ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 559, 2012-06-04 11:00

אמנון כהן: שלום לכולם.

אמנון כהן: שבוע טוב.

אמנון כהן: אני פותח את הדיון של ועדת הפנים והגנת הסביבה.

אמנון כהן: הנושא הוא: הצעה לסדר היום (דיון מהיר): עקירת 350 שתילים של עצי זית בכפר ערערה, של חבר הכנסת חנא סוייד.

אמנון כהן: חבר הכנסת ביקש.

אמנון כהן: הנשיאות אישרה.

אמנון כהן: אנחנו, על-פי התקנון, מחויבים לקיים את הדיון ואנחנו מקיימים את הדיון.

אמנון כהן: לפני שנקיים את הדיון, בתחילת הדברים, כבוד חבר הכנסת חנא סוייד, תגיד במה מדובר.

אמנון כהן: נשמע את הצדדים, ונקבל החלטות.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

חנא סוייד: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חנא סוייד: בוקר טוב לכולם.

חנא סוייד: ראשית כל, אני מודה לך ולצוות הוועדה על קיום וארגון הדיון הזה בהתאם לבקשתי.

חנא סוייד: כפי שאמרת, כפי שתיארת את הבקשה שלי, היא היתה לדון במקרה המצער, הבעייתי, החמור הזה, שבו 350 שתילי עץ זית נעקרו ממטע זיתים באדמות הישוב ערערה.

חנא סוייד: הישוב נמצא בנחל עירון, ואדי ערה.

חנא סוייד: והאדמות נמצאות במסגרת, מה שנקרא: אדמות אל-רוחה.

חנא סוייד: אדמות אל-רוחה היו בשנות ה-2000 היו הרבה סכסוכים, ואפילו עימותים, לגבי ההסדר של הקרקעות במובן זה של השימוש בקרקעות בין שימוש צבאי – כי יש שם שטחים צבאיים – לבין שטחים חקלאיים.

חנא סוייד: הסמיכות של השטחים הצבאיים עם השטחים החקלאיים, בזמנו, יצרו מערבולת, וחוסר וודאות וחוסר בהירות לגבי השימושים.

חנא סוייד: חקלאים שרצו להיכנס לקרקעות שלהם על-מנת לעבד אותן, נמנעו.

חנא סוייד: מנעו מהם להיכנס.

חנא סוייד: ובהרבה מקרים הצבא, בעת אימונים, היה נכנס לאדמות חקלאיות, וכמובן כניסה עם כלים צבאיים היתה גורמת נזקים למטעים של החקלאים.

חנא סוייד: אז היו מגעים בין הרשויות המקומיות, בין נציגויות של בעלי הקרקעות, לבין המדינה: משרד הפנים, הצבא.

חנא סוייד: בסופו של דבר, הגיעו להסדר מסוים.

חנא סוייד: ההסדר התייחס להסדרת שטחי השיפוט של הרשויות המקומיות השונות.

חנא סוייד: סיפוח של שטחים מסוימים לרשויות מקומיות שונות.

חנא סוייד: זה דבר ראשון.

חנא סוייד: הדבר שני והחשוב, זה הסדרת השימושים.

חנא סוייד: קביעה מדויקת של גבולות השטחים החקלאיים, ושל המחנה הצבאי.

חנא סוייד: ההסכם הזה פעל, כובד, במשך הרבה שנים.

חנא סוייד: אני חושב שהוא נחתם ב-2003-2002, ועד עכשיו הוא מכובד.

חנא סוייד: כל הצדדים מכבדים אותו.

חנא סוייד: לצערי הרב, כפי שאני כתבתי בבקשה שלי לדיון מהיר בסוגיה, לפני שלושה שבועות, נדמה לי, מטע זיתים של ראש המועצה לשעבר של ערערה, מר מוסטפא ג'מאל – הוא בדרך לכאן, לא יודע.

חנא סוייד: כנראה הם תקועים בשער.

עפו אגבאריה: הם תקועים בשער.

חנא סוייד: נעקרו 350 שתילים מהאדמה שלו.

חנא סוייד: אני חייב כאן להגיד שהוא מחזיק בקרקע.

חנא סוייד: כנראה שיש איזשהו סכסוך על הבעלות של הקרקע – בינו והמשפחה שלו, לבין מינהל מקרקעי ישראל.

חנא סוייד: אבל זה, כמובן, לא צריך להיות רלוונטי לעניין הזה.

חנא סוייד: כי במידה ויש סכסוך – בסדר.

חנא סוייד: אבל הצבא לא יכול להיכנס לקרקע ולעקור שתילי זיתים.

חנא סוייד: אין זה מסמכותו.

חנא סוייד: ואינני חושב שהצבא, גם אם מישהו יטען ככה, הוא מבצע פעולות וצווים של עקירת עצים.

חנא סוייד: אני חושב שזה דבר שלא ייעשה.

חנא סוייד: זו פגיעה חמורה ברכוש של האנשים, של בעלי המטע.

חנא סוייד: זה אי-כיבוד הסכם אל-רוחה, שתיארתי אותו, ושכובד, בדרך-כלל, עד עכשיו.

חנא סוייד: לכן, יש כאן דבר ומעשה חמור שצריך לגנות אותו.

חנא סוייד: וצריך למצוא דרך כלשהי לפצות את בעלי המטעים שנגרמו להם הפסדים גדולים.

חנא סוייד: אני מציע, אדוני היושב-ראש, שאנחנו נשמע את הפרטים מפי האנשים, מפי בעלי המטע שהגיעו בינתיים, מר מוסטפא ג'מאל, כפי שתיארתי אותו – ראש המועצה המקומית לשעבר בערערה.

חנא סוייד: יש פה נציג של המועצה המקומית ערערה.

חנא סוייד: יש גם עורך-דין שמייצג את בעלי - - -

אמנון כהן: מי הנציג של המועצה עכשיו?

אמנון כהן: לא לשעבר.

פתחי מרזוק: אני.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

אמנון כהן: מה קרה שם?

פתחי מרזוק: מה שקורה זה שלא פעם ראשונה שדבר כזה קורה, שהצבא נכנס לשטחים, למטעים החקלאיים שלנו, של תושבי ערערה, ומקלקל לנו את השטחים.

אמנון כהן: השטחים שלכם?

פתחי מרזוק: כן.

פתחי מרזוק: השטחים שלנו, שאנחנו מעבדים אותם.

פתחי מרזוק: יש לנו מטעי זיתים.

פתחי מרזוק: גם השנה הרגו כמה פרות באזור, במרעה.

אמנון כהן: כתוב לי פה, מהצבא, שהם לא פעלו.

אמנון כהן: אני הזמנתי את הצבא, ויש לי פנייה מהצבא שבפעם הזו – שדיברת על 350 שתילים – שזו לא עבודה של הצבא.

פתחי מרזוק: 350 שתילים.

אמנון כהן: כן, 350.

פתחי מרזוק: גם שמעתי שהצבא הגיש התנצלות על הדבר.

קריאה: כן, הצבא – אפשר להיכנס - - -

אמנון כהן: אתם אומרים צבא, ואני הזמנתי את הצבא, והם אומרים: לאחר בדיקה שערכנו, עולה כי עקירת השתילים היא פעולה של מינהל מקרקעי ישראל ושל הסיירת הירוקה, בעקבות פלישה לאדמות מדינה, ללא שום קשר לצה"ל.

אמנון כהן: ככה נאמר על-ידי הצבא.

אמנון כהן: לכן, אני לא יודע, היתה פלישה שם, אני מבין.

אמנון כהן: בעקבות הפלישה, אז צריכים – במקום שיש פלישה, מפנים מה שצריך לפנות.

אמנון כהן: וזה לא צבא, זה גופים אחרים שאחראים, אמונים על קרקעות המדינה.

אמנון כהן: מינהל מקרקעי ישראל.

אמנון כהן: ככה זה נאמר.

אמנון כהן: אם תגיד לי שזה לא נכון, נבדוק.

פתחי מרזוק: בוודאי לעורך-הדין יש מסמכים יותר ממני.

אמנון כהן: אנחנו מדברים עם האנשים קודם.

אמנון כהן: עורכי-הדין אחר-כך ידברו.

פתחי מרזוק: אבל בגדול: אנחנו על השטחים, יש לנו הסכם שנקרא: הסכם רוחה, שנעשה בשנת 2000 - - -

אמנון כהן: זה גולש מהסכם אל-רוחה?

אמנון כהן: פלשתם לעוד קצת?

חנין זועבי: לא.

פתחי מרזוק: זה בהסכם אל-רוחה.

אמנון כהן: בתוך ההסכם.

פתחי מרזוק: כן, זה בהסכם אל-רוחה.

אמנון כהן: מה אומר הסכם אל-רוחה?

אמנון כהן: אתה הסברת את זה, אמנם.

פתחי מרזוק: ההסכם אומר שהאדמות חוזרות לידי התושבים.

פתחי מרזוק: שאנחנו חוזרים לעבד אדמות, ולהחזיק באדמות לצרכי חקלאות.

פתחי מרזוק: וגם באזור עצמו - - -

חנא סוייד: אין ויכוח שהאדמה המדוברת במקרה הזה היא לא שטח - - -.

חנא סוייד: אין ויכוח על זה.

אמנון כהן: זה שטח של מינהל מקרקעי ישראל, לא שטח צבאי.

אמנון כהן: לכן, הצבא לא נכנס פה.

חנא סוייד: הסכם רוחה הסדיר שני דברים: דבר ראשון, כפי שאמרתי, חילק את השטחים שם לתחומי השיפוט של הרשויות המקומיות השונות.

חנא סוייד: דבר שני, קבע גבולות – איפה שטח צבאי, ואיפה שטח אזרחי.

חנא סוייד: האדמות האלה, המדוברות, הן בשטח האזרחי.

אמנון כהן: הבנתי.

חנא סוייד: כלומר, כניסה של הצבא לשם נעשית שלא ברשות.

אמנון כהן: לא היתה של הצבא, אבל בוא נראה.

פתחי מרזוק: גם באזור, אדוני, על-פי תכנית תמ"א 6, שבאה להסדיר את כל העניין של אזור ואדי-ערה, שם, בסמוך למקום הזה, צריך להיות אזור תעסוקה אזורי לכל ואדי-ערה.

עפו אגבאריה: אזור תעשייה.

פתחי מרזוק: תעשייה.

קריאה: תעסוקה.

פתחי מרזוק: תעסוקה, תעשייה, לא משנה.

פתחי מרזוק: זה לכל ואדי ערה – ערה, ערערה, אום אל-פחם, - - -.

פתחי מרזוק: שזה אומר שהאדמות האלה מחוץ להסדרים של הצבא ולדברים האלה, וזה אזור שנמצא בידינו.

