הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 81, 2012-06-12 09:00

טלב אלסאנע: בוקר טוב.

טלב אלסאנע: אנחנו, בשם חבריי בוועדה, מודים לכם על קבלת הפנים.

טלב אלסאנע: אנחנו היום מקיימים סיור כדי להתרשם מהעשייה של האנשים שעושים ולראות מקרוב את המאמצים שהם משקיעים.

טלב אלסאנע: אנחנו יודעים שאחד מהנתיבים של ההברחות הם המעברים ואחד המעברים שקולט המון אנשים מדי יום ביומו זה שדה התעופה בן גוריון.

טלב אלסאנע: מי שעומד על השער, מי ששומר בשער, מי שמאבטח ומבטיח שהדברים שייכנסו הם רק דברים חוקיים בלבד, ולא תמיד המצב הוא כזה, זה אתם יחד עם המכס וגורמים נוספים, וזו הזדמנות להודות לכם על הפעילות הנמרצת והרבה ולכל אנשי הצוות שעושים את המלאכה, וגם לראות ולהתרשם מה אתם בדיוק עושים.

טלב אלסאנע: אנחנו מקווים שנלמד יותר, אם יש דברים שאתם רוצים להעלות, גם דברים חיוביים אבל גם דברים שאתם חושבים שהם פרצה שקוראת לגנב שאפשר להעלות בישיבות הבאות, או להפנות לגורמים הרלוונטיים, זו ההזדמנות.

טלב אלסאנע: המטרה שלנו היום היא יותר ללמוד, לראות.

טלב אלסאנע: דברים ששמענו זו הזדמנות לראות מקרוב בשטח באופן מעשי וממשי.

טלב אלסאנע: הבמה היא לרשותך.

קובי בכר: אני רק רוצה להציג את האנשים שנמצאים פה מבחינתי.

קובי בכר: נועם, נועם הוא מפקד יחידה 747, בעברו- - -

טלב אלסאנע: כשראיתי 747 חשבתי שזה בואינג.

קובי בכר: גם רשות שדות התעופה, כל פעם שאנחנו אומרים מפקד 747, הם אומרים 'רגע, 747 אצלנו זה ניקיון מטוסים'.

קובי בכר: אז היחידה הזאת היא יחידה ששנים נמצאת בשמות אחרים, כל פעם זה שם אחר, מי שזוכר זה היה פעם יז"ן (יחידת זבולון)- - -

איתן גורני: אני הייתי אחראי במודיעין על כל היחידות.

קובי בכר: כן, זה התחיל מאזור חיפה, שזה היה יחידת זבולון 2, מה שנקרא, זה התפשט לכל הנמלים וזו- - -

איתן גורני: אזור נתב"ג, אזור אשדוד.

קובי בכר: בדיוק, זו הייתה יחידה של מודיעין.

קובי בכר: במשך השנים הבינו שנתב"ג צריכה יחידה עצמאית שלה.

קובי בכר: היום היחידה מונה 15 בלשים, יש ארבעה אנשי הערכה- - -

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת אנשי הערכה?

קובי בכר: אני אתן את זה לנועם, תיכף הוא יספר לנו מה זה.

קובי בכר: וכמובן שני רכזי מודיעין וכל המערכת הזאת בעצם יושבת ומדברת על איך אנחנו מונעים את הברחות הסמים בנמל התעופה בן גוריון, את כל כניסות הסמים לישראל.

קובי בכר: כמובן שהם מתעסקים גם בנושאים אחרים, של שחיתויות, גנבות בתוך הנמל או דברים שעולים להם, וגם אנחנו מתעסקים בכל הנושא של הפרות סדר ודברים כאלה.

קובי בכר: זו אותה יחידה שעושה את זה.

קובי בכר: כרגע אנחנו מתמקדים בעניין של הברחות הסמים לישראל.

קובי בכר: אפשר לציין שנמל התעופה בן גוריון הוא אחד מהנתיבים שבהם נכנסים הסמים לארץ, כמובן שיש לנו את הגבולות, בעברי הייתי מפקד יחידת גבול לבנון שש שנים אז אני מכיר את כל הברחות הסמים לבנון-סוריה-ישראל וירדן כמובן, אבל- - -

איתן גורני: היית במארג' עיון או לא?

קובי בכר: גם במארג' עיון הייתי.

קובי בכר: היום אנחנו נתמקד כמובן בבן גוריון.

קובי בכר: בבן גוריון כניסות הסמים שאנחנו מכירים בדרך כלל נעשות באמצעות בלדרים.

קובי בכר: מה זה בלדרים מבחינתנו?

קובי בכר: אלה אנשים תמימים שנותנים להם בתמורה למשהו, או לכסף או שווה כסף, ואומרים להם 'תיקחו, או בתוך גופכם, או איתכם באריזות', בכל מיני אריזות שאנחנו נדבר עליהן, 'תבריחו סמים לישראל', וכמובן שמאחורי הבלדרים נמצא כל הסחר, גם הקונים וגם המוכרים, שאלה רשתות ענפות.

