבטיח, אמר, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: אני אפתור את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: והוא לא פתר.

רן קליימן: אני חייב לענות רגע לגבי האחריות של משרד החינוך.

עינת וילף: רק לפני האחריות של משרד החינוך, אני רוצה לשאול.

עינת וילף: בכל השנים האלה, היו שאלות של אי-סדרים כספיים?

עינת וילף: כלומר, כספים שהועברו ולא היה בהם שימוש למטרה ראויה?

רן קליימן: לא שאני יודע.

עינת וילף: כלומר, באף שלב לא היתה בעיה.

רן קליימן: לא.

רן קליימן: אבל לגבי אחריות משרד החינוך, אנחנו שומעים על הסיפור הזה.

יהודית גידלי: מי הדובר?

רן קליימן: אני ממונה על נושא ביטחון, בטיחות ושעת חירום, במחוז חיפה של משרד החינוך.

רן קליימן: אנחנו שומעים כבר הרבה מאוד זמן על הבעיה בבית-ספר עארה ב' ועוד מעט אני אתייחס גם לנושא האחריות שלנו.

רן קליימן: עוד פעם, כמובן שהבית-ספר הזה הוא לא ספינת הדגל של משרד החינוך והוא גם לא קרוב לזה מבחינת בטיחות וחירום.

רן קליימן: יחד עם זאת, עשינו שם לא מעט ביקורות של אנשי מקצוע מהמובילים בארץ, הייתי אומר, שקבעו שבית-הספר הזה הוא ראוי ללימודים.

עפו אגבאריה: ראוי?

עינת וילף: ראוי?

רן קליימן: ראוי ללימודים ויש לנו גם את הדו"חות האלה.

עינת וילף: אתה יכול לתת לי?

רן קליימן: כן, כמובן.

עפו אגבאריה: תן לראות ואחר-כך נשמע את התגובה.

עפו אגבאריה: נראה את התמונה.

רן קליימן: שנייה רגע, תן לי לסיים.

רן קליימן: נתתי לך לדבר.

עפו אגבאריה: אתה לא נתת לי.

עינת וילף: לא לא, שנייה, אני זאת שנותנת לדבר.

עינת וילף: שיהיה ברור.

עסאם יונס: לפי הסדר אמור היה להיות אבו עאקל, להציג לנו את הדברים.

עסאם יונס: לפי הסדר.

עינת וילף: OK.

עינת וילף: בואו אני אעצור דקה את הישיבה.

עינת וילף: ניהול הישיבה הוא בידי.

עינת וילף: חבר הכנסת אגבאריה נתן לי רשימה של חמישה דוברים, זו המלצתו, אני אלך לפי המלצתו.

עינת וילף: אבל, אם אני רואה לנכון לתת למישהו אחר לדבר, זוהי זכותי ושמורה לי.

עינת וילף: ולכן, אנחנו נחזור לסדר הדוברים, אני כן רוצה לשמוע.

עינת וילף: פחות מעניין אותי שאלת האחריות הכוללת של משרד החינוך.

רן קליימן: בכמה משפטים, בכללי.

רן קליימן: רק על ההתנהלות בגדול, באמת בכללי, בכמה משפטים.

עינת וילף: פחות מעניין אותי בכללי.

עינת וילף: אתה אומר שיש דו"חות.

רן קליימן: יש דו"חות.

רן קליימן: ועכשיו יותר מזה, היו דו"חות שהיו בהם ליקויים ברמה אחת שצריכים לטפל בהם מיידית.

רן קליימן: בא המשרד שלי, אני באתי לרשות ואמרתי להם – אני נותן לכם כמה כסף שאתם צריכים בשיטת ה- Matching, שה- Matching אצלם זה נדמה לי 90 – 10, זה משהו כמעט מלא, כמה כסף שאתם צריכים, שאני יכול לתת לכם, אני נותן לכם לבצע את השיפוצים האלה ואכן, שלחנו את אותו יועץ לאחר מספר חודשים עוד פעם, כל הבעיות בקדימות אחת – תוקנו.

רן קליימן: ונקבע חד-משמעית שהבית-ספר הזה ראוי ללימודים.

עפו אגבאריה: מעניין, אם אתה היית מסכים שהילדים שלך ילמדו בבית-ספר כזה.

רן קליימן: הילדים שלי לומדים בירושלים בבית-ספר משנת 70.

עפו אגבאריה: משנת 70 אבל זה לא משנת 50.

רן קליימן: מ- 68.

רן קליימן: הבית-ספר נבנה ב- 68.

עפו אגבאריה: אתה תראה שמה שאתה מדבר הוא לא נכון.

עפו אגבאריה: תסתכל.

רן קליימן: תן לי לסיים.

עסאם יונס: התמונות משקרות?

רן קליימן: חבר'ה, אני הראשון שבעד לבנות לכם בית-ספר חדש, אבל אני חייב עוד פעם לייצג גם את האינטרסים של משרד החינוך, שזה לא נכון שאתם תוקפים אותו.

רן קליימן: עוד משפט אחד.

עינת וילף: אני עוצרת פה.

עינת וילף: את הדו"חות של בית-הספר, אתה מעביר לנו עכשיו?

רן קליימן: אנחנו נמסור לך את כולם, ברגע זה.

עינת וילף: אז אם תוכל להעביר לנו.

עינת וילף: אני אמשיך עם הדוברים, רק שיהיה ברור לסדר הדוברים, לחברי כנסת כן מותר להתפרץ לדברי הדוברים.

עינת וילף: ניסים אבו ואסל, חבר ועד הורים גם כן.

עינת וילף: סליחה, ד"ר נזאר אבו עקל.

עינת וילף: מהנדס בטיחות.

נזאר אבו עקל: לא מהנדס.

רן קליימן: זה 24.10, זה התיקונים ב- 2 לנובמבר וזה דו"ח נוסף.

עינת וילף: בסדר, תודה.

עינת וילף: כן, אני מקשיבה.

נזאר אבו עקל: אני לא ממונה בטיחות אלא קונסטרוקטור, יועץ תברואה ומודד מוסמך.

נזאר אבו עקל: יועץ הבטיחות נקרא ניזאר מחאמיד, הוא הכין את הדו"ח, אבל הוא לא יכול להציג אותו, אני מציג אותו במקומו.

נזאר אבו עקל: לגבי ההתייחסות, לפני שאני מתחיל עם המצגת, אני מתייחס למה שאמר יועץ הבטיחות, רן, מר רן, לגבי הדו"חות.

