הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 172, 2012-06-27 08:30

דוד אזולאי: בוקר טוב, אני פותח את ישיבת הועדה לפניות הציבור בנושא שעומד על סדר היום.

דוד אזולאי: אנחנו קיימנו שני דיונים בנושא הזה, ולאחר הדיון הקודם אני חייב לנצל את ההזדמנות הזאת ולהודות למי שלא נמצא כאן, מר עוזי יצחקי.

דוד אזולאי: מייד אחרי הדיון שהיה לנו ב-6 למרץ 2012, הונפקו כ-200 תווי חנייה בעקבות הדיון הזה, משום מה הופסק מייד, או שלא חידשו תווי חניה לאותם הורים לילדים נכים.

דוד אזולאי: אנחנו גם פנינו בכתב למר עוזי יצחקי, קיבלנו גם את תשובתו.

דוד אזולאי: בין היתר הוא כותב שהנושא נמצא בטיפול, וייקבעו גם קריטריונים.

דוד אזולאי: ביקשתי לקבל את הקריטריונים כדי לדעת מי זכאי, מי לא זכאי, בכלל לקבל רשימה אולי לדעת כמה אנשים מקבלים תווי חניה, כמה לא מקבלים.

דוד אזולאי: משום מה, עם כל הערכה שלי, אני באמת רוחש הערכה רבה למר עוזי יצחקי, משום מה לא קיבלנו את זה, ומה שיותר קומם אותי - אחרי שקיימנו כאן דיון בוועדה, ולמעשה בזה הסתיים הדיון מבחינתי, אז התברר שהפסיקו להנפיק את תווי החנייה, ושוב פעם חזרו, ואז התחלנו להיות מוצפים בפניות - בימים האחרונים פנו אליי שלושה הורים.

שלומית אבינוח: יש עשרות פניות, וגם שלושה מקרים קשים.

דוד אזולאי: אני מדבר על מקרים מאוד קשים, וכל הניירת מונחת לפניי.

דוד אזולאי: טענו שהורידו להם, רק לאחר ההתערבות שלנו הם קיבלו את זה.

דוד אזולאי: אני רוצה לציין דבר נוסף, ייאמר לזכותו של השר, שמייד לאחר כמה ימים, נדמה לי ביום רביעי, השר התערב באופן אישי ונתן הוראה להנפיק תווי חניה.

דוד אזולאי: אני שואל רבותיי, למה צריכים כל פעם לערב את הוועדה לפניות הציבור?

דוד אזולאי: למה צריכים לערב את השר?

דוד אזולאי: גם לא צריכה להיות הנחייה ברורה בנושא הזה שישנם מקרים שלא מחייבים דיון והם ידועים ומוכרים וישנם אישורים, אני מדבר בעיקר להורים לילדים – זאת הבחנה שקיימת, כולם מכירים אותה, ולמה הם צריכים להחליף כל תקופה, כל שנה, שנתיים את תווי החנייה?

דוד אזולאי: למה אי אפשר לתת להם תו חנייה קבוע, ובכך אנחנו בעצם נוכל להגיד לפחות לאוכלוסייה הזאת פתרנו את הבעיה הזאת, אינני יודע.

דוד אזולאי: יושב פה מר גאנם חמדה, מנהל אגף הרישוי במשרד התחבורה, ופרופסור יוסף ריבק, שהוא מנהל המכון לרפואי לבטיחות בדרכים, אני מכיר אותו מהרבה מקרים קודמים.

דוד אזולאי: אני אשמח לשמוע מדוע לא קובעים שהורים לילדים אוטיסטים יקבלו באופן קבוע תווי חנייה ולא הצטרכו לעבור, מספיק מה שיש להם בבית, מספיק הסבל שהם עוברים, לא צריכים להוסיף להם.

דוד אזולאי: אנחנו לא צריכים לתרום את חלקנו בסבל הזה, אין שום סיבה שבעולם.

דוד אזולאי: אדוני, פרופ' ריבק, אתה ודאי בקיא ומכיר את הנושא היטב, אני מצפה ממך שתינתן הנחיה ברורה בנושא הזה, שתווי חניה לילדים אוטיסטים יהיו דבר קבוע ולא משתנה ולא מתחלף אחת לכמה זמן.

דוד אזולאי: זה הנושא הכי חשוב, אנחנו מוגבלים בזמן, אני לא ארחיב את הנושא, אבל הייתי רוצה לשמוע מאנשי המשרד תשובות לנושא הזה, ולאחר מכן נשמע את חברי הכנסת.

גאנם חמדה: משרד התחבורה בעצם קיבל את האחריות למתן תווי חניה במרץ 2008, לפני כן היה באחריות של משרד הבריאות.

גאנם חמדה: אני יכול לומר פה במאמר הזה, שזה עבר למשרד התחבורה, ולא נעשית עבודת מטה נכונה בכל מה שקשור להעברת המשימה הזאת.

גאנם חמדה: קיבלנו אחריות אבל לא קיבלנו אמצעים, לא בהיבט של אמצעים פיזיים, ולא בהיבט של כוח אדם.

גאנם חמדה: מאותו רגע אנחנו התחלנו לתרגל בעניין הזה, המתכונת היום למתן תו נכה - - -

שלמה מולה: מאיזה שנה?

גאנם חמדה: 2008.

גאנם חמדה: המתכונת היא היום שבעצם כל אזרח יכול לשלוח בקשה לתו חניה נכה.

גאנם חמדה: אנחנו מקבלים בחודש, יושב ראש הועדה, כ-4,500 פניות, וכל פניה כזאת צריך לדון בה מבחינה רפואית.

גאנם חמדה: כמובן, אנחנו לא גוף רפואי, אנחנו סך הכול אחראים על כל מה שקשור בזכאויות למתן רישיון נהיגה ורכב.

גאנם חמדה: אנחנו בהתייעצות בזמנו עם פרופ' ריבק, הקמנו איזושהי ועדה שתבחן את ההיבטים הרפואיים למתן זכאות למתן תו חניה נכה.

גאנם חמדה: היו לנו שתי ועדות, ועדה אחת הקמנו ב-2010, ולפי הקריטריונים האלה פעלנו.

גאנם חמדה: אני אחזור אחורה, ברגע שמגיעה הפנייה זה עובר לרופא אגף, שזה גוף אזרחי, דרך אגב, אין לנו היום גוף ממשלתי שבודק את זה.

גאנם חמדה: הרופא לא רואה בכלל את החולה, ומי כמוך יודע היום על כל האישורים הפיקטיביים שיש במדינה זה לא בעיה, אנחנו מתמודדים בעניין הזה, ואין לנו היום יכולת במאה אחוז להחליט אם האדם זכאי לא זכאי, רק על בסיס מסמכים רפואיים, אנחנו לא רואים אותו.

דוד אזולאי: למה?

גאנם חמדה: אני תיכף אגיד לך גם מה הפתרון לעניין הזה.

גאנם חמדה: זה לא קשור לעניין, אבל זה מתחבר אחד עם השני.

גאנם חמדה: יש לנו עבודות מטה מאוד מתקדמת, אנחנו רוצים להעביר את זה לגוף רפואי שהתעסק עם זה, שיהיו גופים רפואיים של המדינה שהתעסקו עם זה.

גאנם חמדה: ההצעה שלנו שהמכון הרפואי יקבל אחריות, ובעצם כל אחד שיפנה להוציא צו נכה, יופיע בפני ועדה רפואית.

אילן גילאון: - - - למה צריך אתכם?

גאנם חמדה: אנחנו רוצים שבועדות רפואיות כשהחולה מבקש תו חניה נכה, יופיע בפני ועדה, הועדה תבחן גם את המסמכים הרפואיים.

רויטל לן כהן: אני מציעה שלא נלך לעבוד ונלך רק לוועדות.

אורית זוארץ: ההורים האלה עוברים שבעה מדורי גיהינום.

גאנם חמדה: אני לא אמרתי שכל אחד יופיע בפני ועדה.

דוד אזולאי: רבותיי, אני מבקש, זמננו קצר, אנחנו רוצים למצות את הדיון הזה, לכן אני מבקש לא להתפרץ.

דוד אזולאי: אדוני, כשאתה מדבר על ועדה, אני לא יודע אם אתה יודע, יכול להיות שאתה לא יודע.

דוד אזולאי: יושבים פה הורים, אתה יכול לשאול אותם, הם עוברים 7 מדורי גיהינום עד שמאשרים להם את אותו תו חניה, לכן אין טעם להוסיף עוד ועדה.

גאנם חמדה: אני אענה.

גאנם חמדה: בעיקרון, הועדה הזאת לא תזמן כל אחד, יש אנשים שמראש, אפשר יהיה אולי להגדיר להם לא צריכים ועדה, כמו למשל נכה כסא גלגלים, לא צריך להביא אותו לוועדה.

גאנם חמדה: במקרים אחרים כן להביא אותם לוועדה, זה הפתרון העתידי, ואז אנחנו בעצם נמגר את התופעה.

שלמה מולה: מה היו מסקנות הועדה שהקמתם ב-2010?

גאנם חמדה: נגיע לזה.

גאנם חמדה: אנחנו עד היום יש לנו בארץ כ-130 אלף תווי חניה לנכה.

גאנם חמדה: הנכים האמיתיים אין להם מקומות לחנות, תפקידנו גם לדאוג לכך שמי שזכאי יקבל תו חניה נכה, קודם כל שמי שזכאי, ולא יהיו פרצות בכל מיני דברים.

גאנם חמדה: דרך אגב, 3 גופים מתעסקים עם זה – משרד ביטחון.

אילן גילאון: - - - במשרד התחבורה את חוק חניית נכים, או שאתם מעל החוק הזה?

גאנם חמדה: אנחנו לא מעל החוק.

אילן גילאון: זאת אומרת מדיניות של "באב אללא", זה מה שאתה בעצם אומר.

גאנם חמדה: אני לא אומר שום דבר.

אילן גילאון: אני שואל אותך, אתם מעל החוק?