קובי בכר: כשאנחנו נתקלים בבלדרים האלה בעצם אנחנו רואים רק את קצה הקרחון והתפקיד שלנו פה זה לאתר את אותם בלדרים, לתפוס אותם ולהעביר אותם ליחידות הימ"ריות (יחידות מרכז) המחוזיות, תלוי לאן הבלדר הולך, והמשך הפעולה נעשה על ידי אותן יחידות ימ"ריות שמגיעות לפה, קולטות מהר את הבלדר וממשיכות בפעילות.

טלב אלסאנע: כדי לאתר מי עומד מאחורי- - -

קובי בכר: כדי לאתר מי קיבל, מי מסר.

קובי בכר: לכן אני אבקש שבחלק מהדברים של נועם כשהוא ידבר על הפעילויות אז שזה לא יהיה לציטוט, כי חלק מהדברים שהוא יראה עדיין נמצאים בעבודה ואנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לחשוף כי אנחנו נפריע לפעילות המבצעית.

קובי בכר: זה מרחב נתב"ג.

קובי בכר: מרחב נתב"ג שולט על כל מה שקורה בנתב"ג מבחינת המשטרה.

קובי בכר: גבולות הגזרה שלו אלה הגדרות של נתב"ג.

קובי בכר: בשנים שעברו נתב"ג התפשט גם ליישובים בסביבה, זה דבר שלא הצליח, בסוף הוחלט שחוזרים פנימה, כי יש פה מספיק עבודה מה לעשות.

קובי בכר: פעם למשטרת נתב"ג או למרחב נתב"ג הייתה אחריות גם על בקרי הגבול.

קובי בכר: כמו שאתם יודעים, בקרי הגבול עברו למשרד הפנים, של מינהל האוכלוסין, ומעכשיו משטרת נתב"ג בעצם מתעסקת רק בחלק הפלילי של נתב"ג.

קובי בכר: מה זה כולל החלק הפלילי?

קובי בכר: זה כולל הכול, את כל העברות של גנבות, כייסויות, שוחד, ניסיון לברוח לחוץ לארץ באמצעות דרכונים מזויפים ודברים כאלה, ומה שאנחנו מדברים היום זה על החלק של הברחות הסמים, שזאת יחידה מאוד מיוחדת שבאים ללמוד אותה גם מהארץ וגם מהעולם, אני מדגיש גם מהעולם.

קובי בכר: אנחנו מארחים משלחות של קציני משטרה מהעולם שבאים ללמוד איך היחידה הזאת עובדת, כי המאפיינים של היחידה הזאת- - - עוד הפעם, יעשה לכם את זה נועם בסופו של דבר, כשהוא ייקח אתכם לאולם ויגיד לכם, 'הנה, אוקי, יש לכם 1,000 איש מול הפנים, תוציאו לי בלדר מתוך זה', בלי מידע, בלי כלום, כי זה מה שעושים הבלשים.

קובי בכר: הבלשים, בתכונות שלהם ובפרופילים שהם עשו על אותם מבריחים, הם בעצם מזהים מישהו או מישהי, ואנחנו נראה לכם תמונות, אתם תראו תמונות, של אנשים שתגידו ש'בחיים לא הייתי אומר על זה שהוא בלדר, זה לא הגיוני, זה נוגד את כל הנורמליות'.

אתי כהנא: עכשיו תחשוב פעמיים.

טלב אלסאנע: זאת אומרת אם מתבצעת עברה במדינה ויש חשש שמישהו יבצע עברה ויימלט לחוץ לארץ, גם אתם מטפלים כאן כדי לתפוס לפני שהוא עולה על מטוס?

קובי בכר: עוד הפעם, אנחנו, יחד עם המטה הארצי, יש לנו את מרכז התיאום הארצי שהוא יושב גם מול האינטרפול, יושב גם מול נציגי המשטרה בחוץ לארץ, כשבעצם אנחנו יכולים לארגן גם עולמית את הנושא של לאתר- - -

טלב אלסאנע: כל עוזב, כל נוסע, נתפס במצלמות של שדה התעופה?

קובי בכר: אם אנחנו מכריזים עליו.

קובי בכר: אנחנו צריכים להכריז עליו שכשהוא יגיע לבקרת הגבולות הוא ייבדק.

קובי בכר: אם אנחנו מכריזים עליו ככה, כשהוא יגיע לבקרת הגבולות הם יעכבו אותו.

איתן גורני: אני נפלתי פעם בפרופיילינג של האמריקאים, כי אני הייתי בטרנזיט לקנדה ורק עברתי עם תיק יד וזה התאים להם, והייתי גם צעיר, פקד או משהו כזה, והפשיטו אותי, בדקו אותי ושאלו אותי מה עיסוקך, אז אמרתי להם 'I'm a police officer', אז הם אמרו 'אתה יכול להוכיח?' הוצאתי להם תעודה ועל המקום הם אמרו לי 'יאללה תלך'.

איתן גורני: אבל יש דברים, יש רמזים.

איתן גורני: הבלש, כשהוא מסתכל, הוא יודע על מה להסתכל.

איתן גורני: למשל המלה אקוודור כבר אומרת משהו.

איתן גורני: מישהו שבא מאקוודור- - -

קובי בכר: כן, אבל לא מגיעים בטיסות ישירות.

איתן גורני: בדיוק.

קובי בכר: בדרך כלל מה שהם עושים, הם מגיעים עם הטרנזיט מאירופה- - -

טלב אלסאנע: אקוודור היא אחת המדינות ש- - -

קובי בכר: מבחינתנו, לא נעים להגיד את זה, אבל כל מה שמגיע מדרום אמריקה.