נזאר אבו עקל: יכול להיות, אני לא יודע מה התוקף של הדו"חות האלה, כי המצב הנוכחי - - -

רן קליימן: נובמבר 2011.

נזאר אבו עקל: OK.

נזאר אבו עקל: נובמבר, עברו שישה חודשים.

נזאר אבו עקל: לפי המצב הנוכחי בבית-הספר איך שאני אציג אותו, אני יכול להגיד שישה חודשים זה מעט זמן בשביל שיתרחש כל-כך שינוי כזה גדול, בוא נראה את המצגת ונעמוד על הדברים.

רן קליימן: רק עוד משפט אחד, המועצה התחייבה.

עינת וילף: שנייה, אנחנו נחזור אליך.

נזאר אבו עקל: אז מה שאנחנו רואים ברקע זה תמונה של הסביבה של בית-הספר ותמונה שווה אלף מילים.

נזאר אבו עקל: מה שאנחנו רואים זה צמחייה מאוד מאוד מסוכנת וקצת, את כל הדברים המסכמים אני מדלג, כי אין לי מספיק זמן, כולם יודעים על מה מדובר.

נזאר אבו עקל: אני תוקף, אני מציג את הבעיות בבית-הספר משתי פינות – אחת מפגעים בטיחותיים והשנייה – בדיקות קונסטרוקטיביות על מבנה ישן מאוד, ללא אישורים, ללא תוכניות ומה צריך לעשות בשלב הנוכחי, בשביל להשכיר אותו, במידה והוא יהיה כשר לקלוט את התלמידים.

נזאר אבו עקל: מפגעים בטיחותיים.

נזאר אבו עקל: דבר ראשון, אין אישור של רשות הכבאות בכלל, אין מערכת כריזה.

עינת וילף: רק שאלה, למיטב ידיעתי, בלי אישור של שירותי הכבאות לא פותחים בית-ספר.

נזאר אבו עקל: נכון.

נזאר אבו עקל: אין אישור, אין מערכת, אין מערכת של כיבוי אש, אין גלאים, אין הזעקה, אין מטפים.

רן קליימן: לא צריכים להיות גלאים בבית-ספר.

עינת וילף: אבל שנייה.

עינת וילף: אותי לא מעניין אם יש או אין גלאים.

עינת וילף: אותי לא מעניין מה נדרש.

עינת וילף: השאלה אם יש אישור של שירותי הכבאות.

עינת וילף: זה נכון שלא פותחים בית-ספר בלי אישור של שירותי כבאות?

רן קליימן: כמובן, לכל מבנה.

רן קליימן: כל מבנה ציבורי.

רן קליימן: צריך לבדוק את זה.

עינת וילף: וממתי אין אישור?

נזאר אבו עקל: לא היה.

עינת וילף: אף פעם לא היה אישור ותמיד היה זה.

עינת וילף: הנושא הזה אי-פעם עלה?

עסאם יונס: כל הזמן, גברתי.

עסאם יונס: כל הזמן.

נזאר אבו עקל: אני לא יודע לגבי עלה או לא עלה, אבל כרגע, זה המצב.

פתחי מרזוק: גברתי, אני דובר המועצה.

פתחי מרזוק: יש אישור, יש גלגלונים, זרנוקים, ויש כל מיני דברים.

פתחי מרזוק: בית-הספר בחודש 11, היה מבדק, מה שמסר מר חקלאי, והוא עבר בדיקה וכל הליקויים הוסרו.

פתחי מרזוק: זה הליקוי של כיבוי האש, זה בדרגה ראשונה.

פתחי מרזוק: אז זה נעשה.

עינת וילף: האם אין או יש אישור של שירותי כבאות?

פתחי מרזוק: יש.

פתחי מרזוק: יש.

נזאר אבו עקל: איפה הוא?

פתחי מרזוק: יש לנו, במועצה.

עסאם יונס: אז תציג אותו.

פתחי מרזוק: אני לא הבאתי את זה.

עינת וילף: אפשר יהיה להעביר לוועדה את האישור של כיבוי אש?

פתחי מרזוק: אפשר.

פתחי מרזוק: יש אישור, יש רישיון לזה.

עינת וילף: OK.

עינת וילף: בסדר.

נזאר אבו עקל: טוב.

נזאר אבו עקל: בואו נמשיך.

נזאר אבו עקל: כתנאי למתן אישור של שירות כבאות אש, צריך להיות דרך נגישה לרכב כיבוי, רכב הצלחה ובוא נסתכל על התמונה הזאת, זאת הכניסה הראשית של החצר של בית-הספר.

נזאר אבו עקל: בית-הספר הוא בצד פנימה.

נזאר אבו עקל: אני, כיועץ תנועה, זה לא מספיק למעבר של רכב חילוץ ולכן אם הייתי עומד, נותן אישור של כבאות, לא הייתי נותן אישור כזה כי רכב חילוץ לא יכול להיכנס ולא יכול לשרת את בית-הספר.

נזאר אבו עקל: בואו נחזור לרגע לנקודות.

נזאר אבו עקל: לא קיימת מערכת כריזה, את זה אמרתי.

נזאר אבו עקל: נמצאו שלושה ארונות כיבוי אש – כן, שניים מהם לא נגישים.

נזאר אבו עקל: בואו נסתכל על התמונה.

נזאר אבו עקל: התמונה הזאת מראה, זה גלגל של כיבוי אש, הוא נמצא באזור שהוא נעול לחלוטין ומגודר במעקב בטיחות, למרות שהוא לא תקני, אבל הוא לא נגיש.

נזאר אבו עקל: הוא רחוק מהכיתות.

נזאר אבו עקל: אם תקרה איזה שהיא שריפה חס וחלילה, אף אחד לא יכול לגשת אליו.

נזאר אבו עקל: כמו כן אין מטפים בתוך בית הספר, לא נמצאו מטפים בכלל, מכל סוג.

נזאר אבו עקל: אלה התמונות.

נזאר אבו עקל: עכשיו נדבר על המסדרון.

נזאר אבו עקל: המסדרון התקני חייב להיות ללא שום מכשול, , בבית-הספר הזה יש מסדרון שבולטים ממנו ארונות חשמל, תכף נדבר על ארונות חשמל שהם מכוסים או יש להם כיסוי עץ, שזה מצב מאוד מסוכן, נמצא בפתח של אחת מהכיתות.

נזאר אבו עקל: שריפה אחת היתה בבית-הספר אסלאם בכפר ערערה לפני שישה חודשים.