גאנם חמדה: אנחנו אנשים שמיישמים את החוק, אבל אנחנו רוצים גם להסדיר את החוק ולתת תו חניה נכה.

אילן גילאון: אתם רוצים להסדיר את החוק, תיבחר לכנסת תסדיר את החוק, אין לי שום בעיה.

גאנם חמדה: אני לא מסדיר את החוק, אנחנו מיישמים את החוק.

אילן גילאון: אתה חייב לקיים את החוק, כולל פרופ' ריבק הנכבד.

אילן גילאון: יש לכם חוק, אני לא אדבר על הפרשנות לגבי אוטיסטים, אתם לא מעל החוק, אתם לא יכולים לקחת את החוק לידיים.

גאנם חמדה: לא לקחנו שום חוק לידיים.

אילן גילאון: להפר החלטות של ועדה, ולהפר חוקים של מדינה.

אילן גילאון: עם כל הכבוד, ההחלטות הפנימיות שלכם לא מעל חוק במדינת ישראל.

אילן גילאון: תגיד לי אתה אם אתה יודע מה החוק?

אילן גילאון: מה אומר חוק חניית נכים?

גאנם חמדה: אני מדבר כרגע על הבעיות, אני לא מתעלם מהבעיות הקיימות, מה אנחנו רוצים לבנות כאן, לבנות מערכת ארגונית יעילה שתתן למי שבסוף להגיע לתו חניה נכה, זה מה שאנחנו רוצים לבנות.

אילן גילאון: זה דיבור סתם.

גאנם חמדה: לא, זה לא דיבור סתם, אנחנו גם נבחן את זה בעתיד.

שלמה מולה: אבל ארבע שנים לא עשיתם כלום.

שלמה מולה: אם קיבלתם את זה ב-2008, אנחנו בסוף 2012, זאת אומרת, ארבע שנים אמרתם לאנשים תלכו, תבואו, תופיעו לוועדה, אל תופיעו לוועדה.

גאנם חמדה: לא אמרתי את זה.

אורית זוארץ: כל פעם מחדש.

גאנם חמדה: לא אמרתי.

שלמה מולה: למה קיבלתם על אחריותכם - - -

דוד אזולאי: חבריי חברי הכנסת, אנא מכם.

אורית זוארץ: צריך להתמקד בנושא.

אורית זוארץ: הנושא הוא ילדים אוטיסטים שהם הלוך ושוב- - - לא צריך לדבר על כל הבעיות - - -

גאנם חמדה: אני רוצה לסכם את העניין.

גאנם חמדה: היום אף אחד לא נדרש להגיע לוועדה, אני דיברתי על המצב הנוכחי והמצב העתידי.

גאנם חמדה: המצב העתידי יהיה כזה - תהיה ועדה רפואית, לא כולם יזומנו, יזומנו אנשים שיש ספק לגביהם על מנת למגר - - -

אורית זוארץ: למה?

אורית זוארץ: 100% נכות יש כאן ויכוח?

אורית זוארץ: עוד ועדה, עוד לזמן?

אורית זוארץ: למה לא עשיתם את זה עד עכשיו?

גאנם חמדה: אני אומר אנשים כאלה לא נזמן.

דוד אזולאי: מה אנחנו עושים כדי למנוע את הסבל?

דוד אזולאי: אם יוצאים לדרך, צריך לצאת מכאן עם בשורה לאותם הורים - תם ונשלם עידן הסבל שלכם לתווי חניה.

גאנם חמדה: אנחנו מאוד רגישים ומודעים לבעיה של ההורים וגם לילדים, אנחנו גם מבינים את הצורך.

גאנם חמדה: לכן מה שכרגע החלטנו ברמת המשרד על ידי משרד התחבורה ושר התחבורה, שאנחנו העברנו את הנושא הזה של הטיפול באוטיסטים לפרופ' ריבק, יצאו קריטריונים חדשים לעניין הזה.

אורית זוארץ: פורסמו?

גאנם חמדה: אני אסביר במה מדובר.

גאנם חמדה: החל מהשבוע הבא ניישם את זה, מי שזכאי מתוך הילדים האלה יקבל את התו.

אילן גילאון: אתה מדבר רק על האוטיסטים?

רויטל לן כהן: ומה עם אפילפסיה, אדוני?

אילן גילאון: אני אקרא מה כתוב בחוק, כל הפרשנות האחרת היא פשוט לא משנה.

אורית זוארץ: לא רלבנטית.

אילן גילאון: לא רלבנטיים.

משה רוטמן: האם התוצאות של הביטוח הלאומי הן לא מספיק?

אילן גילאון: אני מצפה ממשרד התחבורה לא לנהל מדיניות פנימית והחלטות פנימיות שרירותיות, אלא לקיים פשוט את החוק.

אילן גילאון: לא נראה לכם, תבואו תציעו הצעת חוק, אנחנו נשנה, נגיד שכל האוטיסטים לא צריכים לקבל שום דבר.

אילן גילאון: אני קורא פשוט את לשון החוק, לא משהו אחר.

אילן גילאון: "אחד מסעיפי חוק חניית נכים תשנ"ד 1993, מציין כי זכאי לקבל תו חניה לנכים יהיה שדרגת נכותו יהיה ל-60% לפחות, ותנועתו בדרכים בלי רכב עלולה לערער את מצב בריאותו".

אילן גילאון: אתם מכירים אוטיסט אחד על כל הספקטורים שלא עונה לדרישה הזאת?

אילן גילאון: יכול להיות שכן, כי אתה כותב שילדים אוטיסטים שייכים לקבוצה של הפרעות בגדילה ובהתפתחות ובבעיות של קשב וריכוז וכן הלאה.

רויטל לן כהן: הוא גם אומר שיש להם בעיה נפשית פסיכולוגית - חצוף.

אבנר עורקבי: הוא פרופסור.

אבנר עורקבי: ..

אילן גילאון: אדוני, אני לא מקצועי, אני לא כמוך, אבל אני יכול לפי ההנחה הזאת, נניח שלפחות 90% מחברי הכנסת עונים לקריטריון הזה של אוטיזם אם אתה אומר לי כך.

דוד אזולאי: תודה רבה אדוני, אני רוצה לציין פה, זה אולי דוגמה כשמדברים על עוד ועדות.

דוד אזולאי: יש פה מכתב של אחד הילדים וחתום על זה פרופ' אורי אפרתי שהוא מומחה ברפואת ילדים, של ד"ר תבורי אירית שהיא מומחית ברפואת ילדים, וגם ד"ר חן, שהיא עובדת סוציאלית בכירה לילדים, ו-3 הבכירים הללו קובעים בכתב מפורט שהילד הזה אכן זקוק לתו נכה, למרות הכול הוא לא קיבל רק לאחר ההתערבות שלנו.

דוד אזולאי: פרופ' ריבק בבקשה.

יוסף ריבק: תודה רבה על ההזמנה.

יוסף ריבק: אני רוצה להדגיש הנושא לא באחריותו, אנחנו לא מספקים או ממליצים על תו נכה.

יוסף ריבק: ביקשו מאיתנו לייעץ בנושא של קריטריונים וכך עשינו.

יוסף ריבק: לעצם העניין, אין ספק שמדובר ברגש מול עובדות, תמיד הרגש מנצח, כי אין ספק כשמביאים מקרים פרטניים יש הרבה מקרים קשים זה מזעזע, ותמיד יוצר רושם שכל האחרים הם עוכרי ישראל.

יוסף ריבק: יחד עם זה צריך להסתכל על התמונה בצורה יותר מקיפה.

יוסף ריבק: דרך אגב, לקחתי דוח פשוט, ממדינה לא כל כך שונה כמו אירלנד שעומדת עם אותן בעיות, שיש להם 5 מליון נפש, ורק 30 אלף תגי חניה, והם בוכים שיש זילות בקריטריונים, הרופאים נותנים באופן רחב פירוש לא הגיוני לתקנות האלה, ונותנים לאנשים שלא מגיע להם וכן הלאה, והמספרים שם בעליה, וגם הם הציעו שמי שיקבע אם צריך או לא, יהיה רופא שמוסמך על ידי המדינה לקבוע.

יוסף ריבק: אני חושב שיש פה בלבול, לא מדובר בוועדה שתדון בעניינים, אלא שמי שרוצה תג נכה, והוא בקריטריונים מסוימים, הצטרך להופיע בפני רופא ולהוכיח את טענתו.

אורית זוארץ: הוא לא עובר את התהליך מול ביטוח לאומי?

יוסף ריבק: זה לא שייך.

אורית זוארץ: מה זה לא שייך?

אורית זוארץ: הוא עובר את כל התהליך והכרה בנכות שלו מול הביטוח הלאומי.

אורית זוארץ: למה הוא צריך להוכיח את הנכות שלו מחדש?

יוסף ריבק: הוא לא צריך להוכיח שום נכות מחדש.

אורית זוארץ: אז מה הוא צריך להוכיח?

יוסף ריבק: אני אסביר.

יוסף ריבק: הנקודה פשוטה, יש הסתכלות אחרת על נכות רפואית ונכות תפקודית זה לא אותו דבר.

יוסף ריבק: בן אדם יכול להיות מאה אחוז נכה רפואי ומאה אחוז לתפקד.

יוסף ריבק: למשל, בן אדם שיש לו סרטן, יש לו זמן מסוים שהוא מאה אחוז נכה, אבל הוא מתפקד לחלוטין, כולל הולך לעבודה ואין לו שום בעיה.

יוסף ריבק: סרטן או אוטיזם, או כל דבר זה ספקטרום של מחלות, זה לא מחלה בודדת ולא דבר אחד שאתה יכול לקבוע, אלא זה מערכת שלמה.

יוסף ריבק: גם אם ניקח את האוטיסטים לדוגמה, יש פה לפחות 5 קבוצות בתוך ההגדרה הרחבה הזאת של מה שנקרא אוטיסט, ומתוך הספקטרום הזה יש אנשים שהם קרובים לגמרי לתפקוד תקין, ויש כאלה שהם אומללים וההורים בוודאי אומללים.