קובי בכר: רוב גידולי הסמים הם בדרום אמריקה, כך שזה לא משנה מאיזה ארץ הם מגיעים, אם זה דרך ברזיל, דרך אקוודור, או דרך פרו.

אביעד סוהר: אגב, אקוודור אפילו פחות ממדינות כמו פרו או קולומביה.

קובי בכר: אבל זה לא משנה, לפעמים יכולים לאתר בלדר במדינה אחרת, לקחת אותו למדינה אחרת ומשם לעשות את זה.

קובי בכר: בדרך כלל הפרופילים של אותם אנשים- - -

טלב אלסאנע: והם, כשהם מתארים את הבלדר, יש להם תכונות מסוימות שהם מעוניינים שיהיו קיימות אצל הבלדר?

קובי בכר: כמה שיותר פשוט וכמה שפחות בולט.

קובי בכר: זה ברור.

קובי בכר: אז כמו שאמרתי, אנחנו במה שנקרא משטרת נתב"ג מתעסקים גם בעברות הפליליות וגם בנושא של הסמים, כמובן שאנחנו לא בחלל ריק, נמצאים איתנו פה גופים נוספים שאנחנו משתפים איתם פעולה ועובדים עם זה יפה, אחד מהם זה כמובן המכס.

קובי בכר: למכס יש יד מאוד חשובה בנושא הזה, כי גם למכס יש יחידות בנושא סמים ואנחנו משתפים איתם פעולה, גם עם כלבני הסמים של המכס, שאנחנו נמצאים איתם בשיתוף פעולה ועובדים איתם.

קובי בכר: בהגעתי לפה לפני שנה גם פתחנו אפיקים חדשים שכמעט ולא נגעו בהם ואנחנו יותר היום נוגעים בהם, כמו לדוגמה מי שלא יודע, ישראל היא מדינה עסקית, אלפי מטוסים פרטיים מסתובבים וכל מטוס פרטי כזה שמגיע בעצם מקבל איזה שהוא טיפול מסוים מהשדה, אבל הוא לא כמו הבן אדם הרגיל שעובר, וגם לזה אנחנו נכנסים, מדי פעם אנחנו מבצעים עליהם בדיקות ונופלים על כל מיני עשירים וכאלה שפתאום לא מבינים למה אנחנו בודקים אותם.

קובי בכר: מבחינתנו אנחנו עושים את זה בנימוס, עם כל הרגישות, אבל אנחנו מבצעים את זה, בודקים להם את התיקים ובודקים הכול כדי שיבינו שאנחנו נמצאים בכל אחד מהמקומות וכמובן המטרה שלנו זה למנוע את הברחות הסמים, המטרה שלנו זה לא להציק להם.

קובי בכר: אז לפעמים שומעים תלונות על כל מיני אוליגרכים שבאים ופתאום בודקים אותם.

טלב אלסאנע: לא היה מקרה שנתפסו בניסיון להבריח?

קובי בכר: לא.

קובי בכר: עד היום לא היו לנו מקרים כאלה.

קובי בכר: בנוסף על זה יש לנו עוד כמה מקומות פה של אח"מים (אנשים מפורסמים מאוד) שמגיעים דרך המקומות האלה וגם אליהם אנחנו שמים לב.

קובי בכר: הדוגמה היפה מאתמול, בלשים שלנו שתצפתו על אחד המקומות האלה של ה-VIP, אז רואים את הבן אדם ה-VIP מגיע, זה היה דיפלומט עם אזרח ישראלי, הם מגיעים והמזוודות שלהם עוברות מהחלק האווירי לאוטו הפרטי ללא בדיקה של אף אחד, וכמובן שהבלשים יחד עם המכס קופצים על זה ומוצאים שלל של 35,000 דולר שהם פשוט הבריחו.

קובי בכר: זו נקראת הברחה של כסף וכמובן המכס באופן אוטומטי- - -

טלב אלסאנע: אני זוכר, פעם גונן שגב היה באופן דיפלומטי, לא?

אתי כהנא: אבל זה היה עם סוכריות.

איתן גורני: פעם, כשהייתם כולכם צעירים, הייתה פרשייה עם הרצח הכפול, חלק זוכרים, ואז היה כאן מנהל שירות שלום, זה שירות VIP, היה בן אדם, לא חשוב שמו, והוא היה מכניס כל מיני אח"מים בעקיפין, הוא גם עבד עם טוביה אושרי ורחמים אהרוני, גומדי וכל אלה, ובאמת ברגע שהם נכנסו הם לקחו את החפצים שלהם ואת כל הדברים מהאווירון ישר למכוניות ויצאו בלי שום ביקורת, בלי שום כלום.

איתן גורני: תפסנו אותו אבל בסוף הוא לא הועמד לדין.

קובי בכר: זו דוגמה טובה של שיתוף פעולה בין משטרה למכס, אז ברור שהטיפול הוא יותר מכסי, הוא לא טיפול משטרתי, המכס ישר קיצץ לו את הקנס שהוא אמור לשלם על זה ונכנסו כספים למדינה.

קובי בכר: באותו מקום המדינה הרוויחה כסף.