נזאר אבו עקל: ילדים כמעט נחנקו.

נזאר אבו עקל: קורים דברים כאלה.

נזאר אבו עקל: אם ארון החשמל לא נמצא בתוך נישה והוא לא נמצא בתוך ארון מפח, הוא עלול להישרף ויש ריחות שיוצאים מהארון הזה והוא סכנה, הוא מהווה סכנה של שריפה והילכדות.

נזאר אבו עקל: אין יציאות חירום מהחצר למקום בטוח.

נזאר אבו עקל: כתנאי למתן של שירותי כיבוי אש, צריך להיות לחצר שתי יציאות חירום, הכניסה הראשית ועוד יציאה נוספת.

נזאר אבו עקל: אין לבית-הספר יציאה נוספת.

נזאר אבו עקל: למה?

נזאר אבו עקל: כי בית-הספר ממוקם על צוק.

נזאר אבו עקל: בוא נגיד 270 מעלות מסביב, הגובה הוא מעל עשרה מטר.

נזאר אבו עקל: אחת מההצעות זה בעצם לבנות איזה שהן מדרגות מפלדה, מדרגות מברזל ולהוציא את התלמידים, אבל לאן הם יוצאים?

נזאר אבו עקל: הם יוצאים לשטח של שכנים.

נזאר אבו עקל: כמובן, הפיתרון הזה, אני לא יודע אם הוא, הוא במיידי אם רוצים להמשיך לאכלס את בית-הספר אבל צריך לבחון אותו.

נזאר אבו עקל: קיימת יציאה נעולה אחת, כל הזמן, 24 שעות, הכלל אומר – יציאת חירום צריכה להיות פתוחה.

נזאר אבו עקל: בוא נסתכל על התמונה, זאת יציאת החירום, לאן היא יוצאת?

נזאר אבו עקל: היא יוצאת למקום ששטחו פחות מ- , בקצה שלו יש צוק.

נזאר אבו עקל: זאת אומרת, תלמידים, אם חס וחלילה היה איזה שהוא אירוע, קודם כל, הם לא יכולים לקפוץ מעל הגדר, שתיים, אם הם יוצאים, הם יוצאים למקום מאוד מסוכן, הרבה יותר מסוכן, יכול להיות שהוא היה מפגע והצד שלו, זה תהום לא מגודר.

נזאר אבו עקל: צוק מעל עשרה מטר, יש לי גם תמונות של הדבר הזה.

נזאר אבו עקל: אני מתקדם, מסדרון חדרי מדרגות ודרכי מילוט.

נזאר אבו עקל: לא הוצג, את זה ציינתי.

נזאר אבו עקל: רוחב מסדרון – זה ציינתי.

נזאר אבו עקל: רצפת המסדרון לא חלקה, יש בה מלא מפגעים.

נזאר אבו עקל: אלה מדרגות שיוצאות לשתי הכיתות שדיברנו עליהן, כיתה אחת שחולקה לשניים והמעבר משותף.

נזאר אבו עקל: המדרגות האלה, הכלל אומר – 14 מדרגות מקסימאליות.

נזאר אבו עקל: יש פה 18 מדרגות.

נזאר אבו עקל: לא במרחק שווה.

נזאר אבו עקל: לא במרחק שווה.

נזאר אבו עקל: המדרגה הראשונה היא במרחק שמונה, בגובה שמונה ס"מ והמדרגות האחרות זה 16.

נזאר אבו עקל: אבל זה לא תקני.

נזאר אבו עקל: המעקה של המדרגות הזה – רופף.

נזאר אבו עקל: הרוחב שלו – 95.

נזאר אבו עקל: הרוחב המינימאלי הוא .

נזאר אבו עקל: אני מציע להרוס אותו, הוא לא תקני בכלל.

נזאר אבו עקל: אם נסתכל כאן על התמונה הזאת, יש פה מדרגה בודדת.

נזאר אבו עקל: הכלל אומר שלוש מדרגות מינימום.

נזאר אבו עקל: יש פה מדרגה אחת, היא מהווה מכשול.

נזאר אבו עקל: תלמיד יכול להיתקל בה ויכול ליפול.

נזאר אבו עקל: המדרגות האלה, מדרגות מאוד ישנות, הם לא תקניים, הם לא בגובה אחיד, הם לא ברוחב אחיד.

פתחי מרזוק: אבל זה לא לבית-הספר, זה מחסן, שם.

נזאר אבו עקל: אבל ילדים יכולים לעלות לשם, זה לא משנה, זה לא סגור.

נזאר אבו עקל: אני לא רואה פה שום מחסום שיחסום את התלמידים מהחצר לעלות לשטח הזה.

נזאר אבו עקל: מילוט.

נזאר אבו עקל: בקומת הקרקע, קודם כל, דיברנו על החצר שצריכות להיות שתי יציאות, אנחנו מדברים עכשיו על המבנה.

נזאר אבו עקל: למבנה חייבות להיות שתי יציאות חירום.

נזאר אבו עקל: יש יציאה אחת בודדת, זאת אומרת, אם חס וחלילה היתה, היה איזה שהוא אירוע שם, תלמידים יילכדו, 300 התלמידים יילכדו בתוך בית-הספר ואני, הילדים שלי למדו בבית-הספר אלסלאם, אם לא היתה יציאה נוספת, כולם היו נשרפים לפני שישה חודשים.

נזאר אבו עקל: שתי כיתות בגובה , מתחת לקרקע, יש, צריך לבצע בדיקת רדון, גז רדון.

נזאר אבו עקל: הרגשה של חנק.

נזאר אבו עקל: גובה החלונות מאוד גבוה.

נזאר אבו עקל: המים של הגשם, נכנסים לתוך הכיתות.

עינת וילף: בדיקת גז כזו נעשתה?

רן קליימן: אני לא יודע.

רן קליימן: אבל תראי, כל מה שהוא אומר כרגע, יכול להיות, יכול מאוד להיות שהוא נכון.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות, זה נכון.

רן קליימן: אבל אלה דברים שאפשר לסדר אותם, אלה לא דברים שמצדיקים סגירת בית-ספר.

עסאם יונס: תן לי ערבות אישית שאתה ערב לכך שלילדים שלי לא יקרה שום דבר.

עסאם יונס: אם תהיה רעידת אדמה.

עינת וילף: לא לא, אנחנו לא הופכים את זה לאישי.

עינת וילף: זכוכית חייבת להיות תקנית, מחוסמת.

רן קליימן: אתה מדבר על רעידת אדמה או על היום-יום?