יוסף ריבק: לכן זה לא עניין אוטומטי, כשביטוח לאומי קובע מאה אחוז נכות רפואית, זה לא אומר שהאיש יכול לתפקד.

יוסף ריבק: אנחנו יודעים את זה יפה מאוד שהרבה מאוד אנשים עם אחוזי נכות דיי גבוהים מתפקדים לכל דבר ועניין.

יוסף ריבק: מה משמעות תג נכה?

יוסף ריבק: תג נכה מיועד למי שלא מסוגל פיזית ללכת.

רויטל לן כהן: לא נכון.

יוסף ריבק: רבותיי תגידו כשיבוא תורכם.

רויטל לן כהן: אבל אתה אומר דברים לא נכונים, אתה טועה ומטעה.

יוסף ריבק: אני מוחה על צורת התפרצות שלך.

רויטל לן כהן: ואני מוחה על זה שאתה אומר שלבן שלי יש בעיות נפשיות, אז מה?

רויטל לן כהן: אתה רוצה שאני אצטט אותך?

דוד אזולאי: תפסיקו עם ההתפרצויות האלה.

יוסף ריבק: אני מסביר שוב, המטרה של תג הנכה, וכך זה מקובל בעולם, ואם תסתכלו מה מקובל בקריטריונים למתן תג נכה ברוב מדינות העולם, המבחן המרכזי זה האם האיש יכול ללכת - - -

רויטל לן כהן: לא נכון, עברנו מדינה בארצות הברית, כולל אוסטרליה ואירופה.

יוליה בן משה: לא נכון.

דוד אזולאי: אולי תפסיקי, אתן לך רשות דיבור תוכלי לדבר, בצורה כזאת אי אפשר לנהל דיון.

דוד אזולאי: אני לא מוכן.

יוסף ריבק: אני עברתי על הקריטריונים הרפואיים ברוב המדינות.

יוסף ריבק: הקריטריון המרכזי הוא יכולת ללכת של 200 פיט או 65 מטר, כל השאר צריכים לבוא לדיון מיוחד.

יוסף ריבק: לזה יש מספר מצומצם של מצבים שבהם בן אדם באמת לא מסוגל ללכת את המרחק הספציפי הזה.

יוסף ריבק: מה שקורה כאן, ולגבי האוטיסטים אמרתי, מדובר בספקטרום, זה לא מחלה אחת, זה כמה סוגים, ולכן אם יש מישהו או שבאמת יש הפרעות התנהגות קשות שבהם יש סכנה להתפרצות לכביש, הילד לא ניתן לשליטה ומקשה על החיים של ההורים, צריך לתת לו, אני לא אמרתי שלא, גם אף אחד לא פסל את זה, אף אחד לא ביטל את זה, אני לא יודע למה אמרו ביטול, צריך לתת את זה לפי העניין.

יוסף ריבק: צריך להבין, הנקודה הזאת תו חניה הפך להיות מצרך מבוקש, אני אומר בצורה הזאת.

יוסף ריבק: אני מקבל טלפונים מרופאים - תגיד לי איך משיגים תו חניה?

יוסף ריבק: אני אומר, זה לא באחריותי, שנית, תלך לסופר מרקט תקנה.

יוסף ריבק: מה שקרה, זה הפך להיות, בגלל ההטבות שיש לזה, שבית דין או אני לא יודע מה, אנשים רוצים את זה.

יוסף ריבק: אני כשאני הולך לעבודה, ובא בתחבורה ציבורית, רואה עשרות כלי רכב עם תגי חניה שמהם קופצים אנשים בריאים, ובחורות צעירות רצות למשרדים, האוטו עומד שם כל היום ואין מקום לנכה אמיתי כשהוא רוצה לבוא להחנות שם, לכן מישהו צריך לעשות פעם סדר.

אילן גילאון: אתה צודק - - -

יוסף ריבק: אין אכיפה בכלל.

אורית זוארץ: זה סיפור אחר לגמרי.

יוליה בן משה: אז תטפל באכיפה.

יוסף ריבק: אני לא מטפל בשום דבר.

דוד אזולאי: אתה אומר כרגע דבר, וכולנו מכירים את זה מקרוב.

דוד אזולאי: אנחנו חיים בשטח, ואנחנו רואים את זה, יש בעיה, אבל למה אתם לא מתמודדים?

דוד אזולאי: אתם, משרד התחבורה עושים לעצמכם חיים קלים בצורה גורפת קובעים אין יותר תווי חניה.

יוסף ריבק: לא נקבע כך.

דוד אזולאי: זאת עובדה.

יוסף ריבק: אני אומר באחריות.

יוסף ריבק: המקרים של אוטיזם של אחד מתוך הקבוצות האלה, יש פה קבוצות שאנשים נוהגים וחיים חיים רגילים, רק השבוע אישרתי תסמונת אספרגר לנהיגה והיא חיה ומתפקדת לגמרי תקין, ושום דבר לא בוטל.

מסעוד גנאים: לא היה שום ביטול.

שלומית אבינוח: סליחה שאני מתערבת.

שלומית אבינוח: אני כמנהלת הוועדה, אחרי הדיון הקודם לקחתי על עצמי, וכולם יכולים להגיד – עד שנעשתה בדיקה, באמת היה אישור גורף.

שלומית אבינוח: אני טיפלתי לאחרונה בתינוק מונשם שלא אושר לו, בחולת אפילפסיה 8 טיפולים ביום, ועוד מקרה קשה של חולת סרטן מבוגרת, וזה היה ביטול גורף, כלומר, היה להם וזה בוטל.

שלומית אבינוח: אני כמנהלת ועדה קיבלתי תשובות שזה בוטל, ורק בזכות התערבות מול עוזי יצחקי האנשים האלה קיבלו תווי חניה.

שלומית אבינוח: זה לא נכון, זה עובדות.

דוד אזולאי: אני מייד אאפשר לכם.

דוד אזולאי: זה אומר שיש בעיה וצריך להתמודד, ואתם אנשי משרד התחבורה, אנשי המשרד לבטיחות בדרכים, צריכים לשבת לקבוע ולהחליט פעם אחת ולתמיד, לשים את הדברים בפני הציבור ולתת גם הנחיות לרופאים.

דוד אזולאי: אני מסכים איתך שיש בעיה, וזה נכון, לצערי הרב לפעמים אנחנו רואים את זה שהנכים האמיתיים באמת אין להם חניה.

דוד אזולאי: בבקשה, תתמודדו עם הבעיה, תחליטו מי מקבל, מי לא מקבל.

דוד אזולאי: אבל לא ייתכן שקמים בבוקר, למרות כל ההנחיות, צריכים לשנות את החוקים - תעשו את זה, אבל אי אפשר להשאיר בצורה כזאת - לא וזהו.

יוסף ריבק: אתה צודק באופן עקרוני, גם אני מסכים לזה.

יוסף ריבק: אני לא חושב שצריך לפגוע בזכויותיו של אף אחד.

יוסף ריבק: דרך אגב, יש לי בת עם צרכים מיוחדים, והחיים שלי הם לא דבש בקטע הזה, ואני מבין טוב מאוד בקטע הזה, ואין לי שום עניין בלהציק, חס וחלילה, או לקבוע קריטריונים שאי אפשר לעמוד בהם.

יוסף ריבק: אבל בכל אופן, צריך לראות את העניינים, צריך לבדוק ולא לתת סתם על סמך אישורים גורפים.

יוסף ריבק: לצערי, עמיתיי הרופאים בחלק מהדברים, וזה נכון גם לגבי אישורי מחלה, שבהם יש פה במדינה אובדן של מיליוני ימי עבודה בשנה על אישורים שהם לא ניתנים באמת לצורך העניין, אותו דבר כשמדובר על נכויות, אותו דבר כשמדובר על אישורי חניה, מישהו צריך פעם אחת לשים לזה גבולות ולשים את זה במקום הנכון.

יוסף ריבק: אני חושב שהגדרנו היום בצורה הוגנת את הנושא הזה, ואין ספק שראוי שמשרד הבריאות יטפל בנושא ולא משרד התחבורה, אבל כרגע זה נתון בתחום הפיקוח שלהם.

יוסף ריבק: אני אשתדל לעזור כמה שאני יכול, אני באמת לא עומד למכשול בדברים האלה.

דוד אזולאי: אני מפנה שאלה למשרד התחבורה, ואני שואל אדוני, מתי אתם תוציאו את ההנחיות הברורות בנושא הזה לגבי תווי חניה בכלל, לאו דווקא לגבי אוטיסטים, אני מדבר לגבי נכים אחרים.

דוד אזולאי: אולי פעם אחת לתמיד תתכנסו, תעשו סדר.

יוסף ריבק: כבוד יושב ראש הוועדה, אני רק רוצה להעיר פה.

יוסף ריבק: קשה מאוד להוציא ספר קריטריונים מוחלט ומוגדר עד הסוף.

יוסף ריבק: מדובר פה בניואנסים רבים, אין מצב שאתה יכול להגיד קריטריון מוחלט.

דוד אזולאי: אין לי ציפיות שתתנו קריטריונים של מאה האחוזים, אבל בואו תתנו איזושהי מסגרת, גם זה אין.

יוסף ריבק: יש מסגרת, ואני חושב כשיש מקרים עם ניואנסים צריך לראות אותם בעין ולראות שבאמת קיימת בעיה עם אישורים מהרופאים המתאימים.

אורית זוארץ: אם הוא יראה אותו בעין הוא יבין שיש בעיה?

יוסף ריבק: מצטער, זה חלק מהרפואה, אי אפשר לעשות רפואה בהתכתבות, אני עוד לא מכיר את הדבר הזה.

אורית זוארץ: אבל יש רופאים שמטפלים בילדים האלה באופן שוטף.

אורית זוארץ: צריך לשמוע את ההורים.

אבנר עורקבי: אני מאוד מודה לך על האפשרות לדבר.

אבנר עורקבי: אני יכול רק להגיד לך בקצה של קרחון גם חבר הכנסת גילאון יודע את זה.