פתחי מרזוק: לצערי הרב, כל הזמן הצבא מציק לנו.

פתחי מרזוק: גם את הסכם אל-רוחה לא כיבדו במלואו.

פתחי מרזוק: גם הסכם אל-רוחה לא כובד במלואו על-ידי המדינה.

פתחי מרזוק: הוא כובד חלקית, אבל לא כולו.

עפו אגבאריה: זה הצבא, או שהיו גם גורמים של מינהל מקרקעי ישראל, כפי שהיושב-ראש מדבר?

פתחי מרזוק: אני לא יודע.

פתחי מרזוק: ספציפית, אני לא יודע את הבעלות על האדמה אם זה של מינהל מקרקעי ישראל או לא.

פתחי מרזוק: אולי מר ג'מאל מוסטפא ומר אבו חוסיין יודעים יותר טוב ממני.

אמנון כהן: מר ג'מאל מוסטפא ידבר אחר-כך.

אמנון כהן: אני רוצה לשמוע את מינהל מקרקעי ישראל, הנציג פה.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

אמנון כהן: לי נאמר שהצבא אמר שזה לא הם.

אמנון כהן: לכן, אני רוצה לדעת מי.

שי קרפ: קוראים לי שי.

שי קרפ: הצבא לא ביצע את הפינוי.

שי קרפ: את הפינוי ביצענו אנחנו – מינהל מקרקעי ישראל עם הסיירת הירוקה.

אחמד מלחם: באיזה תאריך עשיתם את זה?

אמנון כהן: אדוני, תן לו לדבר עכשיו.

אמנון כהן: שאלות אחר-כך.

שי קרפ: אני אכניס אתכם - - - של הסיפור הזה: ב-22 לאפריל בוצעה פלישה טרייה - - -

אמנון כהן: פלישה טרייה.

שי קרפ: פלישה טרייה – בהגדרה על-פי חוק המקרקעין – לחלק מחלקה 18, בגוש 12/150.

שי קרפ: הקרקע שאנחנו מדברים עליה נרכשה על-ידי מדינת ישראל.

אמנון כהן: היא לא בהסדר אל-רוחה?

שי קרפ: לא.

שי קרפ: אחרי זה אני אכניס אותך להסדר אל-רוחה.

שי קרפ: נרכשה על-ידי מדינת ישראל בשנות החמישים.

שי קרפ: אנחנו עשינו את הבדיקות מבחינת - - -

עפו אגבאריה: נרכשה?

שי קרפ: נרכשה על-פי חוק חאראם.

קריאות: - - -

אמנון כהן: תנו לו רגע.

אמנון כהן: אני רוצה ללמוד.

אמנון כהן: אתם בקיאים, אני לא בקיא.

אמנון כהן: אני רוצה ללמוד את הסוגיה.

שי קרפ: אנחנו עשינו את כל הבדיקות הנדרשות במחוז מבחינת זיהוי השטח, ובדיקת נתוני הבעלות.

שי קרפ: אחרי - - - ששלנו גם יצר קשר עם מפקח של הסיירת הירוקה, עם אדם בשם מוסטפא, ביקש ממנו לפנות.

שי קרפ: ב-2 במאי, בביקורת נוספת התברר שרוב השטח, רוב העצים נעקרו עצמית.

שי קרפ: וגם הבזנטים, רובם נלקחו.

עפו אגבאריה: מה זה בזנטים?

שי קרפ: בזנטים זה ברזלי זווית - - -

אמנון כהן: אתה אומר שהם נעקרו לבד?

שי קרפ: נעקרו לבד.

שי קרפ: פינוי עצמי.

שי קרפ: ב-3 למאי אנחנו עשינו - - -

אמנון כהן: זאת אומרת, לאחר פנייה שלכם.

שי קרפ: לאחר - - -

אמנון כהן: לאחר פנייה שלכם שאמרתם שהם פלשו, אתה אומר שהם לקחו את זה ברצינות, ועקרו את זה.

שי קרפ: את הרוב.

שי קרפ: ב-3 במאי אנחנו באנו ועשינו את הסיום – למעשה, תפיסה של השטח, ופינוי כל מה שהיה בו.

שי קרפ: והשבנו את הקרקע.

אמנון כהן: מה האחוז של העצים שנשארו בשטח מתוך 350 עצים?

אמנון כהן: בערך.

שי קרפ: בערך 200.

שי קרפ: חצי, בערך.

שי קרפ: עכשיו להסכם אל-רוחה: השטח הזה נכלל בתוך שטח - - -

אחמד מלחם: לא, יש דברים שהם לא - - -

אמנון כהן: שנייה, תן לו לסיים.

אמנון כהן: יכול להיות שהוא מדבר הכול לא נכון.

אמנון כהן: זה לא משנה.

אמנון כהן: בוא נשמע עכשיו, ואחר-כך תגיד מה שיש לך להגיד.

שי קרפ: תודה.

שי קרפ: השטח הזה נכלל בתוך שטח אש 107.

שי קרפ: הסכמי אל-רוחה שנכללים על השטח הזה באמת הגדירו אפשרות לעבד את השטחים החקלאיים הפרטיים.

שי קרפ: לא ניתנה שום רשות לבן-אדם להיכנס לקרקע שלא שלו, ולבצע עיבוד, או אחזקה, או שימוש כלשהו, אם הוא לא קיבל את אישור בעל המקרקעין.

שי קרפ: במקרה הזה, המדינה היא בעלת המקרקעין.

שי קרפ: מי שנכנס, עשה את זה שלא ברשות, לא בסמכות.

שי קרפ: ואחרי ייעוץ משפטי, אנחנו באנו, ופינינו והשבנו את הקרקע למדינה, כמו שאנחנו צריכים לעשות על-פי תפקידנו.

אמנון כהן: הבנתי.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני, רצית לשאול שאלות.

אמנון כהן: אתה רצית לשאול שאלה.

קריאה: אני - - -.

קריאה: עורך-הדין חוסני ידבר.

קריאה: אם יחסר משהו, - - -

אמנון כהן: עורך-הדין חוסני.

אמנון כהן: מה שאתם רוצים.

אמנון כהן: אתה מייצג את המשפחות?

חוסני אבו חוסין: אני מייצג את המשפחות.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

חוסני אבו חוסין: אני רוצה לומר דבר פשוט: מה שנעשה כאן זה מעשה בריונות לשמו.

חוסני אבו חוסין: לא יותר ולא פחות.

אמנון כהן: איך אתה קובע את זה?

חוסני אבו חוסין: בריונות מטעם המדינה, מטעם מינהל מקרקעי ישראל, מטעם - - -.

חוסני אבו חוסין: אף-אחד לא בדק את הדברים.

חוסני אבו חוסין: כשמספרים כאן, בוועדת הפנים של הכנסת, פשוט צריכים להיות מוסמכים.

חוסני אבו חוסין: נתחיל מאל"ף: בשנת 1947 – ב-27 לספטמבר 1947 – החלקה הזאת, בשטח של 30 דונם, 531 מטר, נרשמה על שמו של מוסטפה ג'מאל – מוסטפה מסעוד ג'מאל – ומחמוד מסעוד ג'מאל.

חוסני אבו חוסין: יש כאן את הנסח המנדטורי שלפיו - - -

אמנון כהן: אבל הוא אומר שקנו אחר-כך.

אמנון כהן: יותר מאוחר קנו את הקרקע.

חוסני אבו חוסין: רק רגע.

חוסני אבו חוסין: אני אתחיל מההתחלה.

אמנון כהן: לא צריך.

אמנון כהן: אנחנו לא רוצים היסטוריה.

אמנון כהן: אני רק רוצה לדעת, כמו שאמרת: עשו לא בסמכות, ולא ברשות.

אמנון כהן: תוכיח לי שהם לא עבדו בסמכות.

אמנון כהן: איפה?

אמנון כהן: מתי?

אמנון כהן: הם קנו את הקרקע.

אמנון כהן: היה הסדר אחרי זה.

אמנון כהן: המדינה קנתה את הקרקע, ונתנה את זה למינהל מקרקעי ישראל לשמור עליה.

חוסני אבו חוסין: לא, ברשותך.

אמנון כהן: שנייה, אני איתך עכשיו.

אמנון כהן: אני מכוון אותך.

אמנון כהן: אני לא צריך לשמוע עכשיו היסטוריה.

אמנון כהן: אני אומר ענייני.

אמנון כהן: הוא אומר: ב-47' אתה צודק, היתה קרקע על מוסטפה וחבריו.

אמנון כהן: בשלב מסוים המדינה אומרת: רכשתי חלק ממנה כי רצתה לפתח כביש - - -

הישאם יונס: ב-54' הופקעה, לא רכשה.

הישאם יונס: המדינה הפקיעה.

חנין זועבי: הפקיעה.

אמנון כהן: הפקיעה, לא הפקיעה – - -

הישאם יונס: לא, זה חשוב.

אמנון כהן: - - גם אצלי – אני קונה דונם, מפקיעים לי 60%-50% לכביש.

הישאם יונס: אתה לא קנית, ואתה - - -.

הישאם יונס: אתה השקעת, ומכרת את האדמה לרשות - - -, כי ככה יצרת - - - על אדמות.

אמנון כהן: אדוני, אני לא נכנס לזה.

אמנון כהן: בסדר גמור.

אמנון כהן: הפקיעו.

הישאם יונס: יצרת לי שטר מכר פיקטיבי.

אמנון כהן: אחרי שהפקיעו, אתה נכנסת עוד פעם?

הישאם יונס: אז אתה לא צודק, אדוני.

הישאם יונס: אלוהים ישפוט אותך.

הישאם יונס: למעלה.

אמנון כהן: אני מבקש, אדוני: תעזוב את אלוקים בצד.

אמנון כהן: הוא יודע לשפוט כל אחד.

אמנון כהן: תאמין לי, הוא יודע הכי טוב.

הישאם יונס: אלוהים ישפוט - - -.

הישאם יונס: אתה לא יכול לגנוב את - - - שלי, - - - בשטר מכר מזויף.

אמנון כהן: אדוני, אתה רוצה לנהל את הדיון?

הישאם יונס: אלו האדמות שנלקחו מאיתנו.

חנין זועבי: אבל אנחנו - - - שלנו עכשיו.

הישאם יונס: למה לטייח את הדברים?

הישאם יונס: תגידו את הדברים לגופם.

אמנון כהן: מי זה?

עפו אגבאריה: הוא בעל קרקעות שם.

אמנון כהן: בסדר.

אמנון כהן: כל אחד מדבר, ואני רוצה לשמוע.

הישאם יונס: בעל קרקעות.

הישאם יונס: אתה יודע מה?