אתי כהנא: מורידים כמה ערמות כאילו?

איתן גורני: זה הולך לוועדת חילוט.

קובי בכר: אז זה החלק הזה של שיתוף הפעולה.

קובי בכר: כמובן גם שיתוף פעולה עם המכס, שיתוף פעולה עם הביטחון של נתב"ג, שהם בעצם אמונים על הנושא של הביטחון הפח"עי (פעילות חבלנית עוינת), גם שם יש שיתופי פעולה כי הרבה פעמים כמו שהם מגלים אנשים חשודים, אז לפעמים אלה אנשים חשודים בתחום הפלילי וכמובן שאנחנו מטפלים בהם, ואז זה יוצר מצב שיש פה הרבה רשויות מקומיות שאנחנו בעצם מאחדים את כולן.

קובי בכר: כמובן חס וחלילה, לפני יומיים עשינו תרגיל של נפילת מטוס עם 200 איש, מטוס שנחת והתרסק על הקרקע, עשינו תרגיל גדול יחד עם רשות שדות התעופה, איך מחלצים, איך עובדים, ואז איך עובדים ביחד עם מגן דוד אדום, כיבוי, כיבוי המטוס, זה משהו מיוחד, זה לא משהו רגיל, ואיך מפנים בשנייה אחת 200 איש ממטוס שהתרסק לבתי החולים, איך יוצרים דרכי גישה לבתי החולים וזה מבצע גדול מאוד שגם בו נטלנו חלק כדי לראות כחלק מהמוכנות שלנו כמובן גם לאירועי חירום.

קובי בכר: אלה בעצם התפקידים שלנו של משטרת נתב"ג- - -

טלב אלסאנע: והבידוק של הנוסעים, מי מבצע אותו?

קובי בכר: ביטחון שדה התעופה, הביטחון של רש"ת.

אתי כהנא: יש מן הסתם שת"פ (שיתוף פעולה) איתם, עם המאבטחים של- - -

קובי בכר: אנחנו בשת"פ עם כולם אבל הוא שאל מי עושה את הבידוק, אלה אנשי האבטחה של רשות שדות התעופה.

אתי כהנא: יש מקרים שהם גם מעבירים לכם קליינטים?

אתי כהנא: המאבטחים הסמויים של רשות שדות התעופה?

קובי בכר: לפעמים כן, אבל הם יותר, נגיד בטיסה של מטוס זה יותר שיכורים.

קובי בכר: לא דיברנו על זה, דיברתי איתו על זה שהרבה פעמים חלק גדול מהעברות שלנו אלה שיכורים במטוסים שמתפרעים, תוך כדי טיסה, מעשים מגונים במטוסים.

קובי בכר: בפעם האחרונה, מקרה אחרון שיש לנו זה תיירת שישנה ושמה עליה שמיכה, התיישב לידה מישהו ושלח אליה ידיים כשהיא ישנה, וכשהיא התעוררה פתאום היא הבינה שהוא גוהר מעליה, הכול תוך כדי טיסה.

קובי בכר: לא חסרים לנו מקרים כאלה, שיכורים שמגיעים בטיסה, הם שותים לפני הטיסה, שותים במהלך הטיסה ומתחילות מלחמות בתוך המטוסים.

קובי בכר: אלה נשמעים אירועים קטנים, אבל יש את חוק הבטיחות של הטיס שכל הפרעה כזאת יכולה לפגוע בפעילות בתוך המטוס, הפעילות הבטיחותית של המטוס, וכמובן שאנחנו מתייחסים לזה בחומרה, כי אנשים צריכים להבין שיש כללי התנהגות ולפעמים הם חורגים מהם.

קובי בכר: זה באופן כללי הנושא הפלילי בחלק הזה.

קובי בכר: אנחנו ניכנס לחלק של נועם ונועם ירצה בפניכם, גם באמצעות סרטונים.

קובי בכר: מה שביקשתי מנועם ודיברתי גם איתכם, חלק מהסרטונים הם יותר חסויים, לא שאתם לא תראו אותם, אתם תראו אותם, אבל כלפי חוץ זה עלול להפריע לנו לעבודה השוטפת, כי חלק מהאנשים שנמצאים פה אלה אנשים שנמצאים בהליך של משפט, אז אסור לנו לפרסם החוצה דברים שנמצאים במהלך משפט.

קובי בכר: אתם תראו אותם ונועם יגיד לכם מדי פעם 'זה לא לציטוט', אז תסלחו לו על העניין הזה.

קובי בכר: אני אעזוב אתכם ואני אתחבר אליכם חזרה בביקור.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

נועם דשתי: קודם כל אני מתנצל על הטלפונים מראש, כי אני עכשיו באמצע תיאומים.

נועם דשתי: שמי נועם, אני מפקד היחידה של 474, עד לפני חודשיים הייתי רמ"ח איסוף בימ"ר מרכז, חמש שנים פלוס מינוס, חדש פה, דנדש, אבל גם מהתחום, לצורך העניין בתחום המודיעיני של היחידה המחוזית שהיו מגיעים לכאן גם כפעילות עצמאית וגם לקבל עבודה מהסוג שדיברנו קודם.

טלב אלסאנע: תמיד היה שיתוף פעולה בין לוד לבין שדה התעופה בן גוריון?