אבנר עורקבי: יש לנו בעיות רציניות אני לא מעלה את הנושא הזה, אני חושב באופן אישי לאוטיסטים צריך לתת, ישנם אוטיסטים שאמורים וחייבים לקבל תווי חניה, גם אנשים אפילפטיים וגם אנשים עם פיגור שכלי.

אבנר עורקבי: אתה הגדרת את זה, כל מי שיש סיכון בניידות שלו.

אבנר עורקבי: לכן אני לא חושב לתת באופן גורף, אתה צודק, אבל ישנם אנשים אוטיסטים, אנשים אפילפטיים שזה מסכן אותם.

אבנר עורקבי: נדמה לי שבישיבה הקודמת זה נגמר, אבל פתאום זה עולה ותופח למעלה - למה?

דוד אזולאי: אני מודה לך.

דוד אזולאי: חבר הכנסת גילאון, בבקשה.

דוד אזולאי: אני חוזר ומבקש, אנא מכם תצטמצמו בזמן כדי להספיק.

אילן גילאון: יש בעיה עם משרד התחבורה שמקבל החלטות שרירותיות בתחומים שונים ורבים, בתחום של החניה אני קצת מתמצה.

אילן גילאון: אני לגמרי רוצה לחזק את דברי פרופסור ריבק שיש בעיה עובדתית - 130 אלף תגי חניה מסתובבים במדינת ישראל, אין מספיק חניה.

אילן גילאון: הסיבה לכך היא לא הקבוצה של הספקטרום האוטיסטי, צריך לגמרי לראות.

אילן גילאון: אם אני חולק על משהו בעניין ההבחנה שלך, אני חושב שניידות היא לא רק 65 פיט שילד יכול ללכת, או מבוגר יכול ללכת, זה קצת יותר מורכב, לכן אני אומר לא צריך לתת באופן גורף.

אילן גילאון: אבל משרד התחבורה - ובאנו בכמה הצעות אליכם כמו תג ביומטרי, היום עושים שימוש בתג הזה גם אנשים - - - הדבר הכי חשוב - אתם לא יכולים להפר חוקים קיימים מתוך החלטות פנימיות של המשרד, זאת אומרת, התקנות שאתם מנסים לקבוע לא עולות על חוק ראשי של חקיקה של כנסת.

אילן גילאון: לכן בעניין המסוים הזה שעומד על הפרק, חייבים להחזיר לכל מי שהיה לו תג נכה, להחזיר לו את התג, תרצו לעשות סדר, בבקשה, תעשו שינוי בחקיקה.

אילן גילאון: אלו הם הדברים היותר חשובים.

אילן גילאון: חבר'ה, תעשו טובה, לא צריך כל פעם לתקן את מה שלא היה צריך לקלקל, כי זה מתסכל פה את כל האנשים, חבל על הזמן, אין סיבה לכך.

אילן גילאון: זה לגבי כל קבוצת הספקטרום האוטיסטי באופן גורף, אתה יכול להגדיר כמה מתוכם שהם לא עונים לדרישות החוק.

אילן גילאון: אני קובע באופן גורף שכל קבוצה בספקטרום האוטיסטי היא רשאית, ואני לא נדבן בעניין של תגי חניה, לא נדבן גדול.

אילן גילאון: שמעתי ומישהו הציע שכל הקשישים יקבלו את זה, ממש לא מקבל את זה.

יוליה בן משה: בוקר טוב, אני אציג את עצמי.

יוליה בן משה: אני יוליה, אני אמא ללביא, הוא אינו אוטיסט, הוא ילד נכה.

יוליה בן משה: הרבה פעמים אני אומרת להורים לילד אוטיסטי, לפחות אצלי הכול ברור, אני לא צריכה להתמודד עם הדילמות שלכם.

יוליה בן משה: אבל אנחנו בקיץ האחרון הקמנו קואליציית הורים ואנחנו נלחמים על מאבקים משותפים ולכן אני פה.

יוליה בן משה: שני דברים עליי, אני עם תואר שני במינהל ציבורי ואני יועצת ארגונית מאוד בכירה.

יוליה בן משה: אני חייבת להגיד לכם, חברי הכנסת, אני כל פעם מגיעה לפה ואני בתדהמה איך המגזר הציבורי השתלט עליכם, במקום לשרת אתכם הוא פשוט עושה מה שהוא רוצה, וזה לא הרי בתחום הזה, וחבר הכנסת אילן גילאון כרגע דיבר על זה.

יוליה בן משה: חבר הכנסת דוד אזולאי, הגענו להישג משמעותי עם משרד הבריאות שמוקמת שם מחלקת הילדים.

יוליה בן משה: אני לא יודעת מה הייתה עבודת המטה בנושא תחבורה.

יוליה בן משה: אני מציעה הצעה אופרטיבית להחזיר את נושא החניה למחלקת הילדים שכרגע עומדת להיות מוקמת.

דוד אזולאי: איפה, במשרד הבריאות?

יוליה בן משה: כי זה צריך להיות שם, צריכים להיות אנשים עם רגישות מספקת לילדים, לא רופאים תעסוקתיים, אלא רופאים שהם נוירולוגיים מומחים ורופאים שיקומיים לילדים, ותזמינו הורים לעבודות מטה שלכם.

יוליה בן משה: אנחנו כרגע מובילים את חוק המשפחות, ואנחנו מציעים בחוק הזה שהורים יהיו שותפים לעבודת מטה, אנחנו עושים את זה בלאו הכי בהתנדבות, זה העתיד של הילדים שלנו, ולכן תזמינו הורים לועדות האלה, אל תחליטו בשבילנו כשאתם לא מבינים במה שאנחנו עוברים.

יוליה בן משה: דבר אחרון, הקריטריונים הם הכרח, אנחנו מספיק חרדתיים כהורים כדי שלא נקום כל בוקר מחדש לאיזה תקנה חדשה שלא ברור מאיפה היא מגיעה.

יוליה בן משה: אנחנו לא אוטומט, אבל חייבת לצאת איזושהי הנחיה ברורה שההורים גם יידעו - אם אין קריטריונים זה תמיד משאיר את המערכת צודקת ולא מאפשר להורים להתגונן, ולכן צריכים להיות קריטריונים.

יוליה בן משה: רופאים לא חותמים על המכתבים, אז אנחנו אפילו לא יכולים לדעת מי הרופא, ולכן אי אפשר להגיד שלא היו קריטריונים.

דוד אזולאי: אני מודה לך.

דוד אזולאי: חבר הכנסת מולה, בבקשה.

שלמה מולה: תודה רבה אדוני.

שלמה מולה: אין חולקין על כך שאתם צריכים לקבוע איזשהם קריטריונים.

שלמה מולה: אני לא חושב שתווי חניה צריך להסתובב סתם, אבל ההתרשמות שלי לפחות היא, כדי להעניש את העבריינים אתם מענישים את מי שמגיע להם, זאת התחושה.

שלמה מולה: אתם רוצים להעניש את העבריינים, אנא תואילו בטובכם, תלכו למשטרה, או לגופים אחרים שעוסקים באכיפה, אם חבר הכנסת אילן גילאון, ידידי הטוב, אומר יש יותר מ-100 תווי חנייה מסתובבים, זו תעודת עניות למגזר הציבורי לאכיפת החוק.

שלמה מולה: כשאני נוסע עם הרכב שלי, אני רוצה להחנות, אני מגיע לתל אביב ואני מפעיל את הפנגו שלי, ואז אני יודע אם צריך להאריך אני מאריך, הטכנולוגיות היום מאפשרות גם כן להתמודד עם המצוקה הזאת.

אילן גילאון: אתה יכול להפעיל את תג הנכה רק כאשר הנכה נמצא באוטו, שלא יוכל לעשות שימוש אחר.

שלמה מולה: אני לא חושב שתפקידנו כרגע לתת עצות טכנולוגיות איך לעשות את זה וכן הלאה, אבל בשום פנים ואופן, לא יכול להיות, אדוני אתה אומר לי שאתם קיבלתם אחריות מ-2008.

שלמה מולה: אתם צריכים לבוא ולהגיד אנחנו לא מוכנים לקבל אחריות בלי לקבוע קריטריונים, יכולתם להשאיר את זה איפה שהיה.

שלמה מולה: לא יכול להיות שאתם תגידו אנחנו קיבלנו עכשיו את האחריות, בסדר לקחנו, אנחנו רוצים להיות טובים, אבל בסופו של דבר ארבע שנים אנשים סובלים, זה לא יכול להיות.

שלמה מולה: אני רוצה לחשוב מה קורה לאותה משפחה, במשך חודשיים, שלושה חודשים, שהם רוצים להתנייד, לעשות משהו, זאת אומרת, מה עובר עליהם?

שלמה מולה: אתם יודעים שבמשרדי ממשלה זה באמת לא מאפיין את משרד התחבורה, הם אלופים להקים ועדות.

שלמה מולה: למה ועדה?

שלמה מולה: מבטלים אותה, אחר כך דוחים אותה, אבל לא תמיד נותנים זכות ערעור לאותו אדם, הרופא לא הגיע, בסופו של דבר זה בלתי אפשרי.

שלמה מולה: אני מכיר את משרד השיכון - הקצאת דירות ציבוריות, אני חושב שגם בהיקפי הכספים הוא הרבה יותר גדול.

שלמה מולה: מדובר פה במיליונים וקביעת קריטריונים לזכאות לדיור וכן הלאה.

שלמה מולה: יש שם, למשל, גוף שנקרא ועדה ציבורית, זאת אומרת, אזרח יכול לפנות לוועדה ציבורית, וגם אם הוא תמיד לא עונה לקריטריונים שקבעה הועדה הפנים משרדית, הועדה הציבורית - - - אולי גם תחשבו על הצעות יותר אופרטיביות לשתף גם את ההורים.

שלמה מולה: בוועדה הציבורית הזאת יש את ההורים, לא רק אנשי מקצוע.

שלמה מולה: אותם הורים שהם מטורטרים כמעט כל שנה לוועדה בביטוח לאומי עד גיל 18 - מה עובר עליהם, ועכשיו מבקשים גם לקבל את תו הנכה – אני לא מבין.