הישאם יונס: אני רוצה לתרום למדינת ישראל קרקע של רמת השופט ועין השופט – על כל דונם שאני נותן, שייתנו דונם.

אמנון כהן: אדוני, תקשיב טוב עכשיו.

הישאם יונס: אני מקשיב.

הישאם יונס: סליחה שהתפרצתי.

אמנון כהן: עוד פעם אתה מתפרץ, אתה בחוץ.

הישאם יונס: זה הכאב של - - -

אמנון כהן: אתה תהיה בחוץ.

הישאם יונס: אני יכול לצאת - - -

אמנון כהן: אני הזמנתי, ואני מכבד אתכם.

הישאם יונס: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת הזמין דיון, ואני רוצה דיון מכובד, ואם יש בעיה נפתור אותה.

אמנון כהן: תסכולים של 50 שנה, זה לא התפקיד שלי לפתור – זה במקומות אחרים.

אמנון כהן: מי שרוצה לתרום - - -

הישאם יונס: אני הולך עם התסכולים לקבר - - -

אמנון כהן: אני לא יודע.

אמנון כהן: אני קטן.

אמנון כהן: מה אתה רוצה?

אמנון כהן: תסכולים של המדינה.

אמנון כהן: אז בוא נשמע את כל התסכולים של כולם עכשיו, ונעזוב את הדיון הזה.

אמנון כהן: יאללה, כל תסכול, תתחילו: 50 שנה אחורה – תסכולים.

אמנון כהן: בבקשה.

אמנון כהן: עכשיו מדברים על תסכולים.

חנא סוייד: לא, תעזוב.

עפו אגבאריה: בוא נשמע את עורך-הדין.

אמנון כהן: לא צריך.

אמנון כהן: לעוד מישהו יש תסכולים?

אמנון כהן: בבקשה, תמשיך עם התסכולים.

הישאם יונס: אני אגיד לך, אם ירשו לי.

אמנון כהן: עד השעה 12 נשמע תסכולים.

אחמד מלחם: אבו אחמד.

הישאם יונס: לא.

הישאם יונס: עזוב, אבו אנאס.

הישאם יונס: תסכולים: ב-1954 שכרנו את מר - - - כעורך-דין.

הישאם יונס: הגענו לבית-המשפט העליון, שאמר: אני לא יכול להתערב בהחלטות כנסת.

הישאם יונס: האדמה שלכם – אדמת אל-רוחה כולה – הופקעה למטרות צבאיות.

הישאם יונס: אנחנו היינו תחת משטר צבאי ולא יכולנו לצאת לחדרה, לרופא.

הישאם יונס: אחותי מתה בגלל שאבא שלי לא יכול לקבל רישיון, לקחת את אחותי לחדרה לרפא אותה.

הישאם יונס: חזרתי מ"כדורי", ואני בוגר "כדורי" – בית-ספר הכי טוב שהיה במדינת ישראל – שאלתי: איפה אחותי?

הישאם יונס: אמרו לי: האחות מתה.

הישאם יונס: למה?

הישאם יונס: אבא לא קיבל רישיון.

הישאם יונס: זה תסכול אחד.

הישאם יונס: תסכול שני: האדמות שלי – למה בגבעת עדה יכולים לגדל רימונים?

הישאם יונס: אני יכול לגדל רימונים ולייצא אותם ממדינת ישראל.

הישאם יונס: לעזאזל, בדיוק כמו החקלאי בגבעת עדה.

הישאם יונס: לא – זה שטח צבאי.

הישאם יונס: לא יכלו.

הישאם יונס: מדינת ישראל לא יכולה לגנוב.

הישאם יונס: זו מדינה.

אחמד מלחם: אבו אחמד - - -

הישאם יונס: לא יכולה לגנוב את הקרקע.

הישאם יונס: רק רגע, מדינה לא יכולה לגנוב.

הישאם יונס: אנחנו לא צריכים להתווכח בינינו.

הישאם יונס: אני רוצה רק להסביר למכובד שאת האדמות האלו, ב-54', אנחנו הפסדנו בבית-המשפט העליון.

הישאם יונס: אמרו שופטי בית-המשפט העליון: אנחנו לא יכולים להתערב בהחלטות הכנסת.

הישאם יונס: ולכן, אדמות אל-רוחה הפכו להיות אדמות צבאיות.

הישאם יונס: נהרגו לנו בערך חמישה או שישה ילדים, שבמקרה הלכו לשטחים, שטחי אש.

הישאם יונס: הוא היה ראש המועצה.

הישאם יונס: שטחי אש שהיו במרחק של 100 מטר מהבית האחרון.

הישאם יונס: היה לי רישיון לציד, והיה מותר לי לצוד במרחק של 500 מטר מהישובים.

הישאם יונס: אבל שטח אש יכול להיות במרחק של 100 מטר מחלון הבית האחרון.

הישאם יונס: העסק הזה נגמר.

הישאם יונס: אתה יודע מה?

הישאם יונס: אני רוצה לתרום למדינת ישראל הכול.

הישאם יונס: אני אזרח מדינת ישראל, אבל תן לי לפחות את הזכות כמו כל האזרחים: לעבד את האדמה שלי שירשתי אותה בטאבו, דורות על דורות.

הישאם יונס: אתה רוצה לעשות שוויון?

הישאם יונס: קח מעין השופט, רמת השופט, דליה, רגבים, גל-עד – אלה קיבוצים שמקיפים אותנו, תיקח מהם אדמות.

הישאם יונס: למה מהאדמות שלי?

קריאה: - - -

אמנון כהן: אני מנהל את הדיונים, לא אתה.

אמנון כהן: תמשיך, אדוני.

הישאם יונס: ולכן, אנחנו סוחבים את התסכול.

הישאם יונס: ולי פעם אמרו: אדוני, אתה הרי מבין ואתה אגרונום, אז בוא נעשה אתך הסדר קרקע – ניתן לך 30% מול הקרקע שלך, וניתן לך 70% כסף.

הישאם יונס: לך, תקנה בזה פורפרות, לא יודע מה.

הישאם יונס: אמרתי: לא, דונם על דונם.

הישאם יונס: אמרו: איך?

הישאם יונס: אמרתי: אני עכשיו בחור צעיר, חם.

הישאם יונס: באתי מבית-הספר "כדורי", רוצה לעבד את השטחים שלי, אתה אומר: לא.

הישאם יונס: השטחים הופקעו על-ידי מדינת ישראל.

הישאם יונס: כל זמן שכנסת ישראל לא תתקן את העסק, העסק הזה לא יתוקן.

הישאם יונס: ולכן, תלך.

הישאם יונס: אמרתי: אתם יודעים מה?

הישאם יונס: אני אחכה 50 שנה.

הישאם יונס: עכשיו אני מחכה 60 שנה.

הישאם יונס: אמרתי: אולי הילדים שלי – יכירו בהם, יהיו אזרחים.

הישאם יונס: אתה יודע מה?

הישאם יונס: אם אנחנו, שינוי הכי קטן בסטאטוס שלנו כאזרחי מדינת ישראל, המיעוט הערבי המוסלמי, האדמה לא היתה צריכה להגיע לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

הישאם יונס: בתוך שתי דקות היתה חוזרת לתושבים.

הישאם יונס: כי זו האדמה שלהם, הם רוצים להתפרנס ממנה.

הישאם יונס: אני לא נגד אף-אחד.

קריאה: - - -

הישאם יונס: אני רק מבקש את הזכות שלי.

הישאם יונס: הוא רוצה לשמוע אותי.

הישאם יונס: אתם לא רוצים לשמוע.

קריאה: אבו אחמד.

חנא סוייד: הוא רוצה לשמוע, כן.

קריאות: - - -

חנא סוייד: מדבר דברי טעם.

הישאם יונס: מי אמר שידבר דברי טעם?

חנא סוייד: אתה מדבר דברי טעם.

הישאם יונס: סליחה.

אמנון כהן: בית-הספר "כדורי" השקיע בך.

אמנון כהן: אבל תמשיך.

עפו אגבאריה: בואו נמשיך עם עורך-הדין.

הישאם יונס: אני מכבד את האנשים.

הישאם יונס: אני רוצה להפסיק את דבריי.

חנין זועבי: אנחנו בשעה 12 מסיימים.

חוסני אבו חוסין: החלקה הזאת – שטח של 30 דונם.

חוסני אבו חוסין: החבר שלנו, שי, פשוט לא אמר אמת.

חוסני אבו חוסין: בשנת 1953, אכן באה מדינת ישראל, באמצעות שר האוצר, והפקיעה, על-פי חוק רכישת מקרקעין, עשרות דונמים.

חוסני אבו חוסין: ככל שמדובר בחלקה הזאת, לא הפקיעה את כל החלקה.

חוסני אבו חוסין: הפקיעה, בסך-הכול, משטח של 30 דונם – 17 דונם.

חוסני אבו חוסין: כאן אני מחזיק את נסח הרישום.

חוסני אבו חוסין: כתוב: ראה תיק רכישת מקרקעין, מספר כך וכך, שטח של 17,500 מטר – 17 דונם וחצי בערך, מתוך השטח הכללי של החלקה.

אמנון כהן: שלושת הדונמים נשארו עדיין?

חוסני אבו חוסין: כן.

אמנון כהן: נשארו.

אמנון כהן: שלושת הדונמים נשארו.

אמנון כהן: לא הופקעו.

חנא סוייד: לא שלוש.

אמנון כהן: 13.

חוסני אבו חוסין: נשארו 13.5.

אמנון כהן: הנטיעות היו ב-13 הדונם האלה?

חוסני אבו חוסין: כן.

אמנון כהן: הנטיעות האלה של 350 עצי זית.

חוסני אבו חוסין: ברשותך, רק תן לי להמשיך.

אמנון כהן: אני לומד בשביל לדעת איך "לתת להם בראש" אחר-כך.

חוסני אבו חוסין: והחלקה הזאת – כל החלקה, כל המתחם הזה בכללותו – היה שטח אש.

חוסני אבו חוסין: שטח אש שקוראים לו: שטח אש 105.

חוסני אבו חוסין: עד שנת 2000.

אמנון כהן: כל ה-30 דונם?

חוסני אבו חוסין: לא.

חוסני אבו חוסין: כל המתחם הזה שקוראים לו: רוחה, ובין היתר - - -

קריאה: כולל.

עפו אגבאריה: כולל את 30 הדונם האלה.

חוסני אבו חוסין: בשנת 2000 קמה מדינת ישראל, והקימה ועדת שרים לענייני ערבים – - - - הממשלה, והכנסת, וכל מי שלא יהיה.

אמנון כהן: והשר שהיה?