נזאר אבו עקל: על הכל.

נזאר אבו עקל: כמעט הגעתי לסוף.

עינת וילף: הדיון הוא שלכם, יש עוד 20 דקות.

עסאם יונס: התערבות קטנה לפני, התערבות קטנה.

עסאם יונס: הוא דיבר על שטח מילוט, כאשר נציג מטעמכם סגר את הדרך שמובילה לשטח המילוט.

עסאם יונס: למה?

עסאם יונס: כי החצר האחורית של בית-הספר, מסוכנת למעבר תלמידים.

עסאם יונס: כך ששטח המילוט, שטח המילוט, כשאני צריך להגיע אליו, שוב, אם אני רוצה להגיע אליו אני צריך להגיע שני מטר מיציאת בית-הספר, הראשית, משמע, אם אני הגעתי לחצר הראשית.

רן קליימן: צריך למצוא שטח מילוט.

רן קליימן: אם אתה תרצה, אני אמצא לך.

רן קליימן: אני הראשון שבעד לתת לכם.

עסאם יונס: לא, אבל אתה קיבלת דו"ח.

עסאם יונס: קיבלת דו"ח שאומר לך בית-הספר תקני, יש שטח מילוט, יש שער מילוט – לא נכון.

עסאם יונס: כי הדרך שמובילה לשם, היא סגורה בטיחותית, אתם סגרתם אותה.

עפו אגבאריה: תן לו לדבר, אנחנו מוגבלים בזמן.

עפו אגבאריה: אז בוא.

נזאר אבו עקל: נעשה את זה בקצרה.

עפו אגבאריה: לא כל יום יושב בראש הוועדה הזו איש חינוך וגב' ענת וילף היא אשת חינוך ואני מקווה מאוד שהיא תבין אותנו.

עפו אגבאריה: תבין אתכם, בעצם.

נזאר אבו עקל: אין אישור לתקינות הזכוכית.

נזאר אבו עקל: זכוכית חייבת להיות מחוסמת או ביטחון, כל הזכוכית בבית-הספר, לפי הבדיקה שלי, היא מסוג שהוא שביר ויכול לסכן את הילדים.

נזאר אבו עקל: דלתות.

נזאר אבו עקל: כל הדתות נפתחות לתוך המסדרון.

נזאר אבו עקל: ילדים הולכים במסדרון, הדלת נפתחת החוצה, הם יכולים להיתקל בדלת.

נזאר אבו עקל: כל הדלתות חייבות להיות בתוך נישות, זה מפגע מדרגה ראשונה.

נזאר אבו עקל: אין גובה תקני לדלתות.

נזאר אבו עקל: דלתות שירותים, 50 ו- , גובה סף תחתון של חלון, , יש סכנה של נפילה מקומה שנייה.

נזאר אבו עקל: מספר כיתות קיימות, מדרגה.

נזאר אבו עקל: ישר כשנכנסים לדלת, יש את המדרגה הזאת.

נזאר אבו עקל: היא מכוסה, כשהדלת סגורה.

נזאר אבו עקל: מערכת חשמל.

נזאר אבו עקל: במערכת החשמל אין אישור בודק חשמל מוסמך.

נזאר אבו עקל: בוצעה בדיקה והבדיקה היתה, אבל המסמך עדיין לא חתום.

נזאר אבו עקל: אני לא יכול להתייחס אליו.

נזאר אבו עקל: אבל הוא פוסל את המערכת.

נזאר אבו עקל: שקעי חשמל בגובה פחות מ- , הם נגישים, ילדים יכולים להכניס דברים שהם מתכתיים לתוך זה.

נזאר אבו עקל: תנור חשמל חשוף, מטר וחצי, תנור חשמל שיכול.

נזאר אבו עקל: ארון חשמל עם דלת עץ, זה ממש דבר מזעזע, שהוא בפתח של אחת מהכיתות.

נזאר אבו עקל: שריפה בארון הזה, עלולה לשרוף או לא להגיד את זה, אבל ללכוד 30 או 40 תלמידים.

נזאר אבו עקל: בואו נסתכל על התמונות.

עינת וילף: רן, יש לי שאלה אליך.

עינת וילף: לכל הליקויים האלה יש תקציב לתיקון?

רן קליימן: לא רק שיש תקציב, תראי, למשרד, לי כאחראי על הביטחון והבטיחות, יש לי תקציב לדברים מסוימים.

רן קליימן: אני באתי ואמרתי להם – תשמעו, יש לכם פה את הרשימה של הדברים האלה, אני נותן לכם יד חופשית לכל מה שצריך, תתקנו, אני חוזר, ה- Matching בערערה אם אני לא טועה הוא 90 – 10, זה מימון כמעט מלא או 80 – 20.

עינת וילף: ומה נאמר?

רן קליימן: אני אומר, בשנה שעברה הם קיבלו.

רן קליימן: אחרי הדו"ח הזה הם קיבלו קרוב ל- 60,000 שקלים.

רן קליימן: יעשו, ימשיכו לעשות, עוד פעם, קיבלנו הבטחה.

מוחמד יונס: מי זה הם?

מוחמד יונס: מי זה הם?

רן קליימן: הרשות.

מוחמד יונס: אנחנו לא ראינו כלום.

עינת וילף: הרשות קיבלה 60,000 שקל?

רן קליימן: את יכולה לראות גם.

מוחמד יונס: אנחנו חיים בציפייה, זה שש שנים, שיש לנו בית-ספר חדש.

מוחמד יונס: זה מה שאני יודע.

מוחמד יונס: כבר שש שנים שאנחנו שומעים שבונים לכם בית-ספר חדש.

מוחמד יונס: ועל זה אנחנו בונים.

רן קליימן: זה דו"ח שבוצע ב- 24.10, כל אלה בעיות בקדימות אחת.

רן קליימן: בדו"ח של ה- 2.11, כבר אין קדימות אחת.

רן קליימן: זאת אומרת, הם טיפלו בזה.

רן קליימן: כשהוא מדבר על מטפים, מטפי כיבוי אש יהיו שלמים.

רן קליימן: פה היתה בעיית מטפים, פה היא כבר נפתרה.

שלומית מצליח: אני יכולה לדבר?

שלומית מצליח: אני שלומית מצליח, ממינהל הפיתוח, משרד החינוך.

עינת וילף: בסדר, תכף אנחנו נשמע.

נזאר אבו עקל: זאת החצר של בית-הספר, תסתכלו על המפגעים שיש פה, זה ממש מסוכן.