נועם דשתי: תמיד.

טלב אלסאנע: גם מבחינת המיקום הגיאוגרפי והקרבה.

נועם דשתי: כן.

נועם דשתי: בואו לא נשכח שגם מרחב נתב"ג זה מחוז מרכז.

טלב אלסאנע: הסחר שמתנהל בלוד, שהיה פעם.

טלב אלסאנע: אנחנו ביקרנו, לאחרונה יש שינוי מאוד חיובי.

נועם דשתי: אני יכול להגיד לך, כשאני הייתי שוטר צעיר, התגייסתי ב-91', הייתי בלש בתחנת לוד עד 98', שהמצב של העיר היום, זה בטח מעניין אותך, הוא הרבה יותר טוב מלפני איקס שנים חד משמעית, לפחות בכל הנראה לעין.

נועם דשתי: קורים דברים, אבל עכשיו הם מתחת לפני השטח.

טלב אלסאנע: פחות ממה שהיה.

נועם דשתי: פעם זה היה גלוי, כל מי שהיה בא רואה, לא היה סוד, לא צריך מידע מודיעיני אפילו, הכול כתוב בעיתון.

טלב אלסאנע: כספומטים וסופרמרקט שם.

נועם דשתי: כן, היום זה כבר לא קיים, וגם אם זה פתאום צץ אז אנחנו דואגים לסגור את זה די מהר ולהביא את זה למצב שהוא סביר.

נועם דשתי: אני לא יודע אם אנחנו, כמדינה לצורך העניין, יכולים להפסיק את התופעה, לגמור אותה לגמרי, אבל אפשר להביא את זה למצב שהוא סביל, משהו שאפשר לחיות איתו.

נועם דשתי: יחידה 747 נתב"ג, כמו שקובי אמר לכם, עד לפני שנתיים בערך הייתה נקראת היז"ן.

נועם דשתי: שינו לה את השם, אותה גברת רק בשינוי שם.

נועם דשתי: מה שכן, היחידה קצת התחזקה מבחינת כוח אדם, זה לא 300 בלשים, זה רק 15, פלוס מינוס, אנשים שעובדים 5 ימים בשבוע, כמו שאתם יודעים, אבל אנחנו נותנים מענה 24 שעות, כל השבוע, למרחב ובעיקר בנושא סמים, זה התחום העיקרי.

נועם דשתי: כמובן שנתב"ג זה עולם ומלואו, יש פה הרבה דברים שעוברים כאן שהם לא סמים, יש פה הרבה בעלי תפקידים, הרבה תחומים, יש המון כסף שנכנס לכאן בנתב"ג ביום, נכנס ויוצא לצורך העניין, בין אם זה כסף שהוא כסף ובין אם אלה מטענים או אנשים או לא משנה מה.

נועם דשתי: אנחנו בגדול היחידה הטריטוריאלית של המקום הזה כשלמעשה אנחנו עובדים עם כל גורמי משטרת ישראל ולא משנה איפה, בעיקר זה עם היחידות המחוזיות והארציות, מכיוון שמי שמטפל בתופעת יבוא הסמים זה אך ורק יחידות מחוזיות וארציות במשטרה.

נועם דשתי: תחנת משטרה, זה לא משהו שהם עושים.

נועם דשתי: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה הדוק, ברמה של יום יום עם יחידות השטח, מכיוון שלנו יש את היתרון היחסי בכל נושא התעופה, גם אם זה אנשים וגם אם זה טובין.

נועם דשתי: כשאני מדבר על כל נושא התעופה, זה גם בארץ וגם בעולם למעשה.

נועם דשתי: יש לנו יכולות לאתר אנשים בכל מיני מקומות בעולם שעושים את זה בכל מיני תהליכים, שלמדו אותם המון שנים וכמובן גם בשיתוף פעולה עם כל מיני גורמים שנמצאים כאן בנתב"ג ובהמשך נפרט מי הם.

נועם דשתי: כמו שאמרתי, התחום העיקרי שלנו זה יבוא סמים.

נועם דשתי: בגדול, שתדעו, כל סוגי הסמים נכנסים לנתב"ג, היו לנו גם מקרים שיצאו סמים מנתב"ג, פרט לסוג אחד של חומר שזה הרואין, שלא מגיע מנתב"ג.

טלב אלסאנע: גם מייצאים סמים מכאן?

נועם דשתי: היו לנו כמה מקרים שאנשים ייצאו מפה.

טלב אלסאנע: איזה סוג של סמים?

נועם דשתי: הרואין, ונסעו עם זה לאוסטרליה.

נועם דשתי: הם פשוט נעצרו פה לפני העלייה למטוס.

טלב אלסאנע: אז יש ענף יצוא חדש.

נועם דשתי: אני יכול לומר לך שפה זה יותר זול מאוסטרליה, כך שאם אתה לוקח הרואין לאוסטרליה ואתה מצליח נגיד להבריח 100 או הרואין, אתה תוכל להחליף אותם שם בהרבה כסף.

טלב אלסאנע: אבל בעיקר כאן זה יותר צרכנות, יבוא.

נועם דשתי: כן, בעיקר יבוא סמים.

נועם דשתי: הסם היחידי למעשה שלא נתקלנו בו בשנים האחרונות זה הרואין.