חוסני אבו חוסין: ועשו, מה שנקרא: הסכם אל-רוחה.

חוסני אבו חוסין: וזהו ההסכם.

חוסני אבו חוסין: הסכם שנחתם על-ידי אדון שאול מופז, - -

קריאה: מופז כרמטכ"ל.

חוסני אבו חוסין: - - כשר הביטחון.

חוסני אבו חוסין: על-ידי ראש עיריית אום אל-פחם, בזמנו, שייצג את כל האנשים האלה, בשם מדינת ישראל – יושב-ראש ועדת השרים לענייני האזרחים הערבים, וצוות המשא-ומתן.

חוסני אבו חוסין: ונקבע כאן מה שנקבע.

חוסני אבו חוסין: נקבע כאן דבר פשוט.

חוסני אבו חוסין: זה התשריט של אל-רוחה.

חוסני אבו חוסין: האדון מופז, רב אלוף, כיבד אותנו בחתימה שלו, ב-31 בדצמבר 2000.

חוסני אבו חוסין: כל השטח הזה היה שטח אש.

חוסני אבו חוסין: באה מדינת ישראל, ואמרה דבר פשוט: השטחים האלה שאינם צבועים, הם שטח אש פעיל.

חוסני אבו חוסין: השטחים המסומנים כאן באדום, הם יוצאים משטח האש בכלל.

אמנון כהן: וזה 30 הדונמים הללו?

חוסני אבו חוסין: לא, רק רגע.

חוסני אבו חוסין: השטחים הצבועים בכחול, הם שטח אש באופן חלקי.

חוסני אבו חוסין: אנחנו צריכים את זה, אולי לשבוע או לשבועיים בשנה.

חוסני אבו חוסין: אבל האנשים יכולים להיכנס לשטחים האלה, ולעבד אותם.

חוסני אבו חוסין: איפה אנחנו מוצאים את החלק הזה – המתחם הזה – שאנחנו מדברים עליו?

חוסני אבו חוסין: אנחנו מדברים על 12,150 - - -

אמנון כהן: זה איפה שהיום - - -

חוסני אבו חוסין: כן, זה המתחם הזה.

אמנון כהן: אבל פה זה שטח אש.

חוסני אבו חוסין: כן.

חוסני אבו חוסין: 12,150 מטר שטח אש.

חוסני אבו חוסין: אבל ככל שמדובר בחלקה 18 – חלקה 18 היא החלקה הזאת.

עפו אגבאריה: שמסומנת בכחול.

חוסני אבו חוסין: כל המתחם הזה, הוא שטח אש באופן חלקי.

חוסני אבו חוסין: דהיינו, מדינת ישראל צריכה את זה שבוע-שבועיים בשנה.

אמנון כהן: ואפשר לעבד אותה?

חוסני אבו חוסין: ואפשר לעבד את המקרקעין האלה.

חוסני אבו חוסין: יותר מזה, בזמנו, כאשר מדינת ישראל הפקיעה את השטחים האלה, אמרו דבר פשוט: אנחנו צריכים את זה לצרכי ביטחון ולצרכי התיישבות.

חוסני אבו חוסין: במקרה הזה, בקשר לחלקה הזאת, הסכם אל-רוחה אומר דבר פשוט – נספח למסמך ההבנות בעניין אדמות אל-רוחה.

חוסני אבו חוסין: בקשר לחלקה הזאת ולחלקות אחרות, כתבו כאן:

חוסני אבו חוסין: המתחמים האלה יעברו לתחום השיפוט של המועצה המקומית, כפר ערערה.

חוסני אבו חוסין: דהיינו, אנחנו לא צריכים את זה להתיישבות, אנחנו לא צריכים את זה לביטחון, וזה אמור לעבור לאנשים.

חוסני אבו חוסין: יש מקום להחזיר את זה לאנשים.

אמנון כהן: מי אמר את זה?

חוסני אבו חוסין: זה הסכם אל-רוחה.

חוסני אבו חוסין: אלה החתימות.

חוסני אבו חוסין: "להלן רשימת הגושים והחלקות, אותם יש לצרף לתחום שיפוט המועצה המקומית, כפר ערערה".

חוסני אבו חוסין: צריך לצרף.

אמנון כהן: זה השטח הזה?

חוסני אבו חוסין: כן.

חוסני אבו חוסין: חלקות 18, 11, 16, 17 – 1,250.

אמנון כהן: איפה הן?

אמנון כהן: כל אלה?

חוסני אבו חוסין: כאן.

חוסני אבו חוסין: כל אלה.

חוסני אבו חוסין: צריך לצרף אותן.

חוסני אבו חוסין: זה 122 דונם, ויש חלקות אחרות.

חוסני אבו חוסין: אז האנשים האלה, כמו אזרחים טובים, נכנסים בינואר, נוטעים שם עצים.

חוסני אבו חוסין: ומה שהוא אמר כאן, שזו פלישה טרייה – זה שקר גס.

חוסני אבו חוסין: זו לא פלישה טרייה.

חוסני אבו חוסין: בינואר נכנסו, נטעו 200, 300, 400 עצים.

חוסני אבו חוסין: נזכרים לאחר חמישה חודשים.

חוסני אבו חוסין: לא דובים ולא יער.

חוסני אבו חוסין: אין חוק מקרקעין.

חוסני אבו חוסין: מכניסים את הסיירת הירוקה – את הוונדליזם שלהם – ועוקרים את כל העצים.

חוסני אבו חוסין: הרי מבחינת החוק – תאר לעצמך שאני היום אסחב ממך משהו.

חוסני אבו חוסין: במקום שתלך למשטרה ותתלונן, או שנלך לבית-המשפט, אתה בא ויורה בי.

חוסני אבו חוסין: אתה רוצח אותי.

אמנון כהן: לא, הוא שלח נציג שכאילו פלשתם.

אמנון כהן: והיה צריך לבוא מישהו ולהגיד: אני לא פלשתי, זה - - -.

אמנון כהן: זה שלי.

חנין זועבי: הם אמרו.

חוסני אבו חוסין: בהנחה שאנחנו פלשנו, אוקיי?

חוסני אבו חוסין: אנחנו פלשנו, מה עושים?

חוסני אבו חוסין: שולחים מכתב.

חוסני אבו חוסין: יש חוק.

חוסני אבו חוסין: הולכים לבית-המשפט, ומוציאים צו לסילוק יד.

חוסני אבו חוסין: אבל לא באים: לנו יש את הכוח, ואתם תעופו מאיתנו.

חוסני אבו חוסין: ולאחר שהם עוקרים את כל העצים, מרימים טלפון למר מוסטפא מסעוד, ואומרים לו: תבוא, אנחנו רוצים לפצות אותך.

חוסני אבו חוסין: ולא רק זאת, אלא הם עשו זאת פעמיים: בעשרים לאפריל 2012, ובשלושים למאי 2012.

חוסני אבו חוסין: או שאנחנו מדינה מסודרת, או שיש פה וונדליזם.

אמנון כהן: תודה.

חוסני אבו חוסין: אני מודה לך.

אמנון כהן: מר קרפ, תסתכל על המפה.

אמנון כהן: אני רוצה ללמוד ולראות – אם עשינו עוול, צריך לתקן.

אמנון כהן: אם לא, תן לי הסברים.

עפו אגבאריה: אולי תשמע גם את הבעלים, מר מוסטפה ג'מאל.

אמנון כהן: דקה.

אמנון כהן: קודם-כל, המדינה.

שי קרפ: 12,150.

אמנון כהן: כן, זה בחלקות האלה, בכחולים – בוא, עורך-הדין המלומד.

אמנון כהן: פה יש שטח שאין בו בעיה.

אמנון כהן: פה יש שטח שמידי פעם, שבוע בשנה, צריכים פה, אבל אפשר לעבד.

אמנון כהן: הם קיבלו אישור שאפשר לעבד.

אמנון כהן: אז הוא אומר שהיה בשטחים האלה - - -

חוסני אבו חוסין: - - - בחלקה הזאת - - -

אמנון כהן: אז הוא אומר שאפשר לגדל.

חנא סוייד: אתה מכיר את ההסכם?

חנא סוייד: אתה מכיר את המפה?

שי קרפ: אני מכיר את ההסכם.

שי קרפ: אני מכיר את המפה.

אמנון כהן: רגע, אנחנו מסכימים, כולנו, שזה בשטח הזה.

חוסני אבו חוסין: כאן עקרת את העצים?

אמנון כהן: כן, הוא יודע.

אמנון כהן: כן, הוא אומר כן.

חוסני אבו חוסין: איך עקרת?

חוסני אבו חוסין: אני לא יודע.

אמנון כהן: בואו נראה.

שי קרפ: - - -

אמנון כהן: למה אפשר להגיד שאתה חושב שהם פלשו?

אמנון כהן: ואז אתה אומר: אדוני, פלשת.

אמנון כהן: מה הדרך שלך?

שי קרפ: יש כמה חוקים שאנחנו מטפלים בהם.

שי קרפ: בסילוק פולשים אנחנו מטפלים – החוק התווה לנו מספר דרכים.

חנין זועבי: לפי מדינת ישראל אנחנו פולשים, מה לעשות?

הישאם יונס: - - -, אני לא מבין.

חנין זועבי: זה לפי מדינת ישראל.

חנין זועבי: לפי מינהל מקרקעי ישראל אנחנו פולשים.

הישאם יונס: אנחנו פולשים.

חנין זועבי: הרי כולנו פולשים.

אמנון כהן: חברת הכנסת זועבי, בואי נשמע.

חנין זועבי: - - -

הישאם יונס: מימיו של דוד המלך אני בערערה, איזה פולש?

הישאם יונס: תתבייש שאתה אומר "פולשים".

אמנון כהן: אני גם יכול לפלוש לשטח של המדרכה.

חנין זועבי: אבל הם לא פולשים.

חנין זועבי: הם לא פולשים.

חנין זועבי: - - - פולשים.

אמנון כהן: אני פלשתי לשטח של המדרכה.

חנין זועבי: אם הכנסת מקבלת שהם פולשים, אז למה אנחנו פה?

חנין זועבי: אם מקבלים את ההגדרה הזאת, אז למה אנחנו פה?

חנין זועבי: לא מקבלים את ההגדרה הזאת.

אמנון כהן: פולשים – גם אני יכול להיות פולש.

חנין זועבי: זו הבעלות שלנו.

חנין זועבי: המדינה פלשה, לא אנחנו.

חנין זועבי: אנחנו לא פלשנו.

חנין זועבי: במקרה הזה, ובכל המקרים המדינה פלשה, דרך אגב.

אמנון כהן: אני גם יכול להיות פולש כאזרח יהודי, לא משנה.