רויטל לן כהן: אני אמא לילד עם אספרגר בן תשע, הוא מחונן.

רויטל לן כהן: הוא מוגדר מבחינה שכלית כמחונן, אבל יש לו קושי בתיאורית המים שזה בסיס הלקות.

רויטל לן כהן: כשהוא עובר ליד מעבר חצייה ורואה את הרכב, הוא בטוח שהרכב רואה אותו.

רויטל לן כהן: כשהוא רודף אחרי כלב, ואני אומרת לו לא רודפים אחרי כלב לכביש, הוא למחרת ירדוף אחרי חתול, כי אין לו יכולת להכליל.

רויטל לן כהן: יכול להיות כשהוא יהיה גדול הוא גם יבקש רשיון נהיגה, ויכול להיות שזה יהיה אפשרי כי עד אז הוא ילמד, זה דברים שלמדים, אבל היום הוא לא יכול.

רויטל לן כהן: לא יכול להיות שאני לא יוצאת איתו מהבית כי אני יודעת שבשעות מסוימות ובמקומות מסוימים אני לא יכולה למצוא חניה קרובה ואני אכניס אותו לסטרס, גם ככה הנושא של מעברים מהבית לאוטו, מהאוטו החוצה, כל הנושא של מעברים אצל אוטיסטיים הוא בעייתי.

רויטל לן כהן: לא יכול להיות שהוא לא יכול ללכת לחוגים, שאני לא יכולה לצאת לסידורים, שאני לא יכולה ללכת לקניות, כי אם אני מחזיקה אותו אני לא יכולה להחזיק עגלה או את אחותו הקטנה.

רויטל לן כהן: כשהוא היה צעיר יותר, לא יכולתי ללכת להצגות, כי כדי לקחת אותו להצגה, אני צריכה לצאת ברגע האחרון כדי להגיע ברגע האחרון כדי שהוא לא יהיה בכל ההמולה כי זה מכניס אותו לסטרס.

רויטל לן כהן: אבל אם אני מגיעה ברגע האחרון אני כבר חונה רחוק, אם אני חונה רחוק אני צריכה לגרור אותו.

רויטל לן כהן: אני לא יכול לגרור אותו, הוא גדול.

רויטל לן כהן: תחשוב על ילד בן 17 שההורים שלו צריכים לצאת איתו, מה הם יעשו, הם יחזיקו אותו על הידיים?

דוד אזולאי: רויטל, אני מבקש שאת הנתונים האלה תעבירי לוועדה וגם לפרופ' ריבק.

רויטל לן כהן: בשמחה.

רויטל לן כהן: אני רוצה לומר שיש פה עניינים שהם הרבה יותר גדולים מהיכולת להתנייד באופן פיזי.

רויטל לן כהן: אני רוצה גם להגיד בפני הועדה הנכבדה הזאת, שברוב מדינות העולם תג הנכה הולך עם הילד, הוא לא שייך לאוטו.

רויטל לן כהן: זה לא אדם מבוגר שיש לו אוטו והוא נוסע בו, אפשר לתת את התג על מספר הרכב.

רויטל לן כהן: כשהילד שלי צריך לצאת מהבית, לא תמיד זה אני, לפעמים זה המטפל, לפעמים זה הסבתא שלו, הוא עדיין צריך להגיע לטיפול, הוא עדיין ילד ורוצה להגיע גם לדברים אחרים כמו חוגים ומופעים.

רויטל לן כהן: לא יכול להיות שהתג שייך לאוטו.

רויטל לן כהן: אולי כדאי שנתקדם, ויחד עם זה שנכיר בזה, שיש שוניות ונכויות שהן לא רק ברגליים, נכיר בזה שהתג צריך ללכת עם הילד ולא עם הרכב.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: אני מודה לך.

דוד אזולאי: חברת הכנסת זוארץ, בבקשה.

אורית זוארץ: אני כל פעם מזעזעת מחדש.

אורית זוארץ: בקצרה, כי אנחנו כבר דנו ודשנו בסוגיות.

אורית זוארץ: אני רוצה לסבר את אוזנך.

אורית זוארץ: לפני שבוע נפגשנו בוועדת עבודה ורווחה, ישבנו עם הורים לילדים עם צרכים מיוחדים שלא יכולים לממש את הזכות הבסיסית שלהם לשילוב בקייטנות הקיץ, למרות שהם משולבים במערכת החינוך כל השנה.

אורית זוארץ: אז השבוע אנחנו נפגשים פה עוד פעם, אני מניחה שבשבוע הבא ניפגש עוד פעם, זה רק מראה ומחדד את העובדה שמשרדי הממשלה לא מתפקדים, הם קובעים נהלים, ונהלים על נהלים, וועדות על ועדות, ומערימים קשיים, ולהורים האלה יש זכויות ולילדים האלה יש זכויות.

אורית זוארץ: במקום לאפשר להם לממש את הזכויות האלה, מערימים כאלה קשיים שאנחנו בכל שבוע צריכים לבטל את זמננו ולהתעסק.

אורית זוארץ: יש חוק, אמר חבר הכנסת אילן גילאון, ולא ייתכן שמשרדי הממשלה יעשו לעצמם רב, ויקבעו כל אחד מה נוח לו ומה לא נוח לא, ואת כל הבעיות, ואת כל העבריינים, ואת כל הגורמים שמנצלים את תו הנכה שלהם לא בזכות, ישיתו את זה עכשיו על הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

אורית זוארץ: אי אפשר להתעמר בהם, צריך לעצור את זה.

אורית זוארץ: אנחנו כאן מבקשים תשובות ברורות וחד משמעיות, באיזה פרק זמן ההורים האלה יוכלו לקבל ולממש את הזכות שלהם, זה מה שעשינו מול משרד החינוך ומשרד הרווחה, וזה מה שנעשה מול משרד התחבורה, אם נצטרך להביא הנה את השר, נביא הנה את השר.

אבנר עורקבי: איזה שר?

אורית זוארץ: כל פעם שר אחר.

אורית זוארץ: יש את שר החינוך, לא נותנים לילדים לממש את הזכויות.

דוד אזולאי: למען הגילוי הנאות אני חייב להגיד, במקרה הזה שר התחבורה גילה מעורבות אישית.

דוד אזולאי: במקרה הזה באמת נתן הוראה מייד לנפק תווי חנייה.

אורית זוארץ: לכמה זמן זה יחזיק עד השר הבא?

רויטל לן כהן: לכמה זמן והאם לכל הספקטרום, כי הם מחלקים אותנו.

אורית זוארץ: הילדים האלה, כבוד יושב הראש, מצבם לא השתנה עד השר הבא, או אחרי השר הבא, וצריך לקבוע כאן משהו ברור וחד ואחת ולתמיד, לא צריך להוכיח את הזכאות שלהם בכל פעם מחדש מול משרד האחר.

דוד אזולאי: תודה רבה, אני מודה לך.

דוד אזולאי: נציג של משפחת סימן טוב.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני.

סימן טוב: אני רוצה להתייחס למה שדיברו חבר הכנסת אילן גילאון ושלמה מולה, ולאחר מכן אני אתן הצצה קטנה על המקרה שלנו שאני מאמין שזה קצה הקרחון למה שקורה פה.

סימן טוב: הוא דיבר פה על בחורים צעירים שנוסעים ברכבים עם תו נכה ויורדים לכל מיני מקומות בתל אביב, למסיבות.

סימן טוב: אתה צודק, אפשר לעשות אכיפה כלשהי בנושא הזה, שאם הנכה לא נמצא, אז שהמשטרה תמצא דרך לטפל בזה, או הרשויות יימצאו דרך לטפל בזה.

אילן גילאון: יש תג שלפי טביעת האצבע של האדם הנכה נמצא באוטו, אם הוא לא שם אתה לא יכול להשתמש.

אורית זוארץ: ואם אתה הולך לאסוף אותו?

סימן טוב: אני מאמין שהם יכולים למצוא את הפתרון.

סימן טוב: פה במקרה הזה של אחי הקטן, אני לוקח אותו, אני אישית, אבא שלי עובד גם האמא שלי עובדת.

סימן טוב: בדרך כלל יוצא לי לקחת אותו 3, 4 פעמים בשבוע לכל מיני מקומות, ויוצא שאני מחנה 300, 400 מטר, ואני צריך לקחת אותו הוא ילד גדול, ילד בן 13, הוא כמעט בגובה שלי, איך אני אסחב אותו על הידיים?

סימן טוב: עם כל הכבוד לפרופ' ממשרד התחבורה, יש פה חוות דעת של פרופ' מתי ברקוביץ שהוא פרופ' דיי מוכר.

סימן טוב: הוא רשם כך: - "קיימת בעיה קשה של איחור רב תחומי פיגור שכלי, איפוטניה, סובל מאפילפסיה, וכן חוסר שיפוט מוחלט.

סימן טוב: זקוק להשגחה מתמדת, אי מתן תו הנכה, עלול לסכן את חייו".

סימן טוב: הנטל נופל על המשפחה, שכן היא צריכה להוציאו לטיפול.

דוד אזולאי: פניתם ולא קיבלתם תשובה?

סימן טוב: עברנו כבר שבע ועדות.

אורית זוארץ: 7 מדורי גיהינום כל פעם מחדש, פשוט שערורייה.

דוד אזולאי: מתי פניתם?

סימן טוב: אני כבר 4 שנים במלחמה איתם.

משה רוטמן: הפניות האחרונות, אדוני, נעשו דרכי, והתקבלו וטופלו באמצעות שלומית.

שלומית אבינוח: תציין שזה אחרי ההחלטה שהם קיבלו שלא לתת, כי כל אלה שקיבלו עד היום - - -

משה רוטמן: עשיתם עבודה ראויה ונפלאה, גם הצוות של משרד הרישוי – דפנה ודינה וחנן עזרו לנו, עד שמישהו שם את הסטופר.

משה רוטמן: פנינו עוד פעם וזה נופל על אוזניים ערלות.

דוד אזולאי: חבר הכנסת אורי מקלב.