נזאר אבו עקל: אני מדלג, חצר אחורית, היא מאוד בעייתית.

נזאר אבו עקל: חצר אחורית בנויה מטרסות, יש שם בצמוד, דיר צאן.

נזאר אבו עקל: בית-הספר הוא לא סטרילי, גובה המעקות הוא לא תקני, אנשים זרים יכולים לחדור לתוך בית-הספר, ילדים יכולים לטפס.

נזאר אבו עקל: בחצר הזאת יש סיכוי להימצאות נחשים, עקרבים.

נזאר אבו עקל: לא הייתי מגדיר את זה כבית-ספר, בכלל.

נזאר אבו עקל: כי אם אני מסתכל על התמונה הזאת ואני רואה פה את כל הטרסות שיש פה, עם כל הצמחייה המסוכנת, אין לי מילים.

עינת וילף: מאחר ונותרו לנו עשר דקות, אני מציעה שנתחיל להביא את זה לידי סיום.

נזאר אבו עקל: אני רק מסכם.

נזאר אבו עקל: רק מסכם.

עינת וילף: OK, משפט אחרון.

נזאר אבו עקל: OK.

נזאר אבו עקל: לגבי הצד השני, הצד הקונסטרוקטיבי.

נזאר אבו עקל: נצפו בבית-הספר סדקים אלכסוניים המעידים על שקיעה של סמך.

נזאר אבו עקל: אני מציע, בגלל שהמבנה הזה מאוד ישן ונבנה מכספי תרומות, לא היו לו תוכניות קונסטרוקציה, לא היו לו בדיקות בטון ויסודות, מציע לאשר אותו קונסטרוקטיבית במידה ומחליטים להמשיך אתו ולתקן את כל המפגעים, כמובן שניתן לתקן את כל המפגעים.

נזאר אבו עקל: במידה ורוצים להשקיע בלהכשיר אותו מבחינה קונסטרוקטיבית, צריך לחזק אותו, צריך לעשות לו בדיקות רנטגן שבעצם מצלמות את הבטון ומראות כמה ברזל יש בתוך הבטון ומה סוג הבטון ודבר אחד שכרגע, במצב הנוכחי, אני לא רואה שבית-הספר הזה יכול לשרת את התלמידים.

נזאר אבו עקל: יש מלא, פשוט לא מצגת אחת, לא שעה אחת מספיקה בשביל להציג את הבעיות שיש בבית-הספר, אבל כולכם ראיתם את התמונות.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: שלומית, בבקשה.

שלומית מצליח: אני רוצה לציין שמשרד החינוך לא אמר לא על לבנות עוד שש כיתות נוספות למבנה החדש שנמצא עכשיו בבנייה.

שלומית מצליח: אבל כבר ב- 2011.

עינת וילף: אז רק שאני אבין.

עינת וילף: המבנה שנבנה עכשיו ושנאמר לבית-הספר הזה שהוא לא יאכלס אותו, האם הולכים לבנות עוד שש כיתות?

שלומית מצליח: אנחנו, היתה ישיבה ב- 4 לדצמבר 2011, עם המועצה, וביקשנו מהם שיגישו דו"ח מהנדס קונסטרוקטור, שיוכיח שבאמת בית-ספר עראבת הוא לא ראוי לשימוש.

עינת וילף: בלי קשר.

עינת וילף: האם יש כוונה, נכונות, להוסיף שש כיתות במבנה הקיים?

שלומית מצליח: יש נכונות.

שלומית מצליח: ברגע שנקבל את הדו"ח הזה ונראה, אני רוצה לציין שהדו"ח הזה לא רק צריך להראות שבאמת המבנה הזה הוא לא, הוא לא יציב או שהוא יקרוס מחר בבוקר, אלא אם נראה שמבחינה כלכלית עדיף לבנות שש כיתות מאשר לשפץ את המבנה הזה, אז אנחנו נאשר את זה.

עינת וילף: מתי תעשו את הבדיקה הזו?

שלומית מצליח: ברגע שיגישו לנו את הדו"ח.

פתחי מרזוק: אנחנו.

פתחי מרזוק: אנחנו.

עינת וילף: המועצה צריכה להגיש את הדו"ח?

שלומית מצליח: כן.

עינת וילף: אתם תוך שבועיים מגישים את הדו"ח-?

פתחי מרזוק: דו"חות, לא דו"ח.

עינת וילף: בסדר.

ג'מאל זחאלקה: עינת, סליחה, יש פה משהו לא הגיוני.

ג'מאל זחאלקה: החבר'ה, יש להם מכתב משנת 2006, שאין מה לשפץ ובונים חדש.

ג'מאל זחאלקה: כבר ב- 2006 הוחלט שהשיפוץ הוא לא כלכלי.

ג'מאל זחאלקה: אז מה נתחדש?

ג'מאל זחאלקה: המצב נעשה רק יותר גרוע.

קריאה: מנהל האגף שלך, הוא חתום עליו, שי כנעני, חתום עליו.

קריאה: הוא חתום עליו, הוא אומר שהוא לא ראוי שאנחנו מחליפים אותו, בונים בית-ספר חדש.

קריאה: אנחנו עכשיו צריכים לשפץ?

קריאה: הוא לא ראוי לשיפוץ.

עינת וילף: יש לי שאלה, באמת.

עינת וילף: אני רואה את המכתב הזה גם כאן.

עינת וילף: אם הוא קיים משנת 2006 ובאמת, המצב לא השתפר מאז, למה צריך בית-ספר חדש?

שלומית מצליח: אני חייבת לציין שכל שנה אנחנו בודקים את הבקשות של כל הרשויות, בודקים אותן מחדש ולפעמים משנים החלטות.

שלומית מצליח: זה שנעשתה החלטה בשנת 2006, זה לא אומר שאי-אפשר לשנות אותה.

שלומית מצליח: ב- 2009 התקבלה החלטה לבנות מבנה חדש לבית-ספר אלהלאל.

שלומית מצליח: בית-ספר אלהלאל בזמנו היו בו 14 כיתות, לעומת בית-ספר עראבת שהיו בו רק שש כיתות.

מוחמד יונס: איפה יש 16?

שלומית מצליח: בשנתיים האחרונות, ווסתו הכיתות כך.

מוחמד יונס: יש לך 11 ו- 11.

שלומית מצליח: היום.

שלומית מצליח: אבל ב- 2009 היו שש כיתות.