חנין זועבי: לא, הערבים אף-פעם לא פלשו, כי כל האדמות שלהם.

אמנון כהן: לא נכון.

אמנון כהן: לפני 3,000 שנה הכול היה שלנו.

אמנון כהן: סליחה.

אמנון כהן: יש לנו ויכוח אידיאולוגי על זה.

אמנון כהן: את רוצה אידיאולוגיה?

אמנון כהן: בואי נעשה אידיאולוגיה.

חנין זועבי: זה ויכוח - - -

אמנון כהן: במשך 3,000 שנה הסבא שלי היה פה.

אמנון כהן: איפה היינו אתמול?

אמנון כהן: בגלבוע.

אמנון כהן: ראינו שם קרבות של שאול המלך, ודוד המלך.

חנין זועבי: במקרה של 48', מדינת ישראל פלשה.

אמנון כהן: לא.

אמנון כהן: אתם פלשתם למדינת ישראל לפני 3,000 שנה.

אמנון כהן: אז נתחיל באידיאולוגיה?

אמנון כהן: עזבי את זה עכשיו.

אמנון כהן: השתילים עכשיו.

עפו אגבאריה: אז בוא נקרא את הספר של פרופסור שלמה זנד, שאומר דברים אחרים לגמרי.

אמנון כהן: לא נכון.

אמנון כהן: לא.

אמנון כהן: הוא אומר - - -

עפו אגבאריה: טוב, לא חשוב.

חנין זועבי: אז שלא יגיד: פולשים.

אמנון כהן: אני גם יכול להיות פולש.

אמנון כהן: אני.

אמנון כהן: אני יכול להיות פולש?

חנין זועבי: אתה יכול.

חנין זועבי: אם אתה פולש, נגיד פולש.

אחמד מלחם: חברת הכנסת זועבי, זה דווקא טוב לנו שיגיד פולשים, ונראה מי פולש.

אחמד מלחם: רק שיגיד לנו מתי עקרתם – אתם, מינהל מקרקעי ישראל – מתי נכנסתם לשטח ועקרתם?

אמנון כהן: אתה אמרת שההסכם - - -

אחמד מלחם: באיזה תאריך?

חנא סוייד: יש לי שתי שאלות.

חנא סוייד: אני מבקש להתייחס: העורך-דין טען כאן – ואני מאמין לו – שעל-פי רישום, על-פי זכויות רשומות, יש עדיין 13, 14 דונם שהם בבעלות משפחת ג'מאל.

שי קרפ: נכון.

חנא סוייד: אז זה דבר ראשון.

חנא סוייד: דבר שני, אז אם אין חלוקה מוסכמת ויש לי לפחות מחצית מהקרקע, אתה לא יכול להגיד לי: פולש, כי זו קרקע שרשומה – לפחות חלקה – על השם שלי.

אמנון כהן: מה השאלה?

חנא סוייד: רגע, קודם-כל, זה אומר שאני לא פולש בקרקע הזאת, גם רשמית.

חנא סוייד: גם על-פי החוקים - - -

אמנון כהן: - - - עדיין שלך.

חנא סוייד: הדבר השני: אתה אמרת "פלישה טרייה".

חנא סוייד: מתברר שזה לא בדיוק טרייה, וזה מאד משנה, אדוני היושב-ראש, לגבי מה מינהל מקרקעי ישראל יכול לעשות – אם זו פלישה טרייה או לא טרייה.

חנא סוייד: אתה אומר: הרמנו טלפון, והוא בעצמו עקר 200 שתילים.

חנא סוייד: אתה ראית אותו שהוא עקר?

חנא סוייד: אז למה אתה לא מאמין לו שהוא אומר שהצבא עקר.

שי קרפ: אני אענה לך.

חנא סוייד: תענה לי.

חנא סוייד: אני מקווה שאתה תענה עובדתית, ולא פרשנות.

שי קרפ: עובדתית.

חנין זועבי: אידיאולוגית.

חנין זועבי: לא אידיאולוגיה.

אמנון כהן: הוא פקיד.

אמנון כהן: אידיאולוגיה זה לא פה.

שי קרפ: אני רוצה לציין שאנחנו אנשי מקצוע, - - - את הנושא המקצועי.

שי קרפ: לעניין ההגדרה של השטח: השטח נרכש על-ידי מדינת ישראל על-פי תשריט.

שי קרפ: זאת אומרת, השטח מוגדר.

עפו אגבאריה: הנה, עוד פעם אתה אומר: "נרכש", כאשר הוכח שזה הופקע.

שי קרפ: כי זה חוק.

אחמד מלחם: אפשר להוכיח את זה אחר-כך - - -

מוסטפא ג'מאל: אולי אחרי שאני אדבר, תן לאדון שידבר.

קריאה: לא.

מוסטפא ג'מאל: אני בעל האדמה.

מוסטפא ג'מאל: אני בעל העצים.

מוסטפא ג'מאל: - - - לומר את שלי.

חנא סוייד: הוא בעל האדמה.

חנא סוייד: רעיון טוב.

חנא סוייד: תן לו.

חנא סוייד: תפדל.

מוסטפא ג'מאל: ההיסטוריה של האדמה הזאת, האדמה שלי.

מוסטפא ג'מאל: זה הקושאן שלי.

אמנון כהן: מה שמך לפרוטוקול, ידידי?

חנא סוייד: מר מוסטפה ג'מאל.

אמנון כהן: מר מוסטפה ג'מאל.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

מוסטפא ג'מאל: ראש המועצה המקומית לשעבר של ערערה, במשך שתי קדנציות.

אמנון כהן: תהיה בריא.

אמנון כהן: בבקשה, עכשיו תתחיל.

חנא סוייד: הוא משורר וסופר.

מוסטפא ג'מאל: אני הייתי יועץ לשר.

מוסטפא ג'מאל: אני ראש ועדת התכנון והבנייה בעירון.

מוסטפא ג'מאל: בבחירת ראשי המועצות וראשי הערים במשולש הצפוני – מכפר זלפה ועד כפר ג'ת.

מוסטפא ג'מאל: חדר אחד לא נהרס בתקופתי.

מוסטפא ג'מאל: תרבות המדינה הזאת – אני הייתי בגיל 13.

מוסטפא ג'מאל: אני יודע את ישראל כמוכם, ויותר מכם.

מוסטפא ג'מאל: אני עיתונאי.

מוסטפא ג'מאל: אני ראש מערכת אל-דיאר במשך שמונה שנים, בנצרת.

חנא סוייד: עיתון.

מוסטפא ג'מאל: בשנת 1949 עברו המשולש הצפוני והמשולש הדרומי למדינת ישראל.

מוסטפא ג'מאל: הממשל הצבאי בזמנו, לקח טרקטור ועשה תלם מכפר מועאויה במזרח, ועד לכפר קרע במערב, ואמר: מה שבפנים, מופקע.

מוסטפא ג'מאל: 21,000 דונם לכפר ערערה נשארו מופקעים.

מוסטפא ג'מאל: החלקה הזאת - - -, לקחו ממנה אולי חצי דונם.

מוסטפא ג'מאל: הייתי עם המנוח, אבא שלי, שאמר לי: לקחו חצי דונם.

מוסטפא ג'מאל: אמרתי לו: אולי בטעות, הטרקטור לא מדייק.

מוסטפא ג'מאל: בסופו של דבר, זה לפי הסכמי רודוס, ולא הסכמי אוויר.

מוסטפא ג'מאל: אנחנו עברנו למדינת ישראל, ואמרו לנו: הבונקרים שלכם היו כאן, באדמה שלי.

מוסטפא ג'מאל: - - - שלכם.

מוסטפא ג'מאל: והשאר, זה לא לחיים.

מוסטפא ג'מאל: אנחנו עיבדנו את האדמה כל הזמן.

מוסטפא ג'מאל: עד היום, אני פולש ואתה לא פולש?

מוסטפא ג'מאל: לאיפה אתה פולש?

מוסטפא ג'מאל: האדמה שלי.

מוסטפא ג'מאל: למה לך?

מוסטפא ג'מאל: למה - - -?

מוסטפא ג'מאל: אני משלם את המיסים שלה עד היום.

מוסטפא ג'מאל: מה יש לכם?

מוסטפא ג'מאל: מה קרה לכם?

אמנון כהן: מר מוסטפא ג'מאל, דבר אליי.

אמנון כהן: אני הפולש, אני הבעיה.

מוסטפא ג'מאל: לא, אתה לא.

אמנון כהן: הוא פקיד.

מוסטפא ג'מאל: אתה דתי, כמוני קצת.

אמנון כהן: לא, זה בסדר.

קריאות: - - -

אמנון כהן: דבר אליי.

אמנון כהן: אני הבעיה.

חנין זועבי: - - - דתי, רוצה את האדמה.

חנין זועבי: הוא דתי שרוצה את האדמה.

עפו אגבאריה: בעיקר הדתיים רוצים את האדמה.

מוסטפא ג'מאל: את האדמה אנחנו עיבדנו.

אמנון כהן: אנחנו אמרנו דתיים, והדתיים שלנו אמרו: - -

קריאה: האלוהים שלנו אחד.

אמנון כהן: - - קדושת האדם, גדולה יותר מקדושת האדמה.

חנין זועבי: אבל פה אין גם קדושת אדם.

עפו אגבאריה: הלוואי.

מוסטפא ג'מאל: אבל - - - אותו.

חנין זועבי: פה אין קדושת אדם.

חנין זועבי: לא אדמה, ולא אדם.

אמנון כהן: הדתיים שלנו אמרו שחיי אדם, הרבה יותר יקרים מהאדמה.

חנין זועבי: לא הנחתם - - -

הישאם יונס: "גר אל תלחץ ואל תונה, כי גרים הייתם בארץ מצרים".

אמנון כהן: ודאי.

הישאם יונס: תזכרו את זה.

אמנון כהן: אנחנו היינו גרים.

הישאם יונס: - - - עם כיפה, ואני מאד מכבד את זה.

אמנון כהן: תהיה בריא.

מוסטפא ג'מאל: אנחנו עיבדנו.

מוסטפא ג'מאל: לפעמים נתנו לאנשים אחרים לעבד את האדמה, כל הזמן.

מוסטפא ג'מאל: ואחר-כך רצינו לנטוע עצים, עצי זית.

מוסטפא ג'מאל: האמת, בתחילת השנה אנחנו נטענו את זה.

מוסטפא ג'מאל: נכנסו לשם בולדוזרים, - - -

אמנון כהן: זאת פעם ראשונה בשטח הזה, או שבכל שנה אתם עושים?

מוסטפא ג'מאל: זה שלנו.

קריאה: בכל שנה.

חנא סוייד: הוא מעבד.

חנא סוייד: יש המשכיות של עיבוד.