דוד אזולאי: בבקשה.

אורי מקלב: אני מודה לך, אני יודע מה זה כיושב ראש קודם, ישיבות המשך לא תמיד הן ישיבות שיש זמן לעשות אותן, מפני שתמיד תופסים חדשים על הפרק, אבל היושב ראש הוא אמיתי ומקצועי, וגם כאשר זה ישיבות המשך, ממשיך אותם, אנחנו מציינים את זה, ואני מחזק את ידיך בעניין הזה.

אורי מקלב: זה באמת כוח עמידה שלנו מול אנשי המקצוע ואנחנו מתמודדים איתם באופן רציף.

אורי מקלב: אני רוצה לציין מתוך המכתב של המנכ"ל בפועל וסמנכ"ל משרד התחבורה עוזי יצחקי, שאנחנו באמת מעריכים את העבודה שהוא עשה, ואת ההיענות המהירה.

אורי מקלב: בסעיף 5, הוא אומר את המשפט – "יחד עם זאת הופר על ידי הגורמים המקצועיים באופן ברור, כי ילדים אוטיסטים אינם נכללים באוכלוסיה הזכאית".

אורי מקלב: זאת אומרת, הוחלט גורמים מקצועיים באופן ברור אוטיסטים לא זכאים, ועל זה אנחנו מתמודדים מועדה לוועדה, קצה נפשם בוועדות, מוועדה לוועדה כוחם נחלש.

אורי מקלב: אנחנו רואים את הפער, הוכח לנו בועדות האלה שההחלטות המקצועיות במרכאות, יש פער גדול מאוד, בכלל לא מתאים למציאות.

אורי מקלב: איך אפשר להגיד לאנשים שאנחנו יודעים שדוחים אותם לועדות, כשאנחנו רואים אותם, שומעים את הסיפורים ומתרשמים לא בעין מקצועית.

אורי מקלב: אז כאן כשאתה מגיע לעין מקצועית - נמצא כאן פרופ' ריבק, והוא יודע בכמה תלונות אנחנו צריכים לטפל, ובכמה אנחנו צריכים לטפל בהחלטות שלכם, שאין שום קשר למציאות ולמצב הגופני של אותם נכים.

אורי מקלב: כשאתה רואה מול עיניך, שאין אפשרות כזאת שמבקשים מילד על כסא גלגלים שנמצא במצב שכיבה, ומבקשים מהאמא להרים את הילד ולעזוב אותו, כדי לראות אם הוא לא נופל, אלה דברים שהם לא מקצועיים, הם גם לא אנושיים.

אורי מקלב: אם נקבעים קריטריונים ברורים, שהקריטריונים האלה לא נבדקים על ידי ועדות, אלא על ידי הרופאים המוסמכים לכך.

אורי מקלב: אני מניח שרופא שאני סומך עליו על שאלת חיים, כשהוא מוציא מסמך ואומר, הילד הזה עומד בקריטריונים האלה שמשרד התחבורה יחד עם משרד הבריאות יקבע, דהיינו, אם חושבים הגורמים המקצועיים שהילדים האוטיסטים לא כולם זכאים לתווי נכה, אני לא מכיר בדיוק, אני בטוח שרבים מהילדים האוטיסטים צריכים תעודת נכה, מכיוון שהם צמודים להורים.

אורי מקלב: אנחנו רואים את הילד האוטיסט, אנחנו לא מכירים חיצונית, איך אנחנו מזהים אותם ברחוב?

אורי מקלב: על ידי הצמידות שלו להורה.

אורי מקלב: אני לא יכול לזהות ילד אוטיסט, הוא נראה רגיל.

אורי מקלב: רואים איך שהילד צמוד, בקשירה לא עוזב, רואים שיש כאן משהו, שלא הולך בצורה רגילה.

אורי מקלב: לכן, אין ספק שוודאי רבים מהילדים זכאים.

אורי מקלב: אם אתם חושבים להגביל את זה, שהקריטריונים יהיו ברורים, מקצועיים ותעודה ואישור של רופא של אותו רכב, צריך לאפשר לו.

דוד אזולאי: אותם גופים שנותנים את אותם אישורים צריכים לדעת מכך להנחות את הרופאים אם זה בתי חולים.

משה רוטמן: איך 4,500 פניות יכולות להיות מטופלים על ידי חמישה רופאים?

משה רוטמן: איך אפשר לבוא ולהגיד שכל פנייה נבדקת לעומקה?

משה רוטמן: זאת בושה וחרפה.

אורי מקלב: אני מסכים לגבי הנושא של הועדות.

דוד אזולאי: אני מוכן להסכים לכל דבר כדי שיימצא פתרון מיידי.

חנן אהרון: הייתי גם בישיבה שהתקיימה לפני, או נדמה לי בשתי ישיבות.

שלומית אבינוח: זו השלישית בנושא.

חנן אהרון: שלישית בנושא, וההרגשה שלי שאנחנו תמיד באים לפה בצד המותקף, בצד האטום.

חנן אהרון: אנחנו פקידי הציבור, אני שומע גם חלק מחברי כנסת, לתקוף את עובדי הציבור זה בסדר.

חנן אהרון: אנחנו הפקידים האטומים, כך זה נשמע.

חנן אהרון: ההורים, אנחנו יושבים בצד שני, כאשר אנחנו בכלל לא אכסניא, ואני אחזור על מה שאני אומר, ואני אמשיך לחזור על זה, והכנסת יכולה לחוקק חוק, להעביר את זה לאכסניא הנכונה.

חנן אהרון: סליחה, היא יכולה לחוקק חוק ולהעביר את זה לאן שהיא חושבת שצריך להעביר מבחינה חוקית במדינת ישראל.

חנן אהרון: אנחנו קיבלנו את זה, הפקידים לא מחליטים מי עובר ואיפה, קיבלנו את זה בהחלטה של הדרג הבכיר אז במשרד התחבורה בזמנו.

חנן אהרון: במשרד הבריאות חודשים אנשים היו מחכים לתשובה ובלשכות הבריאות המחוזיות בשביל לקבל תו, עד שהיה מגיע אלינו בשביל לקבל תו חניה.

חנן אהרון: אנחנו שיפרנו את החוק הזה ומה שאנחנו יודעים לעשות – כ-3 שבועות המתנה היום, על זה אף אחד לא מדבר.

חנן אהרון: אנחנו לא מבינים ברפואה, לא מבינים באוטיזם, לא מבינים בכלום, לצערי.

חנן אהרון: אנחנו מבינים, ומנהל האגף יושב פה ואמר בהתחלה, ברשיונות נהיגה, ברשיונות רכב.

חנן אהרון: קובץ רכב נמצא באגף הרישוי, זה הסיבה היחידה שזה עבר אלינו.

חנן אהרון: שמעתי את דבריה של האמא, אני חושב שהיא צודקת.

חנן אהרון: יש מחלקת ילדים במשרד הבריאות, זה המקום הכי טוב.

חנן אהרון: אני דיברתי על זה על המבוגרים שיילכו לביטוח הלאומי.

חנן אהרון: כל גוף מקצועי שיחליט שמגיע לו תו, אני אומר לך, אנחנו תוך שבוע ננפיק לו תו באופן טכני כפי שצריך לעשות.

חנן אהרון: כרגע ההתקפות כנגדנו לא נכונות ואין בידינו מה לעשות.

דוד אזולאי: והיות ואתם הכתובת כרגע להנפקת תווי נכה, לכן זה מופנה אליכם.

אורית זוארץ: לגבי הנפקה אין בעיה.

דוד אזולאי: אני מבין אותך, אבל בוא תבין, מה אתה מצפה מההורים האלה, אמרו להם זה המקום, לשם צריך לפנות.

חנן אהרון: אני רוצה לפתור את הבעיה שורשית, לא להגיע למצב הזה.

חנן אהרון: אני רק אומר שאנחנו יזמנו, משרד התחבורה, רפורמה בחוק חניה לנכים כדי לעשות סדר ולקבוע קריטריונים מוסדרים בחוק חניה לנכים שדיברת עליו, אבל כשיש עשרות ארגוני נכים שלא הצלחנו אף פעם להגיע לאיזשהו הבנה בעניין הזה, עשינו כל שאפשר וצריך לעשות, אבל עדיין זה לא הכול אצלנו.

אילן גילאון: הבעיה זה עם מי שקובע מדיניות.

מסעוד גנאים: כל עוד זה באחריות אגף הרישוי, אנחנו נעשה הכול על מנת לעשות את זה הכי טוב בעולם.

מסעוד גנאים: זו אוכלוסייה מאוד רגישה ואנחנו נמצא את הדרך איך לטפל בזה - לעתיד יש פתרון מערכתי יותר.

רויטל לן כהן: תגיבו ברגישות - - -

גאנם חמדה: אנחנו נמצאים פה אגף הרישוי, ויש פה את פרופ' ריבק שהוא הסמכות הרפואית שהחליט על הקריטריונים.

גאנם חמדה: נעשה זאת בשיתוף פעולה ונראה איך נקדם את העניין הזה, ונמצא פתרון לסוגיה הזאת.

דוד אזולאי: אני מבין מדבריך שכרגע אתם הגורם שמטפל בנושא הזה של תווי חניה לכל האוכלוסייה.

דוד אזולאי: האם אתם קובעים באותה מסגרת שאתה נמצאים בתוכה וקובעים בה האם יהיו איזשהם קריטריונים ויפורסמו הקריטריונים האלה, והנחיות ברורות לכל אלה שמאשרים את תווי החניה או לא?

דוד אזולאי: זה מה שצריך לדעת.

אורית זוארץ: מתי?

שלמה מולה: אפשר לבקש שנציגי ההורים השתתפו, ארגוני הנכים בטוח.

שלמה מולה: נציגי ההורים שיבואו, יאמרו את דברם, כמו שמקובל בכל ועדות אחרות, לפחות בקביעת קריטריונים.

שלמה מולה: יכול להיות שאולי ישכנעו אתכם גם אם זה לא החלטה רפואית גרידא, על גבול ההחלטה כלשהי, אולי יש צרכים שצריך להתחשב בהורים כדי להנפיק להם גם את הרשיון הזה.