נועם דשתי: אנחנו יודעים מה הסיבה.

נועם דשתי: הסיבה היא שהרואין נכנס לארץ שלא דרך נתב"ג, יותר דרך הגבולות שזה תחום אחר לגמרי.

נועם דשתי: אני מעריך שבטח הייתם וביקרתם, אם אתם מגיעים לכאן, בטח הייתם גם שם, אבל הגבולות שלנו די פרוצים.

נועם דשתי: אתם רואים מה קורה עם מסתננים, אז להבריח חבילות של סמים זה לא- - - מי שמתעסק בזה יודע איך לעשות את זה וגם מצליח יפה.

נועם דשתי: כל עוד יש פה ולא חסר לצורך העניין, אז מצליחים.

נועם דשתי: זה לרוב מהגבולות, בין אם זה ירדן או מצרים, או לבנון, סוריה.

טלב אלסאנע: מצרים יותר משהו אחר, ממצרים זה יותר חשיש.

נועם דשתי: ממצרים הכול.

נועם דשתי: אני יודע שמכל המדינות האלה מביאים הכול, פשוט ככה, הכול מהכול.

רינת מזרחי: מה היחס של הסמים שמוברחים בצורה הזו או בדרך נתב"ג?

רינת מזרחי: אתה יודע להגיד?

נועם דשתי: אני יכול לומר לך שבמבחן התוצאה כשיש משלוח סמים ימי זה לא נגמר באחד, שניים, שלושה, ארבעה, חמישה קילוגרמים, זה נגמר בהרבה יותר, כמה עשרות וגם יותר.

נועם דשתי: אבל זה תחום אחר, זה לא התחום שלי.

נועם דשתי: אני יכול להרצות לך על זה בנפרד, אבל זה לא המקום שאני נמצא בו עכשיו.

איתן גורני: הייתם באשדוד?

איתן גורני: זה משהו אחר לגמרי.

נועם דשתי: זה עולם אחר.

נועם דשתי: יש כמה אפשרויות לתפוס סמים, פעם אחת כשאנחנו יודעים מראש מה עומד להגיע ומה הוא עומד להביא, פעם שנייה כשאנחנו עושים פעילות של פרופיילינג כזו או אחרת, כדי לאתר אנשים עם סממנים מסוימים כדי להעריך אם הם כן או לא, ופעם שלישית זו תפיסה אקראית.

נועם דשתי: אותו דבר זה בנמלים.

נועם דשתי: אם אנחנו יודעים אז אנחנו הכי חזקים, אנחנו מוכנים מראש, יודעים והיו לנו המון מקרים כאלה, מחכים ומגיעים ערוכים, זה לא מעכשיו לעכשיו ולא מתארגנים מעכשיו לעכשיו, הכול פשוט זורם ורץ בדרך כלל כמו שאנחנו מתכננים.

אורי שוהם: מרבית הפעילות זה המודיעין, פחות האקראי ויותר המודיעיני?

נועם דשתי: מרבית התפיסות שלנו בנתב"ג, לפחות בשנה האחרונה, היו תפיסות אקראיות.

נועם דשתי: אני אראה לכם עוד מעט את הנתונים.

נועם דשתי: כמו שאתם רואים, קוקאין נכנס פה די הרבה, כדורי אקסטזי בדרך כלל מאירופה, המון, חשיש כמובן, אל.

נועם דשתי: אס.

נועם דשתי: די ובשנתיים אחרונות יש לנו איזה סם חדש שהתחיל לטפטף לנו כאן, אני אראה לכם את הכמות שנתפסה בשנה שעברה, היא לא קטנה, לפחות במושגים של ישראל, כי ישראל היא מדינה קטנה וצורכת לא מעט.

נועם דשתי: אם נשווה את זה לאירופה, אתם יודעים מה ההבדלים בכמות האנשים ובכמות הסמים שנכנסים.

נועם דשתי: יש את החבר'ה התאילנדים.

נועם דשתי: התאילנדים שעובדים כאן בארץ, יש להם איזה סם חדש, הם קוראים לו יאבה.

נועם דשתי: אחת ליומיים, יגיד לכם גם אהוד, בשיתוף פעולה עם המכס, אין שבוע שלא תופסים פה כמה חבילות של משלוחי דואר של יאבה.

טלב אלסאנע: ממה שאנחנו הבנו כמעט ואין עצורים, כי הם לא מגיעים לקחת וקשה לאתר למי מיועד המשלוח.

נועם דשתי: אני אגיד לך משהו שהוא לא סודי, אלה תיקים שקרו כבר.

נועם דשתי: כשיש משלוח דואר, גם אם הוא מיועד לישראלי, שהוא מוכר ויש לו כתובת ידועה, וגם אם הוא פושע, אני אקצין, אני אעשה אותו פושע שאין סיכוי שמישהו סתם שלח לו את זה, כי מי ששלח יודע שהוא צריך לקבל את זה, הבעיה העיקרית במשלוחי דואר, וזה קרה לנו לא מעט פעמים, זה גם כשהתחפשנו לאנשי דואר, לא משנה לאיזה חברת בלדרות, והבאנו להם את זה לבתים, וגם נתנו ובן אדם לקח את זה, אפילו שמנו לו מכשיר ציטוט בתוך החבילה, חיכינו שהוא יפתח כדי שיהיו לנו מספיק ראיות לזה שזה שלו.