אמנון כהן: לא.

אמנון כהן: השאלה שלי היא: בשטח הזה, עורך-הדין אמר - - -

קריאה: בחלקה שלנו.

אמנון כהן: בכל שנה היה שם?

חנין זועבי: בכל שנה.

קריאה: כן, בטח.

פתחי מרזוק: עיבדו את זה באופן עונתי: חיטה ושעורה.

אמנון כהן: בכל שנה?

אמנון כהן: או שהשנה היתה הפעם הראשונה?

מוסטפא ג'מאל: אני לא יודע.

אמנון כהן: לא, אני רוצה תשובה בטוחה.

אמנון כהן: "לא יודע", זה לא טוב לי.

קריאה: לא, לא.

קריאה: אני בטוח שכן.

אמנון כהן: אני רוצה לדעת אם זה היה רק השנה, או שמשנת 47' אתה נוטע פה?

מוסטפא ג'מאל: מתחילת השנה הזאת.

אמנון כהן: פעם ראשונה בשטח הזה?

קריאות: - - -

מוסטפא ג'מאל: בכל השנים.

חנין זועבי: - - -

קריאות: - - -

חנא סוייד: מה שאני הבנתי ממה שהוא אמר, שהם מעבדים את הקרקע.

חנא סוייד: מעבדים, יעני פלחה.

קריאה: פלחה, שעורה, חיטה, - - - – כל הזמן.

חנא סוייד: השנה הם נטעו עצים.

חנא סוייד: אבל כל הזמן - - -

עפו אגבאריה: פעם ראשונה שהם נטעו עצים, אבל בכל השנים נוטעים חיטה ושעורה – למה?

עפו אגבאריה: כי זה רק בתקופה מסוימת.

עפו אגבאריה: עכשיו הם כבר לא יכולים לעשות את זה בכל - - -

פתחי מרזוק: כי אין שם מים.

פתחי מרזוק: באזור אין - - -

אמנון כהן: זה חדש.

עפו אגבאריה: גם אין מספיק כוח-אדם, אז - - - את זה.

אמנון כהן: עצי זית זה חדש.

עפו אגבאריה: עצי זית.

אמנון כהן: סיימת, אדוני?

מוסטפא ג'מאל: לא.

חנא סוייד: תגיע למקרה.

אמנון כהן: עד השעה 12 אתה יכול לדבר.

קריאות: - - -

מוסטפא ג'מאל: אז בא הצבא.

חנא סוייד: אתה אולי רוצה.

חנא סוייד: אני לא רוצה.

עפו אגבאריה: אני יודע.

עפו אגבאריה: אבל אנחנו רוצים משהו, תכל'ס.

קריאה: אני גם רוצה.

עפו אגבאריה: אנחנו לא רוצים סתם להעביר את הזמן.

אמנון כהן: בן-אדם מכובד.

מוסטפא ג'מאל: ב-20 לאפריל בא הצבא – כ-20 איש – ואמר לרועים, ולכל מיני חקלאים: תתרחקו מכאן.

חנא סוייד: איך אתה יודע שזה צבא?

מוסטפא ג'מאל: כי הרועים והאזרחים שהיו שם, שגורשו מהסביבה, אמרו לי.

אמנון כהן: אולי זה הפקח - - -

מוסטפא ג'מאל: למחרת אנחנו היינו שם.

חנא סוייד: אז זהו, בגלל זה אני שואל.

אמנון כהן: אולי זה היה פקח של המשטרה הירוקה.

מוחמד ג'מאל: סליחה, אני הלכתי לרועה.

אמנון כהן: אתה היית שם?

אמנון כהן: אתה רועה?

קריאה: לא.

מוחמד ג'מאל: אני האח שלו.

מוחמד ג'מאל: אני הלכתי לרועה שם, שהיה בסביבה, והוא אמר לי - - -

אמנון כהן: אולי הוא לא מבדיל בין פקח לצבא?

מוחמד ג'מאל: סליחה.

מוחמד ג'מאל: 15 חיילים באו עם תכנית, פרשו אותה שם, ביער, והתחילו להוציא את העצים.

מוחמד ג'מאל: יש עד ראייה שהיה במקום, שסילקו אותו.

מוחמד ג'מאל: וזה צבא.

מוחמד ג'מאל: איזה בן-אדם לא מבדיל בין צבא?

מוחמד ג'מאל: בן-אדם מבוגר לא מבדיל בין צבא ל - - -

חנא סוייד: סתם אנשים.

מוחמד ג'מאל: לא.

מוחמד ג'מאל: צבא.

מוחמד ג'מאל: צבא, צבא.

מוחמד ג'מאל: בניהם היה גם דובר ערבית.

עפו אגבאריה: - - - גם-כן לובשי מדים?

עפו אגבאריה: הם לובשי מדים?

מוחמד ג'מאל: כן, לובשי מדים.

מוסטפא ג'מאל: חוץ מזה, הצבא הודה בזאת לראש ועדת האדמה באום אל-פחם.

מוסטפא ג'מאל: הוא הודה, והוא מוכן לתת פיצויים.

מוסטפא ג'מאל: הוא מצטער.

אמנון כהן: מי?

חנא סוייד: הצבא.

מוסטפא ג'מאל: הצבא אמר לראש ועדת אדמות אל-רוחה באום אל-פחם – היתה שם ישיבה אחרי יומיים, והם אמרו את זה, שהם מודים בזאת.

מוסטפא ג'מאל: - - -

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, היה לי קשר - - -

חנין זועבי: הצבא אמר לכנסת שהוא לא עשה את זה.

חנין זועבי: שתדעו.

אמנון כהן: כן.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, היה לי דיבור עם יושב-ראש הוועדה שעבדה, ושהיתה פרטנר בהסכם אל-רוחה.

חנא סוייד: הוא מהנדס מאום אל-פחם, והוא מאד פעיל.

חנא סוייד: והוא עדיין עוקב, ויש לו קשרים עם הצבא בקשר להסדרים הזמניים, כפי שתיאר אותם עורך-הדין.

אמנון כהן: מה הוא אומר?

חנא סוייד: הוא אמר שהוא פנה לצבא.

חנא סוייד: הצבא אמר לו במפורש: נכון, אנחנו פלשנו.

חנא סוייד: זה היה בטעות.

חנא סוייד: ואנחנו נפעל שזה לא יחזור על עצמו.

אמנון כהן: מה אתה אומר?

שי קרפ: אני לא מכיר את - - -

חנא סוייד: כי אתה אמרת ש-200 עצים נעקרו, ואתה לא יודע מי עקר אותם.

אחמד מלחם: לא, הוא אמר שמר מוסטפא ג'מאל עקר אותם.

חנא סוייד: שמר מוסטפא ג'מאל עקר אותם.

חנא סוייד: מר מוסטפא ג'מאל פתאום קיבל קריזה, ועקר אותם.

חנין זועבי: לא - - -

מוסטפא ג'מאל: האיש עוד חי ונמצא באום אל-פחם.

מוסטפא ג'מאל: וזו היתה מסיבת עיתונאים מוקלטת.

אמנון כהן: הבנתי.

קריאה: גם אתה חי.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: אני חייב גם תשובות.

אמנון כהן: לשמוע תשובות.

מוסטפא ג'מאל: תשמע לי, אני רוצה להגיד לך רק שני משפטים.

אמנון כהן: עוד מעט.

מוסטפא ג'מאל: אני קצת מבוגר – בשנות השישים היתה מחלקה ערבית בהסתדרות.

מוסטפא ג'מאל: ובכל כשלון שהיה, מטילים על הערבים.

מוסטפא ג'מאל: וכיום חוזרים על אותו הדבר.

מוסטפא ג'מאל: אני לא יודע, אנחנו מדברים כל מיני דברים טובים על מדינת ישראל, וכיום כאילו אנחנו - - - בשקר.

חנין זועבי: - - -

מוסטפא ג'מאל: איזה שקר?

מוסטפא ג'מאל: למה?

מוסטפא ג'מאל: השיר שלי, של השלום, תלוי באום אל-פחם – בבית-הספר אל-זהרה באום אל-פחם: על השלום, על אחוות העמים, על אחים ובני הדודים, על המתים.

מוסטפא ג'מאל: על כל זה.

אחמד מלחם: לא כתבת על הפקעת אדמות, מה לעשות?

מוסטפא ג'מאל: למה לכם?

מוסטפא ג'מאל: מה יש לנו?

מוסטפא ג'מאל: מה עשינו?

מוסטפא ג'מאל: למה כל זה?

אחמד מלחם: למה לא כתבת על הפקעת אדמות, מר מוסטפא ג'מאל?

חנין זועבי: בדיוק.

חנין זועבי: היית צריך שיהיה על הפקעת אדמות.

חנא סוייד: מר קרפ, אתה לא ענית לי בקשר לבעלות המשותפת.

מוסטפא ג'מאל: זו דעתכם, שאנחנו נטענו בלילה?

מוסטפא ג'מאל: אתם לא מתביישים?

מוסטפא ג'מאל: מי נכנס לשם בלילה?

מוסטפא ג'מאל: אנחנו בלילה, לפני כמה ימים?

מוסטפא ג'מאל: לפני חמישה חודשים נטענו את זה.

מוסטפא ג'מאל: למה השקר?

מוסטפא ג'מאל: אתם רוצים לסחוב אותנו – רציתם בשלישי לחודש, כי ידעתם שברביעי לחודש אנחנו הולכים לנטוע את זה מחדש.

מוסטפא ג'מאל: אתם הוצאתם את זה לעיתונות העברית, בלכלוך הזה.

מוסטפא ג'מאל: כאלו אנחנו פולשים לשם, ואתם הכנתם את הצבא ואת המשטרה על-מנת שנתנגש.

מוסטפא ג'מאל: אנחנו לא אנשי דמים – יש חוק, ויש לנו זכויות, ואנחנו נלחמים על זה עד הסוף.

מוסטפא ג'מאל: תודה רבה.

חנין זועבי: אולי יש חוק.

חנא סוייד: תתייחס לעניין של הבעלות המשותפת, לעניין של מי - - -

שי קרפ: יש בעלות משותפת, אבל הרכישה שלנו – ההפקעה שתרצו לקרוא לזה כאן – בוצעה על-פי תשריט, והשטח מאד מוגדר.

שי קרפ: הפינוי שלנו נעשה מהשטח המוגדר – 17.5 דונם – משם בוצעה - - -

חוסני אבו חוסין: איפה התשריט הזה?

שי קרפ: התשריט נמצא בילקוט - - -

חוסני אבו חוסין: אני הזמנתי את תיק הטאבו, ותיק הטאבו איננו.

חוסני אבו חוסין: מישהו דאג להעלים אותו.