שלמה מולה: זה יכול להיות אך ורק אם תשתפו את ההורים.

שלמה מולה: בעולם המודרני בדרך כלל משתפים את הצרכן.

דוד אזולאי: תודה.

יוסף ריבק: אני אבקש ממנכ"ל משרד הבריאות למנות ועדה שתדון בנושא האוטיזם, שישתפו את ההורים.

רויטל לן כהן: זה לא רק אוטיזם, אתם מנעתם את זה גם מאפילפסיה, לקחתם את התגים עם תסמונת אנגלמן.

יוסף ריבק: קודם כל אנחנו לא לקחנו לאף אחד.

רויטל לן כהן: אתם עדיין לקחתם, אם היה ביטלת ולקחת.

אילן גילאון: עד שתהיה החלטה אחרת, צריכים לבטל את כל הביטולים זה קודם כל.

יוסף ריבק: זה לא בסמכות שלנו.

רויטל לן כהן: אם היתה לך סמכות לבטל, יש לך את הסמכות להשיב.

יוסף ריבק: לא ביטלנו, אין לי סמכות לבטל.

רויטל לן כהן: לא לחדש, זה לבטל.

יוסף ריבק: לא, אנחנו לא אלה שמחליטים על הדבר הזה, לא יודע על מי מדובר.

אורית זוארץ: לפחות לאלה, אני מניחה שמצבם של הילדים לא השתנה בתקופה הזאת.

דוד אזולאי: אני מציע כך, אין טעם לבוא ולהגיד היום שמשרד הבריאות יקים איזושהי ועדה, כרגע הסמכות היא בידכם, ואתם הגורם המוסמך לטפל בנושא הזה.

דוד אזולאי: אם זה לא נראה לכם, ישנם גורמים במשרד שהם קובעים את המדיניות, תביאו את זה לידיעתם, תורידו את האחריות הזאת מעליכם, תגידו שאתם לא מסוגלים, שיעבירו את זה לגורם אחראי, לפחות שהציבור יידע.

דוד אזולאי: נכון לרגע, אלא אם תקומו עכשיו ותגידו קבל עם ועדה אנחנו מפסיקים לטפל בנושא הזה.

מסעוד גנאים: לא, אנחנו לא מפסיקים לטפל בנושא, אין כתובת היום אחרת, ואנחנו נמשיך לטפל בזה.

דוד אזולאי: כל עוד אתם הכתובת, אתם תיקחו אחריות.

אילן גילאון: לא שמעתי אדוני היושב ראש, שמחזירים לכל - - -

אורית זוארץ: שיבחתם והיללתם את השר, בואו נלך עם זה.

אורית זוארץ: טכנית מחר בבוקר מה עושה הורה לילד אוטיסט?

גאנם חמדה: להורים האלה יש מסגרת אחת.

דוד אזולאי: מה שהוא מתכוון, הוא צודק בעניין, הוא לא יכול להתעסק עם 100 הורים.

דוד אזולאי: אני מבקש מכל ההורים, תעבירו לנו בצורה מרוכזת את החומר, אנחנו נעביר את זה למשרד התחבורה.

דוד אזולאי: זה מקובל עליך?

אורית זוארץ: בכמה מקרים מדובר?

דוד אזולאי: יש לי ניסיון עם הדבר הזה, עשינו את זה בעבר.

שלומית אבינוח: כ-200 מקרים כל חודשיים.

אילן גילאון: יש לי פה הודעה לעיתונות שהשר מורה על כך שלהמשיך או להנפיק תווי חניה לילדים אוטיסטים, אני מניח שההודעה לעיתונות של שר התחבורה וזה מיועד למנכ"ל המשרד.

בגאנם חמדה: אנחנו בשום מצב לא פוסלים ילדים אוטיסטים שמגיע להם תו חניה לנכה, אין דבר כזה, מי שזכאי יקבל את זה.

רויטל לן כהן: אני קיבלתי תשובה שהוא חכם, ואני צריכה להסביר לו.

גאנם חמדה: בעיקרון נדון בכל מקרה לגופו של עניין, ואם הילד זכאי הוא יקבל את זה, זה הנחת היסוד שלנו, זה מה שסוכם עם השר ועם המנכ"ל והוראת המשרד.

אילן גילאון: מי שהיה לו תג צריך לקבל את התג כרגע.

גאנם חמדה: יחד עם זאת, אני מציע, לא איכפת לי גם לפגוש אתכם כהורים.

גאנם חמדה: תחליטו, אני מוכן לבוא, שתהיה נציגות שלכם, ואם אתם יכולים לרכז את כל הבעיות שלכם בריכוז אחד גדול, ניקח את כל הבקשות וניתן לזה עדיפות.

רויטל לן כהן: אבל מה נעשה עם ההורים שלא יודעים?

אורית זוארץ: יש 200 פניות כל חודש, 1,200 פניות בשנה, זה לא בעיה נקודתית, זה בעיה מערכתית.

גאנם חמדה: על מנת שאנחנו נתקדם בעניין הזה, מאחר ומדובר כאן באוכלוסייה רגישה, נדון במסגרת, תוך 3 שבועות מי שמגיש תו חניה לנכה זה מגיע לוועדה ודנים בוועדה, כלומר, אין המתנה יותר מ-3 שבועות.

גאנם חמדה: יחד עם זאת, אני לא אתן באופן גורף, זה לא בסמכותי כמו שאמר פרופ' ריבק.

אורית זוארץ: אבל מי שהיה לו למה לא להחזיר לו, אני לא מבינה?

גאנם חמדה: את רוצה להפוך אותי לרופא?

אורית זוארץ: לא רופא, אבל היה להם.

גאנם חמדה: אנחנו רוצים לעזור כאן להורים.

אבנר עורקבי: למה לא מקיימים את ההוראה של השר?

גאנם חמדה: אין מצב כזה שדוחים אוטיזם על הסף, אין דבר כזה.

אילן גילאון: סליחה על הביטוי, זה סחור סחור, תגיב על זה.

גאנם חמדה: אני מתכוון למה שאני אומר, ואני אעמוד במה שאני אומר.

גאנם חמדה: אנחנו נבחן לגופו של עניין.

אילן גילאון: בניגוד לשר.

אורית זוארץ: מי שהיה לו תנו לו, לא הבנתי.

אילן גילאון: אני אודיע לשר שלך שאתה מבזה אותו.

לילך אילון רפל: דרך אגב, אף אחד לא מדבר רק על בעיה של אוטיזם, גם היפוטניה, גם פיגור שכלי וגם אפילפסיה ותסמונות נדירות.

גאנם חמדה: אבל אנחנו רוצים לעזור לכם, תמתינו קצת.

אילן גילאון: אתה לא צריך לעזור להם, אתה צריך לקיים את החוק, אתה לא מבין?

אילן גילאון: הדיבור הזה הוא דיבור של ועד בית, זה לא דיבור של משרד תחבורה.

אילן גילאון: יש פה חוק, יש פה שר, יש תקנות שאתה קובע באופן שרירותי, מה אתה רוצה שהאנשים האלה יעשו?

אילן גילאון: שיבואו להתדיין איתך, שתתחשב?

אילן גילאון: – לא צריך שתתחשב.

אילן גילאון: תקיים את החוק כפי שכתוב כלשונו ולפי הוראת השר שלך, אחרי זה אתה רוצה לעשות רביזיה?

אילן גילאון: יש דרכים המקובלות, אם הכנסת תרצה לחוקק חוק אחר היא תחוקק אותו, כרגע אין לך.

גאנם חמדה: אני מוחה על ההתנהגות שלך ועל הדיבור שלך.

אילן גילאון: אתה יכול למחות, אני מוחה על ההתנהגות שלך, אתה מדבר יותר מפוליטיקאי.

גאנם חמדה: המדיניות של המשרד אנחנו מיישמים אותה, אנחנו לא דוחים בשום מצב אוטיסט שמגיע לו תו חניה לנכה.

גאנם חמדה: נפעל ברוח הדברים הזאת, מי שזכאי יקבל.

גאנם חמדה: אם עכשיו יש בעיה מערכתית נקודתית עד שניישר קו, אני מוכן לבוא להורים, לשבת אתכם.

אילן גילאון: מי שהיה לו צריך לקבל אותו.

גאנם חמדה: תרכזו בצורה מרוכזת.

גאנם חמדה: אני מבטיח לכם - - -

קריאות: - - -

רויטל לן כהן: לי אין - - - של כל הורה במדינת ישראל.

אילן גילאון: את רוצה לעבוד במשרד התחבורה?

שלומית אבינוח: על כל אחד תוכל לתת תוקף בתאריך אחר.

אורית זוארץ: תמנה עובד במשרדך, תמנה עוזרת במשרדך שתעשה בדיקה לאחור, וכל מי שבוטל על הסעיפים האלה והיה לו שיעשו את זה במשרד, למה ההורים צריכים להתעסק עם זה?

דוד אזולאי: אני מוכן להציע לך הצעה, עד שיקבעו נהלים, ועד שיקבעו ועדות, וכל הקריטריונים.

דוד אזולאי: מה שאני מציע, מי שהיה לו תג חניה - לתת לו, ואם פג תוקפו לתת לו את זה, מצידי תן לו לחצי שנה עד שתקבעו את הקריטריונים החדשים, אבל כרגע תנפיקו.

דוד אזולאי: אם אני מבין נכון, זאת גם המדיניות של השר, הוא כרגע קבע לתת תגי חניה, הוא קבע את זה, זה לא אני קבעתי.

דוד אזולאי: במסגרת המדיניות הזאת בואו ותלכו ותאשרו.

גאנם חמדה: אנחנו נעשה עבודת מטה בתוך המשרד, נבחן את זה מחדש, אלה שהזדקקו למתן תו חניית נכה, בהנחה שהם תחת הקטגוריה הזאת של האוטיסטים, אנחנו ננפיק לו.

רויטל לן כהן: יש את הפיגור, את האפילפסיה, תסמונות נדירות, לא רק - - -

אורית זוארץ: צריך ליישם.