נועם דשתי: כי אם הוא לא פותח הוא תמיד יכול לטעון ש'אין לי מושג מי שלח לי את זה', 'אני לא מכיר אף אחד ב...', לא משנה איפה, 'זה לא קשור אליי' , אנשים משתחררים, אי אפשר להגיש כתב אישום פה.

נועם דשתי: אפילו שאנשים פתחו, הוציאו את מה שצריך להוציא ואפילו אנחנו נחתנו בבתים שלהם אחר כך ותפסנו אותם עם הסמים או עם סמי הדמה שאנחנו השתלנו בפנים, אנשים פשוט השתחררו.

נועם דשתי: פשוט ככה.

נועם דשתי: השתחררו.

נועם דשתי: אין ראיות.

נועם דשתי: צריך להוכיח שהוא ידע שזה נשלח לו, שהוא היה- - -

טלב אלסאנע: לגבי השולח, מדינת המוצא, אתם לא יכולים להעביר תלונה שהמשטרה שם צריכה לבדוק?

קריאה: הוא בדרך כלל לא משאיר את הכתובת שלו.

טלב אלסאנע: כי השולח בוודאי יודע מה הוא שלח, המקבל יגיד 'סתם שלחו'.

נועם דשתי: קרלוס מנם שלח את זה מבוליביה.

נועם דשתי: מי נתן לך את הסמים?

נועם דשתי: בחור בשם עלי, בחור בשם חוזה.

נועם דשתי: בלדרים זרים, היתרון הכי גדול שלהם, אם אתם לא יודעים, זה שהם לא מכירים את הסוחרים הישראלים.

נועם דשתי: זאת אומרת גם אם הוא ישתף פעולה לצורך העניין והוא יגיד לך מי שלח אותו, זה תמיד יהיו כאלה שהם לא מפה, הוא ייתן לך שם פרטי, 'כן, הוא גר שם', אבל זה כמו 'אבי מתל אביב'.

נועם דשתי: זה היתרון הכי גדול שלהם.

נועם דשתי: החיסרון שלהם זה שהתחילו לעצור אותם לאחרונה הרבה, כי רואים שזה בקצב לא קטן, בוא נגיד ככה, ובטוח שעוברים אותנו גם הרבה כאלה.

נועם דשתי: זו המצבה של היחידה.

נועם דשתי: ימ"ר מתייחס למתנדבים, זה מספר שכל הזמן עולה ויורד, זה תלוי באנשים, יותר במתנדבים.

נועם דשתי: כפי שאתם רואים, נכון לעכשיו אנחנו חסרים קצין בילוש אחד, זה משהו שאני מעריך שנמלא את השורות בהקדם.

נועם דשתי: תחשוב שיחידה כזאת עובדת בנתב"ג 24 שעות, נותנת שירותים לכלל משטרת ישראל- - -

טלב אלסאנע: נראה שהם נכנסים ויוצאים.

נועם דשתי: זה גם ברור לכם שלא כולם בלשים.

נועם דשתי: יש פה אנשי הערכה, יש פה רכזי מודיעין וקצינים, שעל כל תחום זה תפקיד אחר לגמרי.

נועם דשתי: זהו, אתה צריך לעבוד כאן 24 שעות.

נועם דשתי: אם הייתי מבקש ממך משהו זה להגדיל לי את התקנים ואני יודע שאתה לא יכול.

נועם דשתי: אתה מוזמן לתקן את זה.

טלב אלסאנע: אנחנו שומעים שהמשטרה כל הזמן מבקשת עוד ועוד ומוסיפים להם, השאלה לאן זה הולך.

טלב אלסאנע: אבל באמת 15 תקנים ל- - -

נועם דשתי: 24 שעות.

טלב אלסאנע: כדי לראות ולהסתכל, לבחון, לעקוב, זו משימה קשה מאוד, כמעט גזרה שקשה לעמוד בה.

נועם דשתי: ובטח היית כמה פעמים בחוץ לארץ ואתה יודע שנמל התעופה עובד כל היום, אין לו הפסקות.

נועם דשתי: יש לו הפסקות קטנות, שעה פה, שעה שם, אבל זה ממש כל היום, זו עיר שלמה פה שלא הולכת לישון בלילה.

טלב אלסאנע: מכל קצות העולם.

נועם דשתי: התפקידים של היחידה - למעשה דיברנו על רובם.

נועם דשתי: כמו שאמרתי לך, התפקידים מתחלקים אצלי ביחידה לשלושה תפקידים עיקריים, אחד זה עובדי הערכה, השני זה בלשים והשלישי זה רכזי מודיעין, כשכל אחד בתחומו אמור לעשות את המשימה העיקרית שלו שזה למעשה לאתר משלוחים ובלדרי סמים.

נועם דשתי: צריך להיות שם ולראות כדי להבין שזה כך.

נועם דשתי: פשוט כשוטר ותיק אני יכול להגיד לכם שאני לא מופתע מכלום, כאילו הכול יכול לקרות, פשוט ככה.

נועם דשתי: גם ההוא שחשבת שהוא הכי תמים והכי כשר והכי זה יכול לצאת לך בסוף המישהו שבכלל תכנן את הכול והוא רק מאחורי הקלעים, השאר עושים את זה.