שי קרפ: יש ילקוט - - -

חוסני אבו חוסין: אדוני, תביא לי את התיק הזה.

חוסני אבו חוסין: אני הזמנתי את התיק לפני שבועיים-שלושה.

חוסני אבו חוסין: מה אתה מספר סיפור?

חנין זועבי: נעלם?

חנין זועבי: מה זאת אומרת נעלם?

חוסני אבו חוסין: העלימו אותו.

אמנון כהן: תביא לי את התשריט שלכם – 17.5 דונם.

אמנון כהן: הוא אומר שהוא אמר להוריד את העצים מה-17.5 דונם שהיו בהפקעה.

אמנון כהן: לא מה-13 דונם.

אחמד מלחם: למי אמר?

אחמד מלחם: איך?

אחמד מלחם: באיזה אמצעי הוא אמר את זה?

אמנון כהן: תיכף ידידי.

אמנון כהן: בשביל זה אנחנו בוועדת הפנים.

חנא סוייד: רגע, אז ה-200 עצים שמר מוסטפא ג'מאל – על פי הטענה – הוריד, הם מהחלק שלך או מהחלק שלו?

שי קרפ: מהחלק שלנו.

חנא סוייד: מהחלק שלך?

אחמד מלחם: אתם הגדרתם את זה?

חנא סוייד: נו, אז מה יש לך אצלו?

חנא סוייד: אז מה הבעיה?

מוסטפא ג'מאל: תשאל אותו למה נטעתי עצים.

חנא סוייד: אז למה אתה השלמת אחר-כך?

מוסטפא ג'מאל: - - - מהחלקה, ושאר החלקה נשארה לנו.

מוסטפא ג'מאל: אם זה שלכם, אז למה?

אמנון כהן: של מי?

אמנון כהן: בבעלות של - - -

שי קרפ: זה תשריט הרכישה.

אמנון כהן: תתאים אותו למפה שלנו, פה.

אמנון כהן: תראה לי, אחד על השני.

אמנון כהן: תגיד לי איפה אנחנו.

אמנון כהן: של מי השטח הזה?

שי קרפ: זה הפרסום.

אמנון כהן: ממתי זה?

שי קרפ: מ-53'.

אמנון כהן: - - -

שי קרפ: זה השטח שאנחנו פינינו.

אמנון כהן: אוקיי.

אמנון כהן: אבל מאיפה אני יודע ש-350 העצים האלה, היו ב-17 דונם או ב-13 דונם שלהם?

שי קרפ: אני הייתי שם, ואני גם וידאתי יחד עם המפקח - - -.

שי קרפ: ואני נכחתי בפינוי.

חנא סוייד: איך?

חנא סוייד: איך אתה יודע?

חנא סוייד: תגיד.

חנא סוייד: תגיד לי איך.

אמנון כהן: אבל הם טוענים שלא.

פתחי מרזוק: היה מודד שהוציא - - -?

חנין זועבי: זה לא מספיק שאתה היית בשטח.

חנא סוייד: יש לך G.P.S.?

חנא סוייד: אתה יודע על כל עץ?

שי קרפ: יש לנו מכשירי G.P.S..

חנא סוייד: לא.

שי קרפ: כן, כן.

אמנון כהן: יש גם G.P.S.

שי קרפ: יש לנו מכשירי G.P.S..

שי קרפ: כל מפקח נע בשטח עם G.P.S..

שי קרפ: עם מערכת שהוא רואה בה - - - בדיוק, בתמונה.

חוסני אבו חוסין: ברשותך, זו חלקה תשע.

שי קרפ: היא היתה פעם חלקה תשע?

חוסני אבו חוסין: סליחה.

חוסני אבו חוסין: לא זה אף-פעם - - -

שי קרפ: רגע, אתה תיתן לי לסיים?

חוסני אבו חוסין: אני לא רוצה להתווכח איתך.

חוסני אבו חוסין: אני אומר שזו חלקה תשע, כאן רשום תשע.

חוסני אבו חוסין: איפה חלקה 18?

חוסני אבו חוסין: תגיד לי איפה חלקה 18?

שי קרפ: שונה.

שי קרפ: מספר החלקה שונה בהמשך.

חוסני אבו חוסין: איפה חלקה מספר 18?

אמנון כהן: זה 118?

קריאה: - - -

חנא סוייד: למה להאמין לך?

חנא סוייד: למה אני צריך להאמין - - -?

חנא סוייד: מר קרפ, למה אני צריך להאמין לך?

חוסני אבו חוסין: זו מפה מנדטורית.

אמנון כהן: 53'.

חוסני אבו חוסין: הגוש הזה מוסדר כבר בשנת - - -

אמנון כהן: הוא מראה.

חוסני אבו חוסין: לא מהיום.

אמנון כהן: הלאה, תמשיך.

חוסני אבו חוסין: זו חלקה תשע.

אמנון כהן: בואו נלמד.

אמנון כהן: אני רוצה לפתור את הבעיה.

חנין זועבי: אבל אולי מי - - -

אמנון כהן: מתי שינו את זה?

אמנון כהן: תענה לי מתי שינו?

שי קרפ: אני רוצה להעיר את תשומת-הלב שאנחנו מתעסקים פה בנושא בעלויות.

שי קרפ: המפה הזו לא רלבנטית, כי ככל שיהיו הסכמים, או שטחי אש, או משהו – אנחנו פינינו את הקרקע על-סמך זה שהקרקע שממנה התפנתה, היא קרקע שנקנתה על-ידי המדינה.

שי קרפ: לכן, זה בשלב א' - - -

חנא סוייד: אדרבה, אם אתה אומר שהקרקע הזו שוחררה מהשימוש הצבאי, אז אין כל-כך - - -

שי קרפ: לא.

שי קרפ: היא נקנתה על-ידי מדינת ישראל, ולכן השימוש הצבאי לא קשור.

חנא סוייד: לא חשוב.

חנא סוייד: אנחנו לא מדברים על בעלות כאן.

שי קרפ: על זה אנחנו מדברים.

חנא סוייד: מה אנחנו פה בית-משפט לבעלויות?

שי קרפ: על זה אנחנו מדברים.

אמנון כהן: אומרים שאני בבעלות שלי, ואתה נוטע את העצים בבעלות שלי.

אמנון כהן: אז אני - - -

חנא סוייד: אז תן לי להגיד לך, אדוני היושב-ראש:

חנא סוייד: היום יש פסיקה במדינת ישראל, גם של בית-המשפט העליון – אם אנחנו בעלים בבעלות משותפת על קרקע, ואנחנו בריב.

חנא סוייד: אם אני נוטע עצי זית, זה לא אומר שאני לקחתי את הקרקע, או שאני פלשתי לקרקע.

חנא סוייד: הקרקע לא בורחת.

חנא סוייד: אני לא שולח את זה לחוץ לארץ.

חנא סוייד: הטענות שלך יכולות לעמוד בבית-המשפט.

חנא סוייד: לכן, מה שעורך-הדין אמר – זה מעשה של פורענות מצדך.

אמנון כהן: הוא אמר שאפשר לגדל - - -

שי קרפ: לא.

חנא סוייד: זה מעשה של פלישה.

חנא סוייד: כי מה הוא עשה?

חנא סוייד: הוא גידר?

חנא סוייד: מה הוא עשה?

חנא סוייד: הוא נטע עצים.

חנא סוייד: את העצים האלה – גם בני יום, וגם אחרי עשר שנים – אתה יכול לתלוש אותם.

חנא סוייד: להוציא אותם.

חנא סוייד: אתה יכול לשים את הגבול איפה שאתה רוצה.

חנא סוייד: לכן, אתה נקטת במעשה של בריונות.

שי קרפ: אני פעלתי על-פי החוק.

חנא סוייד: בקרן קיימת לישראל – יש פסיקה של בית-המשפט העליון.

חוסני אבו חוסין: איזה חוק?

חוסני אבו חוסין: - - -.

חוסני אבו חוסין: מה אתה מספר - - -?

חנא סוייד: הקרן הקיימת לישראל נוטעת בכל מקום.

חנא סוייד: וגם באדמות שיש עליהן סכסוך, ובית-המשפט אמר: מותר להם.

חנא סוייד: זה לא משנה שום דבר לגבי הבעלות של הקרקע.

חנא סוייד: רק אתה, יש לך חשק להזיק לערבים.

אמנון כהן: מה הצהוב הזה?

קריאות: - - -

אמנון כהן: אבל הוא לא השתלט על הקרקע.

אמנון כהן: הוא רוצה רק לגדל - - -

שי קרפ: הוא השתלט.

שי קרפ: אנחנו נאמני הציבור על הקרקע: גם שלו, גם שלו וגם של כל אחד אחר.

אמנון כהן: אז למה הוא אומר שהצבא התנצל?

שי קרפ: אני לא יודע.

שי קרפ: אני באמת לא יודע מה הצבא התנצל.

שי קרפ: אנחנו מנהלים את אדמות המדינה, ולא הצבא.

חנא סוייד: זה נכון.

שי קרפ: הצבא מקבל קרקע להרשאה לשימוש, כזו או אחרת.

שי קרפ: היה פה איזה הסדר מבחינת השימוש, - - -

מוסטפא ג'מאל: אתם באתם לכסות על מעשי הצבא.

אמנון כהן: אתה יודע שהצבא הגיע לשם?

אמנון כהן: 20 חיילים הגיעו ואמרו למשפחה: תפנו, תעשו.

שי קרפ: אני לא יודע אם הצבא - - -

אמנון כהן: בטוח - - -

חנא סוייד: אם לא הצבא אז האנשים שלך.

חנא סוייד: למה שלחת את האנשים שלך?

אמנון כהן: כי הוא פלש.

אמנון כהן: - - - מבחינתו - - -

חנא סוייד: אין "פלש".

חנא סוייד: אני אומר לך: זו פעולה שלא תיעשה.

חנא סוייד: זו בריונות.

חנא סוייד: איך אתה שולח אנשים לעקור אדמות?

אמנון כהן: אבל זו קרקע שאינה שלו.

חנא סוייד: אפילו.

חנא סוייד: אבל יש סכסוך.

שי קרפ: אין סכסוך.

קריאה: - - -

חנא סוייד: אבל אם בעלים של - - - הקרקע.

שי קרפ: הבן-אדם מוזמן - - -.

שי קרפ: אם יש למישהו השגה בנושא של בעלות או משהו, הוא מוזמן - - -

חנין זועבי: גם אם פלשו, הולכים לבית-המשפט.

חנין זועבי: לא עוקרים עצים.

חנא סוייד: אבל אתה מודה בזה.

חנא סוייד: אתה מודה שיש לו מחצית הבעלות.

שי קרפ: אני לא מודה.