גאנם חמדה: אנחנו ננפיק להם.

דוד אזולאי: אני מציע כך, אני ביקשתי, כרגע לא נחדש את תווי החניה לאותם אנשים שהיה ברשותם ופג תוקפם.

דוד אזולאי: אני לא מדבר רק על האוטיסטים, גם על האחרים.

דוד אזולאי: עד שתקבעו, אתם יכולים לתת תווי חניה באופן זמני.

דוד אזולאי: תעשה חשבון, כמה זמן ייקח לך עד שתקבע את הקריטריונים החדשים?

דוד אזולאי: תגיד, רבותיי, אני מנפיק תווי חניה לחצי שנה, בתוך חצי שנה הזאת, אתם תגיעו לכל הפתרונות הראויים שאתם חושבים שזה מה שעונה על הקריטריונים שלכם.

דוד אזולאי: תפרסמו את זה ברבים, אז, מי שעונה על הקריטריונים יחודש לו, מי שלא עונה על הקריטריונים לא יחודש - זה הכיוון שאתם צריכים ללכת בו, והוא לדעתי הפתרון.

דוד אזולאי: אנחנו כוועדה – אני אומר את זה להורים, אני אומר את זה לציבור הרחב שצופה בנו כרגע.

דוד אזולאי: אנחנו כוועדה נמשיך ונלווה את הנושא.

דוד אזולאי: אני פונה לכל הארגונים, לכל ההורים, תעמדו בקשר עם שלומית מנהלת הוועדה, תעבירו לה את הדברים בצורה מרוכזת, ואנחנו גם נעביר את זה בצורה מרוכזת.

גאנם חמדה: שיעבירו ישירות, אין בעיה.

אורית זוארץ: מה קורה עם הורה שלא יושב כאן בוועדה, ולא קשור לארגונים, לכל ההורים זה מגיע?

שלומית אבינוח: תשאלי את כל ההורים.

אורית זוארץ: פנו אליי הורים דוברי רוסית שבכלל לא קשורים לשום דבר.

אורית זוארץ: מה קורה עם הורים במגזר, כולם מקושרים?

שלומית אבינוח: אני רוצה לעזור.

אבנר עורקבי: תעביר לשר שלא יהיו מריחות.

דוד אזולאי: אנחנו מעבירים בדרך כלל את הסיכומים האלה, הדברים ידועים.

גאנם חמדה: זה מה שנעשה.

דוד אזולאי: רבותיי, אני מבקש, המשרד הנוגע בדבר במקרה הזה זה משרד התחבורה, מבחינתנו, אתם הגורם הקובע כרגע למתן תווי חניה, וכל עוד אין גורם אחר שמטפל בזה, מבחינתנו אתם הכתובת, אלא אם מישהו יבוא וישנה - - -

גאנם חמדה: אנחנו מעולם לא התחמקנו מזה.

דוד אזולאי: אני אומר, אין לי בעיה, כל עוד אם מישהו יבוא ויחליט, כי עלו פה כל מיני הצעות.

דוד אזולאי: כל עוד וזה לא קורה, אתם הכתובת מבחינתנו ונמשיך להתכתב ולדבר איתכם.

גאנם חמדה: זה מה שנעשה.

דוד אזולאי: רבותיי, אנחנו חייבים לסיים את הדיון הזה.

דוד אזולאי: אנחנו מבקשים במסגרת המדיניות שאתם עושים, אנא מכם צרפו את ארגוני ההורים או הנכים, צרפו רופא ילדים שיהיה באותה ועדה, שההוראות האלה יחולו על כל הנכים.

דוד אזולאי: בינתיים אני מציע לא להחזיר לאותם הורים שהתו חניה שלהם פג תוקפו.

דוד אזולאי: אני מציע לחדש להם לתקופה של חצי שנה עד שאתם תקבעו את כל הכללים החדשים.

דוד אזולאי: עד אז אסור שייווצר מצב שאנשים שהיה להם תגי חנייה ולא מקבלים אותה.

דוד אזולאי: הועדה תמשיך, אנחנו לא נרפה מהנושא הזה.

דוד אזולאי: אדוני ביקש 3 שבועות, אני אתן לך גם חודש ימים.

דוד אזולאי: לפני שהכנסת תצא לפגרה, נקיים דיון נוסף בנושא הזה.

דוד אזולאי: אני מקווה שבוועדה הבאה תוכלו להיות אנשי בשורה בצורה מסודרת, תבואו לוועדה ותגידו לנו את הדברים על מנת שנוכל להיות שליחים טובים לכל אותם הורים.

דוד אזולאי: יחד עם זאת, אני אציין בפניך, אדוני, כאשר אתם קובעים את הקריטריונים, קחו את המקרים שעברו.

דוד אזולאי: יש פה מקרים שאני עברתי עליהם, זה נורא ואיום לראות איך הפסיקו תווי חניה לאותם הורים ואיך הם התמודדו עם זה.

דוד אזולאי: אני מבין שצריך לעשות סדר בעניין הזה, אבל אי אפשר לבוא ולהגיד - זהו, יותר לא נותנים, אין דבר כזה.

דוד אזולאי: להיכנס לעובי הקורה, לבדוק, לקבוע, זכותכם לקבוע, ואני אומר, חשוב מאוד שתקבעו, הנושא הזה הפך להיות מופקר.

דוד אזולאי: אתם גם אמרתם שיש זיופים, הנושא הזה חייב להיבדק, חייבים לתת על כך את הדעת.

דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת שמישהו משתמש בתו נכה שהוא לא זכאי לו, על חשבון מי שזכאי שאין לו חנייה.

גאנם חמדה: מאה אחוז.

גאנם חמדה: אנחנו גם בנוסף לכך, אני אשב פה עם ההורים, אין לנו שום בעיה לשבת.

גאנם חמדה: תהיה נציגה שלנו מטעם אגף הרישוי שתהיה בקשר עם ההורים, ואם יש מקרים מיוחדים, צריך טיפול מיוחד - אנחנו נעשה זאת.

גאנם חמדה: יושבת פה דפנה מהלל, מבחינתי היא תהיה אחראית.

גאנם חמדה: אני צריך כתובת מטעמכם.

גאנם חמדה: עם כל הכבוד, אנחנו רוצים קשר ישיר, היא תקבל את הכתובת, אם יש מקרים ייחודיים ובעיות ודחיות וכל מיני דברים כאלה, תהיה לכם כתובת בעניין הזה.

קריאות: - - - זה לא עובד ככה.

דוד אזולאי: מר גאנם, אני לכן הצעתי לך ואמרתי לך, ואתה דחית את זה בעדינות קיבלתי את זה.

גאנם חמדה: לא, אני רוצה לייעל.

שלומית אבינוח: שיהיה דרך הוועדה.

גאנם חמדה: בבקשה, דרככם.

דוד אזולאי: לנו לא חסר עבודה, אבל אנחנו מוכנים לקבל על עצמנו את השרות לעזור לכולם.

דוד אזולאי: אני חוזר ואומר את הדברים שאמרתי קודם.

דוד אזולאי: רבותיי, אני מציע שהוועדה לפניות הציבור - שלומית מכירה את הגברת, אני סומך עליהן שתעבודנה יחד בשיתוף פעולה.

דוד אזולאי: תעבירו לנו את החומר בצורה מסודרת, אנחנו נרכז את הנושא הזה, נעביר את זה בצורה מסודרת אליך.

שלומית אבינוח: כל אלה שבוטלו מוחזר להם לחצי שנה?

דפנה מהלל: שלומית, אנחנו לא יודעים.

גאנם חמדה: דפנה, אנחנו נמצא את הפתרון.

אורית זוארץ: אדוני, רק להוסיף דבר אחד, שהמגזר הלא יהודי לא ייפגע, כי מדובר פה גם בפונים מרהט, וגם מהצפון, שייקחו זאת בחשבון.

רויטל לן כהן: אדוני, אני רוצה לוודא שזה לא רק על אוטיסטים, אנחנו מדברים על כל הילדים.

דוד אזולאי: רבותיי, ההערה של חברת הכנסת זוארץ לא אשאיר בחלל ריק.

דוד אזולאי: לא מקובל עליי, אני בטוח שפה אף אחד לא גורם לכך שאוכלוסייה מסוימת כן תקבל או לא תקבל.

אורית זוארץ: אז שיידעו אותם.

דוד אזולאי: רבותיי, אמרתי את הדברים האלה שיהיה לחצי שנה, ותוך חצי שנה יקבעו את הדברים ויחליטו.

משה רוטמן: אדוני, מה הקריטריונים ישנו אם 4,500 פניות בחודש אמורות להיבדק על ידי 5 רופאים, שאף אחד מהם כנראה גם עם כל הכבוד, לא מומחה לנושא של התפתחות של ילדים או נוירולוגיה או כל דבר אחר.

משה רוטמן: אדוני, אתה תחזיר אותנו לישיבה נוספת, קריטריונים יהיו, הרי גם חוק יש.

משה רוטמן: פה צריכה לצאת פנייה לשר, המשרד והפקידים עושים עבודתם נאמנה, אבל הם עושים את מה שהמדינאים מלמעלה אומרים, ופה יש את השר הממונה על המשרד.

משה רוטמן: הבקשה צריכה להיות אליו, ומשם צריכה לצאת הבקשה.

משה רוטמן: אנחנו הולכים סחור וסחור, ונחזור לפה שוב ושוב עם סיפורים כואבים ומשפחות שחוקות.

משה רוטמן: בבקשה, אדוני, 4,500 תחלק לחמישה רופאים לחודש, אף בקשה לא יכולה להיבחן לעומקה.

דוד אזולאי: קיבלתי את הפנייה שלך.

דוד אזולאי: נבקש משר התחבורה להרחיב את מספר הרופאים בוועדה על מנת לענות על הדרישה של הפונים.

משה רוטמן: אני מודה לאדוני.

דוד אזולאי: רבותיי, תודה רבה לכולם.

דוד אזולאי: הישיבה נעולה.