מוחמד יונס: יש כיתות של חינוך מיוחד שמשותף לשני בתי-הספר, בסך-הכל יש לך אצלנו 306 תלמידים ושם 308 תלמידים.

עינת וילף: רק שאני אבין כי בסוף זה הפיתרון.

עינת וילף: כלומר, לצורך העניין, אם המועצה מגישה עוד שבועיים דו"ח.

מוחמד יונס: היא לא תגיש, כבודה.

עינת וילף: למה לא?

מוחמד יונס: כי זה כבר שנתיים.

עינת וילף: אם המועצה מגישה עוד שבועיים דו"ח, בהנחה שהדו"ח הזה מראה מה שאנחנו רואים פה, תוך כמה זמן מתקבלת החלטה של משרד החינוך לבנות את שש הכיתות הנוספות ובתוך כמה זמן היא מבוצעת?

שלומית מצליח: להחליט את ההחלטה זה תוך כמה ימים, לדעתי, ולהוציא הרשאה זה גם, תוך כמה ימים, שבועות.

עינת וילף: ובפועל, הבנייה-?

עינת וילף: במינימום-?

שלומית מצליח: כמה חודשים.

פתחי מרזוק: אנחנו מוכנים להשקיע חצי מיליון שקל מתקציב המועצה, גם לעזור למחלקת הבינוי.

פתחי מרזוק: אני משקיע 400,000 שקל עכשיו בשיפוצים, שזה לא שווה, אני מוכן להשתתף.

עינת וילף: רק רגע.

עינת וילף: אתה אומר שאתה הולך בקיץ הקרוב להשקיע חצי מיליון, 400,000 שקלים בשיפוץ בית-הספר, בכל מקרה?

עינת וילף: אני שואלת.

פתחי מרזוק: גברתי, אם ייתנו לנו לבנות, אני רוצה להגיד את דבריי מההתחלה.

פתחי מרזוק: מההתחלה, תני לי להתחיל מההתחלה.

עינת וילף: אנחנו כבר לא כל-כך בהתחלה.

פתחי מרזוק: הם דיברו, אבל המועצה, חשוב מאוד לשמוע את המועצה.

עינת וילף: ובכל-זאת, אני רוצה כן להגיע, כי אנחנו בסוף בדיון מהיר צריכים להגיע לסיכום.

עינת וילף: אתה 400,000 שקלים, יש לך תקציב.

פתחי מרזוק: לשיפוץ.

עינת וילף: לשיפוץ, ואתה עושה את זה הקיץ, בכל מקרה-?

פתחי מרזוק: נכון.

פתחי מרזוק: על-פי הדו"חות שיש.

עינת וילף: על-פי הדו"חות, יש לנו גם את הדו"חות של משרד החינוך, גם את הדו"חות שלכם.

פתחי מרזוק: בדיוק, בדיוק.

עינת וילף: אתה מוציא את הכסף הזה במלואו בקיץ הזה.

פתחי מרזוק: כבר יצא מכרז.

עינת וילף: OK.

עינת וילף: במקביל, עוד שבועיים, אתה מגיש דו"ח למשרד החינוך, למה לדעתך ראוי שיהיה שש כיתות חדשות.

עינת וילף: שזה יהיה באותו מבנה של אותו בית-ספר, כן?

עינת וילף: הם יחלקו בעצם את אותו מבנה.

שלומית מצליח: זה שני בתי ספר שהתאחדו לבית-ספר אחד.

עינת וילף: רק רגע.

עינת וילף: את מבקשת מבתי-הספר להתאחד או פשוט שני בתי-ספר יהיו באותו מבנה?

שלומית מצליח: ודאי, לא.

שלומית מצליח: שני בתי-הספר יהפכו לבית-ספר אחד של 18 כיתות.

עינת וילף: רק שאני אבין.

עינת וילף: זה התנאי של משרד החינוך לבניית הכיתות הנוספות?

שלומית מצליח: מה, שני בתי-ספר יפעלו במבנה אחד?

עינת וילף: אני שואלת.

שלומית מצליח: הם יתאחדו לבית-ספר אחד.

עינת וילף: הדברים האלה קורים?

עינת וילף: אני שואלת, האם זה התנאי של משרד החינוך, לבניית שש הכיתות.

עפו אגבאריה: זה לא נראה מוגזם, 600 תלמידים בבית-ספר יסודי אחד?

שלומית מצליח: הרבה בתי-ספר יש להם 18 כיתות.

שלומית מצליח: בהרבה, רוב בתי-הספר.

מסעוד גנאים: אבל יש דבר יותר בסיסי, המועצה היתה אמורה להגיש דו"ח על המצב של בית-הספר.

מסעוד גנאים: נכון?

שלומית מצליח: נכון.

מסעוד גנאים: אז זו השאלה שצריכה להיות מופנית.

עסאם יונס: אתה מצד אחד רוצה, אתה מצד אחד רוצה לשפץ, מצד אחר אתה רוצה לפסול.

עסאם יונס: אז תחליט, או שאתה פוסל, את בית-הספר, ומצד אחד מגיש דו"ח לפסילה, מצד אחר, אתה משפץ.

עסאם יונס: תחליט.

עסאם יונס: איך זה אפשרי?

עינת וילף: עסאם, תראה, אני אגיד לך דבר אחד, אני לא מסכימה עם איך שאתה מציג את הדברים האלה בכלל.

עינת וילף: קודם כל, גם עם הדרך שבה אתה מתנהל.

עינת וילף: אבל שיהיה ברור, צריך גם וגם.

עינת וילף: אתם עצמכם ראיתם שלבוא ולהגיד – לא נשפץ כי יבנו, זה לא דרך חכמה להתנהל.

עינת וילף: צריך לשפץ, נקודה.

עינת וילף: במקביל, יש לנסות להביא לבניית שש הכיתות הנוספות.

עינת וילף: לבקש לעשות או-או, אני, המלצתי לכם – לא התנהלות חכמה.

עינת וילף: גם תדאגו שיהיה שיפוץ וגם תפעלו שיהיו את שש הכיתות.

פתחי מרזוק: גברתי, אנחנו, האחריות על הבתי-ספר בעארה, היא אחריות של המועצה, אחריות משותפת של המועצה ושל משרד החינוך.

פתחי מרזוק: אנחנו מתנהלים ביחד זה אחריות קולקטיבית של שני הגופים.

פתחי מרזוק: אנחנו מבחינת בטיחות ובינוי וכל הדברים האלה, הם מבחינה פדגוגית, זה משרד החינוך, גם הבנייה היא מתבצעת על-ידי משרד החינוך.