שי קרפ: אני אומר שיש לו בחלק הדרומי של החלקה.

חנא סוייד: יש לו חלק.

שי קרפ: אבל ההפקעה היא על-פי תשריט מוגדר.

שי קרפ: הוא לא במשותף איתנו.

שי קרפ: צריך להבדיל בין הדברים.

חנא סוייד: איך אתה מראה את זה?

שי קרפ: הנה, אני הצבעתי במפורש.

שי קרפ: אני מראה גם פה איתור.

שי קרפ: עכשיו, הסיפור פה זה פינוי של קרקע מפלישה טרייה.

חוסני אבו חוסין: מה זה "פלישה טרייה"?

חנא סוייד: זו לא פלישה טרייה.

חנא סוייד: זה בטוח שלא.

חוסני אבו חוסין: - - -.

חוסני אבו חוסין: אתם עשיתם דין לעצמכם.

חוסני אבו חוסין: נקודה.

חוסני אבו חוסין: זהו.

חוסני אבו חוסין: זה מה שעשיתם.

שי קרפ: אם למישהו יש השגות על הבעלות שהיא רשומה כמו שראיתם, הוא מוזמן לפנות לבית-המשפט שישנה את הבעלות.

שי קרפ: אבל כל זמן שהבעלות - - - על שם מדינת ישראל, - -

אמנון כהן: בית-משפט, לא יעזור.

אמנון כהן: לפנות לבית-המשפט.

שי קרפ: - - התפקיד שלנו זה לשמור על הקרקע.

חוסני אבו חוסין: בסדר.

חוסני אבו חוסין: הוא היה צריך לפנות כדי שאני - - -

אמנון כהן: הוא לא עשה, אז - - -

חוסני אבו חוסין: הוא עשה את זה.

חוסני אבו חוסין: אנחנו כבר נעשה את זה.

קריאה: - - -

חנא סוייד: אז אני בסוף לא מבין מי עקר, לטענתו: האם זה הצבא, או אנשים שלך?

שי קרפ: אני אמרתי: את רוב הפינוי ביצע, למיטב ידיעתנו, פינוי עצמי של הבן-אדם.

חנא סוייד: אז הוא אומר לך שלא.

חנא סוייד: הוא משוגע?

שי קרפ: יש לי דיווח - - -

מוסטפא ג'מאל: אתם נתתם שני דונם שגנבתם ממני בשנת 49', והשאר נשאר לי.

מוסטפא ג'מאל: אני זורע בו.

חנא סוייד: מר מוסטפא ג'מאל, אתה עקרת עצים?

מוסטפא ג'מאל: - - -

אחמד מלחם: - - -

חנא סוייד: מר מוסטפא ג'מאל, אתה עקרת עצים?

מוסטפא ג'מאל: לא.

מוסטפא ג'מאל: איך אני - - - עצים?

מוסטפא ג'מאל: למה אני משוגע?

חנא סוייד: מה הוא משוגע?

חנא סוייד: הוא לא.

חנא סוייד: - - -

אמנון כהן: - - - – לא משנה עכשיו.

אמנון כהן: מה אתה מציע - - -?

חנא סוייד: אני אומר שאם זה לא הוא – זה מה שהוא טוען – אז נכון שזה הצבא.

אמנון כהן: אבל הוא אומר שהוא לא התעסק בזה.

חנא סוייד: מי?

אמנון כהן: קח, הנה.

חנא סוייד: אבל יש לך עדים, מה הצבא?

חנא סוייד: תראה, יש לי עדות מאדם מכובד: הוא מהנדס, הוא איש ציבור ממדרגה ראשונה.

חנא סוייד: הוא אומר שהוא דיבר עם הצבא, והצבא אמר לו: טעות.

אמנון כהן: למה לא הזמנת אותו?

חנא סוייד: אני הזמנתי אותו, אבל הוא לא יכול להגיע.

אחמד מלחם: הוא עסוק היום.

אמנון כהן: גם - - - כתבו מכתב שהם לא - - -

חנא סוייד: נכון.

אמנון כהן: מה אתה מציע?

הישאם יונס: הנה, יש תמונות של העוקרים.

מוסטפא ג'מאל: התמונות שלכם.

מוסטפא ג'מאל: זה בסיבוב השני, ולא בסיבוב הראשון.

מוסטפא ג'מאל: באתם לכסות על הצבא.

אמנון כהן: מי זה?

מוסטפא ג'מאל: זה - - -

קריאה: הוא היה שם.

מוסטפא ג'מאל: - - -.

מוסטפא ג'מאל: לא היה בכלל.

שי קרפ: אוקיי, זה שלנו.

שי קרפ: זה שלנו.

מוסטפא ג'מאל: זה שלכם.

אמנון כהן: השטח של מי?

אמנון כהן: חבר הכנסת חנא סוייד, מה אתה מציע?

אמנון כהן: - - -, אני לא יודע.

אמנון כהן: אני הסתבכתי עם בעלויות, עניינים, סיפורים.

עפו אגבאריה: נו, אתה רואה: אז הוא לא עקר.

אמנון כהן: לא, הוא עקר.

עפו אגבאריה: לא היה פינוי אישי.

אמנון כהן: לא, הוא לא.

אמנון כהן: - - -

עפו אגבאריה: אז זהו.

עפו אגבאריה: - - -.

עפו אגבאריה: אז זה לא נכון.

שי קרפ: אני, כשבאנו לבצע את הפינוי - - -

קריאות: - - -

אמנון כהן: חבר הכנסת סוייד, - - - המשך עם הצבא, ועם עורך-הדין שלך שיבוא.

חנא סוייד: בסדר.

חנא סוייד: כן.

אמנון כהן: אנחנו נעשה דיון המשך.

חנא סוייד: כן.

אמנון כהן: אז אני אסכם: אנחנו נעשה דיון המשך.

אמנון כהן: אני הסתבכתי פה.

אמנון כהן: אני אומר שאם המדינה אשמה, היא חייבת לפצות.

חנא סוייד: אבל אני רואה שאתה השתכנעת חלקית, בטענות.

קריאה: הוא - - -

חנא סוייד: אתה איש אמין.

חנא סוייד: אתה לא יכול להתנכר לעובדות כל-כך קולעות.

אמנון כהן: לא, אני לא יודע.

אמנון כהן: הוא, מצידו, בגרסה שלו, צודק.

אמנון כהן: אתם, בגרסה שלכם - - - יש בסיס.

אחמד מלחם: הוא בכלל משקר.

חנא סוייד: אז נקיים דיון.

אמנון כהן: חסר לנו הבסיס של הצבא.

אמנון כהן: כי גם חצי מהעצים נעקרו, ואף-אחד לא יודע מי.

אמנון כהן: אז אנחנו נעשה דיון.

אמנון כהן: ואני דורש שיבוא ויגיד פה שאף-אחד לא היה, לא משנה מי – הנציג של האזור הזה, שיבוא מהצבא.

אמנון כהן: ואתה תדאג, חבר הכנסת סוייד, שהאיש ההוא יבוא בתיאום עם מנהלת הוועדה.

אמנון כהן: אז איש הצבא, ועוד פעם איש מינהל מקרקעי ישראל.

אמנון כהן: אני רוצה שילוב מערכות.

אמנון כהן: אם מגיע להם פיצוי, המדינה צריכה לפצות.

קריאה: לא.

קריאה: אני רוצה - - -

חנא סוייד: תעזוב.

חנא סוייד: אל תקדים עכשיו פתרונות.

אמנון כהן: בכל מקרה יש לו זכות לפנות לבית-המשפט.

חנא סוייד: כן.

חנא סוייד: ודאי.

אמנון כהן: איפה אתה - - -?

אמנון כהן: אתה נחמד.

אמנון כהן: באת מ"כדורי".

אמנון כהן: כואב לי הלב איתך ביחד.

הישאם יונס: אני מאד מעריך אותך.

אמנון כהן: תהיה בריא, יקירי.

אמנון כהן: אני דיברתי מתוך הלב, וזה נכנס ללב.

מוסטפא ג'מאל: מתוך הלב?

אמנון כהן: רק מתוך הלב.

מוסטפא ג'מאל: אני לא האמנתי שאחרי 64 שנים, שאזרח בישראל ויעשה - - -.

מוסטפא ג'מאל: לא האמנתי.

חנא סוייד: - - -

חנין זועבי: לא האמנת?

חנין זועבי: - - - לא האמנת?

חוסני אבו חוסין: היות וזו ועדת הפנים של הכנסת, והיות וניתן הסכם אל-רוחה לפני עשר שנים, ראוי שוועדת הפנים הנכבדה הזאת תמליץ בפני ממשלת ישראל לכבד את הסכמי אל-רוחה, ולהעביר את השטח הזה מבחינה חוקית לתחום השיפוט של ערערה, ולהחזיר את הקרקע הזאת.

חוסני אבו חוסין: כי אף-אחד לא צריך אותה: - -

חנא סוייד: כלומר, ליישם.

חנא סוייד: ליישם את ההסכם.

חוסני אבו חוסין: - - לא כוחות הביטחון, ולא לצרכי התיישבות.

חוסני אבו חוסין: ולהחזיר אותה לאנשים.

חוסני אבו חוסין: בשביל מה?

אמנון כהן: אז אנחנו נרחיב את הדיון - -

חוסני אבו חוסין: זה מה שצריך לעשות.

אמנון כהן: - - לגבי הסכם אל-רוחה.

אמנון כהן: ושיבואו נציגים של: משרד המשפטים, - -

עפו אגבאריה: לכבד את ההסכם.

אמנון כהן: - - משרד הפנים, מינהל מקרקעי ישראל.

אמנון כהן: משרד הבינוי והשיכון אם צריך.

חנא סוייד: רשויות מקומיות.

אמנון כהן: האזור הזה של השלטון המקומי.

הישאם יונס: לפתוח את הסכם אל-רוחה.

אמנון כהן: לא, אנחנו - - -

חנא סוייד: לא.

חנא סוייד: תעזוב.

קריאות: - - -

חנין זועבי: - - -

אמנון כהן: מה עוד?

הישאם יונס: בשנת 2015 צריך דיון חוזר על כל - - -

אמנון כהן: אז זה שם, בוועדה ההיא.

אמנון כהן: לא אצלנו.

עפו אגבאריה: - - -

חנא סוייד: אז חבר הכנסת אמנון כהן יהיה שר הפנים, ולא יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

פתחי מרזוק: יישם את הסכם אל-רוחה.

אמנון כהן: עזוב.

אמנון כהן: אתה מסבך אותי עם השר אלי ישי.

אמנון כהן: תודה רבה, הישיבה נעולה.

אמנון כהן: יהיה דיון המשך.