פתחי מרזוק: יש בעיה בעארה.

פתחי מרזוק: שני בתי-הספר הם ישנים מאוד, הם לא מקובלים ללימודים.

פתחי מרזוק: אבל במצב הקיים, איך שאומרים, אנחנו עובדים במה שיש.

פתחי מרזוק: אין מקום לשלוח את הילדים, או לשים אותם בכביש, או לשפץ את בתי-הספר וכל שנה לתפור אותו ולחזק אותו.

פתחי מרזוק: יש במה שאומר, אנחנו רק בשנה שעברה, בסוף השנה, בחודש 11, העמדנו את בית-הספר בשיפוצים ועמד בתנאי בטיחות, היינו בודקים וקיבלנו אישור, מה שיש לך ביד.

פתחי מרזוק: יכול להיות שהמצב גם כן, מהיום הוא לא בסדר.

פתחי מרזוק: אז ככה.

עינת וילף: אני רוצה לשאול בהקשר זה את משרד החינוך.

עינת וילף: האם, וכדי שהדברים יהיו ברורים.

עינת וילף: אם בית-הספר משקיע, המועצה משקיעה 400,000 שקלים לשיפוץ, לצורך שנת הלימודים הקרובה, האם מובטח שמשרד החינוך לא יחזיק את זה כנגד המועצה, ויעכב את בניית שש הכיתות הנוספות?

שלומית מצליח: זאת השקעה של הרשות?

עינת וילף: לא, התקצוב של שש כיתות.

עפו אגבאריה: זה שלכם, אבל יש תקציב לשש כיתות.

עינת וילף: אני רוצה להבטיח שזה שהמועצה תקציב כסף לשיפוץ, לא יבוא על חשבון ההחלטה של משרד החינוך לבנות את שש הכיתות הנוספות.

שלומית מצליח: ההחלטה של משרד החינוך תהיה אך ורק על-סמך הדו"ח שיוגש לנו.

עינת וילף: אבל הדו"ח הזה לא יחזיק כנגד המועצה את זה שהיא תטפל בליקויים באמצעות שיפוץ.

שלומית מצליח: הדו"ח שקיים היום, מה מצב בית-הספר כיום, לפני השיפוץ.

עינת וילף: כלומר, גם אם המועצה משקיעה בשיפוץ, משרד החינוך ימשיך לבנות את הכיתות על בסיס הדו"ח לפני השיפוץ.

שלומית מצליח: OK.

שלומית מצליח: ואני רוצה שוב להדגיש שמדובר באיחוד שני בתי-ספר, שזה יהיה ברור.

עפו אגבאריה: זה התוכנית?

שלומית מצליח: אני מבינה בית-ספר אחד של 18 כיתות, כן.

פתחי מרזוק: גברתי, משרד החינוך העמיד שני תנאים, על-מנת לתת לנו תקציב לבנות את שלב ג' בבית-הספר החדש.

פתחי מרזוק: בית-הספר החדש, יש לנו תוכניות, יש רישיון, יש הכל.

פתחי מרזוק: אם ייתנו לנו כסף, בחמישה חודשים אני בונה את שלב ג' ואני מאכלס את בית-הספר שם.

עפו אגבאריה: אז הכדור אצל משרד החינוך.

פתחי מרזוק: הם נותנים לנו שני תנאים, דוקטור, שני תנאים.

פתחי מרזוק: תנאי אחד, שגורם מוסמך יפסול את בית-הספר, שהוא לא ראוי לשימוש, אז אנחנו הזמנו בדיקה לצורך העניין והתנאי השני הוא עלות שיפוץ קולקטיבית של המבנה, כאילו חיזוקים, היא עולה יותר מאשר עלות הבנייה.

פתחי מרזוק: גם את הדו"ח הזה, הבאנו מהנדס שיבדוק את הנושא, שיוציא לנו דו"ח, על-מנת לעשות יסודות חדשים.

עינת וילף: זה מהנדס של מכון התקנים?

פתחי מרזוק: המהנדס הוא משלנו, הזמנו בדיקת מכון התקנים.

רן קליימן: אנחנו הזמנו.

עינת וילף: אבל אתם הזמנתם ממכון התקנים?

פתחי מרזוק: עכשיו אנחנו הזמנו, כן.

פתחי מרזוק: אנחנו, מתוך אחריות, מתוך אחריות לילדים שלנו, כי יכול להיות שהורי הילדים חושבים שהמועצה לא איכפת לה מהילדים, יכול להיות שהם חושבים, אבל זה טעות חמורה שהם חושבים את המחשבה הזאת.

פתחי מרזוק: המועצה, מתוך אחריות, זה ילדים שלנו, איכפת לנו מהם.

פתחי מרזוק: מתוך אחריות, אנחנו רוצים, כמועצה השנה, לא משרד החינוך, אני אומר, 1,600,000 שקל, שיפוצים לבתי-הספר עארה ערערה.

עינת וילף: אני סוגרת את הדיון אתם מוזמנים להישאר כאן לשוחח.

עינת וילף: אתה יכול משפט אחד אחרון?

מסעוד גנאים: דבר בסיסי.

מסעוד גנאים: לפני שמשפצים, לפני שבונים, קודם כל דו"ח.

מסעוד גנאים: אמרת להזמין, איפה?

מסעוד גנאים: לא עשית דו"ח, לא עשית בדיקה.

מסעוד גנאים: אז איך אתה מחליט לשפץ?

פתחי מרזוק: יש לנו דו"ח של מכון התקנים, שהביא אותו משרד החינוך.

פתחי מרזוק: יש להם דו"ח.

מסעוד גנאים: אבל אני ראיתי תשובה.

מסעוד גנאים: בתשובה לשאילתה שלי, היית אמור להגיש דו"ח למשרד החינוך.

עינת וילף: אני מצטערת, אני סוגרת את הדיון.

עינת וילף: אני רוצה להקריא את המסקנות.

נסים אבו ואסל: גברתי, רק שתי מילים, כאיש חינוך.

עינת וילף: OK, שתי מילים.

נסים אבו ואסל: מאוד מאוד מצער אותי, כאיש חינוך, שדואג לילדים שלו בשמונה שלא יאחרו להיכנס לכיתה, לראות את משרד החינוך עומד בצד ועומד בצד הלא נכון בנוגע לכל הדברים האלה.

נסים אבו ואסל: אני הייתי רוצה לראות את משרד החינוך מזעזע ובא אצלנו לכפר לבדוק במו עיניו מה הולך שם.

נסים אבו ואסל: זו בסך-הכל נסיעה של חצי שעה ואתה בא עם דו"חות שהם לצערי הרב לא נכונים.

רן קליימן: איך אתה אומר את זה?

רן קליימן: אתה יודע כמה פעמים הייתי?

רן קליימן: מה אתה מדבר?

נסים אבו ואסל: תמונה שווה אלף מילים.

נסים אבו ואסל: אז האם התמונות האלה משקרות?

עינת וילף: טוב.

עינת וילף: אנחנו סיימנו בזאת.

עינת וילף: אני קוראת את דברי הסיכום של הדיון המהיר.

עינת וילף: קודם כל, המטרה היא בסך-הכל להתקדם ולכן מה שאני מבקשת זה ככה – המועצה אמרה כאן לפרוטוקול שתוך שבועיים יוגש דו"ח ביחס לבית-הספר, דו"ח למשרד החינוך.

עינת וילף: אני מבקשת שהעתק יישלח לוועדת החינוך.

עינת וילף: דו"ח שיעשה עם מהנדס מטעם מכון התקנים, כך שאין עוררין על המעמד שלו, שיבהיר את הצורך, ככל הנראה בכך שבית-הספר במצב הקיים אינו ראוי לשמש לבית-ספר לאורך זמן.

עינת וילף: הדו"ח הזה יוגש למשרד החינוך.

עינת וילף: משרד החינוך כאן התחייב שתשובתו לדו"ח הזה תינתן תוך ימים ספורים ובהנחה שהתשובה היא שאכן נדרש להרחיב את בית-הספר הקיים החדש, בשש כיתות נוספות, זאת תהיה ההחלטה וההרשאה תיעשה גם היא תוך כמה ימים ונאמר כאן גם על-ידי המועצה, הביצוע תוך מספר חודשים.

פתחי מרזוק: נכון.

עינת וילף: אני מבקשת שכל הדברים האלה, העתקים יישלחו לוועדה.

עינת וילף: העתק מההחלטה, העתק מההרשאה והודעה על תחילת ביצוע.

עינת וילף: אני מבקשת שהכסף שהולך לשיפוצים, 400,000 שנאמרו כאן על-ידי המועצה, שבית-הספר ישופץ.

עינת וילף: משרד החינוך, אני חוזרת על זה גם בדיון, משרד החינוך התחייב שהשיפוץ של בית-הספר על-ידי המועצה אינו כרוך, לא קשור ולא יפגע בזכותם של התלמידים לבית-ספר חדש.

שלומית מצליח: אבל אולי כדאי לחכות עם השיפוץ הזה עד הדו"ח.

שלומית מצליח: זאת אומרת, אם יוחלט כן לבנות את השש כיתות, אז למה לשפץ?

עינת וילף: אבל גם את אומרת שהשש כיתות זה לא מחר בבוקר.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, אם את אומרת ככה שהבית-ספר הוא פסול.

שלומית מצליח: שווה להשקיע 400,000 שקל לכמה חודשים?

שלומית מצליח: אני לא יודעת.

קריאה: את יודעת שזה לא שווה להשקיע 400,000 שקל.

נזאר אבו עקל: אבל אם ילד אחד יאבד את העין שלו, לא שווה כל הכסף הזה, על מה אנחנו מדברים?

נזאר אבו עקל: על חיי הילדים.

נזאר אבו עקל: שריפה אחת יכולה לקרות מחר בבוקר.

רן קליימן: אני מציע שבעיות בקדימות אחת שבאמת יכולות לגרום לסכנת חיים יטופלו, אבל מעבר לזה, דברים שאפשר לחיות אתם מספר חודשים - - -

קריאה: אנחנו כבר חודש בשביתה, אנחנו נהיה עוד שנתיים בשביתה.

עינת וילף: אני בכל-זאת, אני מבינה את זה, מבינה את שאלת השביתה.

ג'מאל זחאלקה: יש לי רק הערה אחת בקשר לסיכום.

ג'מאל זחאלקה: שלא יובן מהסיכום שוועדת החינוך תומכת בביטול בית-הספר כליל ואיחוד שני בתי-הספר.

עינת וילף: לנו אין עמדה בנושא הזה.

עינת וילף: משרד החינוך הבהיר שזה התנאי, אחרי זה יירצו להיאבק בזה?

קריאה: ההורים לא מסכימים.

קריאה: זה בבדיקה.

עינת וילף: אדוני, אם אתה לא, אני מאוד מצטערת, איזה מין.

קריאה: גברתי תיתן לי רק שתי מילים?

עינת וילף: לא, אני מצטערת.

עינת וילף: אני חייבת ללכת.

עינת וילף: אתם אחרי זה מוזמנים להישאר ולדון.

עינת וילף: הדו"ח הזה יוגש אלינו, יישלח אלינו.

עינת וילף: תוך שבועיים.

עינת וילף: שבועיים.

עינת וילף: השיפוץ של בית-הספר, אני כן ממליצה, אם משרד החינוך מוכן להתחייב שהדברים ייעשו מהר, אז אפשר לבחון על שיפוץ בקדימויות.

עינת וילף: אני חושבת שנכון שהשיפוץ ייעשה במלואו ובמקביל ייבנו שש הכיתות הנוספות.

עינת וילף: ההורים כבר אומרים לנו שהם הולכים לנהל מאבק נגד איחוד בית-הספר, אז פתאום זה ייקח עוד שלוש שנים, שבהן זה כבר לא תלוי במשרד החינוך.

עינת וילף: ולכן, השיפוץ צריך להיעשות במלואו, כפי שהובטח כאן, 400,000 שקלים, גם דברים בקדימות אחת, גם הדברים שמאפשרים לימודים.

עינת וילף: במקביל, מתקיים כל הנושא של משרד החינוך.

עינת וילף: משרד החינוך מבהיר שבניית שש הכיתות הנוספות היא חלק מאיחוד שני בתי-הספר.

עינת וילף: אם ההורים רוצים להיאבק נגד זה, זה כבר נושא אחר, שלא קשור לזה שיהיה בית-ספר עומד ויהיה בית-ספר משופץ ומה יקרה בדרך, זה כבר המאבקים.

קריאה: גברתי, הם יכולים לשפץ את בית-הספר, אבל מבחינת פיקוד העורף, בית-הספר לא ראוי להיות בית-ספר.

רן קליימן: מאיפה אתה מביא את זה?

קריאה: לפי הדו"חות.

קריאה: יש דו"חות.