נועם דשתי: על בסיס יומי אנחנו נותנים סיוע ליחידות חוץ, בכל נושא של שינוע של אנשים וטובין בארץ ובעולם.

נועם דשתי: ככה אני אסכם את זה, זה פחות או יותר מה שאנחנו עושים במסגרת הערכה.

נועם דשתי: כמובן שאנשי המכס פה מסייעים לנו רבות, אנחנו עובדים איתם בשיתוף פעולה, יש עזרה הדדית ויש להם לא מעט נציגים כאן בנתב"ג.

נועם דשתי: יש לנו את רכזי המודיעין.

נועם דשתי: מעבר לזה שאנחנו נותנים סיוע חוץ, אנחנו גם יחידה עצמאית.

נועם דשתי: אמנם נתב"ג, כמו שאמרתי לכם, זה לא רק סמים, אבל גם את זה אנחנו עושים.

נועם דשתי: אני יכול להגיד לך שגם במסגרת הזו, של רכזי המודיעין, גם פה סימנּו אנשים מאוד מסוימים בשם ובפרטים, ואכן גילינו כשהם הגיעו לארץ שהם יצאו בלדרי סמים.

נועם דשתי: יש כאן בנתב"ג משטרות אחרות, כך אני קורא להן.

נועם דשתי: יש את יחידה 170, שזו היחידה המשטרתית של רש"ת שמתעסקת יותר עם העובדים של רש"ת ולא חסה על כאלה שהם צריכים להתעסק איתם פה.

נועם דשתי: כמובן יש את השותפים שלנו בשב"כ, במכס, משרד הפנים, ביטחון נתב"ג, אנחנו כל היום בסינרגיה פה, כי אירוע שלהם זה אירוע שלנו למעשה, איך שלא תסתכל על זה.

נועם דשתי: אירוע שלנו הוא לא בהכרח אירוע שלהם, אבל כל אירוע שלהם זה משהו שאנחנו צריכים לחקור, בשורה התחתונה זה מגיע אלינו בכל מקרה.

נועם דשתי: טוב, כולכם יודעים מה הפוטנציאל של נתב"ג, אתם יודעים על הרגישות של המקום הזה, זה המקום שלא משחקים בו ואפשר לראות את זה ישר כשאתה נכנס לכאן בשערי הכניסה, כל החיפושים שעושים אנשי הביטחון וכל מיני אנשים יוצרים איזה שהוא שם למקום הזה, שפה לא כדאי לעשות כל בעיה כזו, לא משנה אם זה פלילי או ביטחוני, כי המקום הוא רגיש.

נועם דשתי: יש פה מעבר לסמים תחום שלא מעניין אתכם בהכרח, אבל ועדי עובדים מאוד חזקים.

נועם דשתי: אבל מאוד חזקים.

נועם דשתי: מישהו אחד יכול להחליט היום שאף אחד לא עובד כאן, בלי כל מיני עובדים כאלה ואחרים כאן המקום הזה לא יתפקד.

נועם דשתי: זה גם תחום מאוד רגיש שאנחנו מטפלים בו.

נועם דשתי: אני יכול להגיד לך שלפעמים משתמשים בנו כדי להאדיר משהו שהם הולכים לעשות רק כדי לשכנע את הצד השני שצריך להוסיף להם בשכר או לא צריך לקחת מהם שכר, או כל מיני דברים כאלה.

נועם דשתי: אנחנו אין לנו בררה, מבחינתנו הסד"צ (סדר ציבורי) זה הכי חשוב, לא מעניין אותנו הסכמי השכר שלהם, יותר הקטע הסד"צי, שהוא יכול להתפתח לנו פה ממש ב- - - יבוא מישהו כזה או אחר, יגיד 'אוקי, חבר'ה, מעכשיו מפסיקים לעבוד ובואו כולנו עכשיו נעמוד מול השערים של התעשייה האווירית ולא נאפשר תנועה של.

נועם דשתי: ..', לא משנה.

נועם דשתי: ברגע זה לא צריך להגיד לך מה יקרה, כל המשטרה על הרגליים ומתחילים לטפל בזה בצורה אחרת.

נועם דשתי: כמובן שלא חסר פה גנבים ולא חסר מאיפה לגנוב פה, גם אם זה מנוסעים, גם אם זה מחבילות בכל חברות הדואר והשינוע למיניהן, לא חסר שם טובין יקר ערך, או כסף, ויש עוד הרבה שנכנסים פה, בלי שום קשר.

נועם דשתי: יש פה את ממן וסוויסיפורט וסדקס ויו.

נועם דשתי: פי.

נועם דשתי: אס וכל מיני חברות כאלה.

נועם דשתי: אני לא יודע אם הייתם שם פעם, אבל ממ"ן זה מקום לא קטן, הנגרים ענקיים מלאים בסחורות שנכנסות ויוצאות מהארץ.

נועם דשתי: מקומות בפני עצמם שאם תעשו שם פעם סיבוב אתם תראו שמי שעובד שם למעשה הוא נגיש לכל מקום, הוא יכול לצאת ולהיכנס, להוציא, יש כאלה שהתפקיד שלהם זה לשנע מטענים.

נועם דשתי: אפשר לעשות שם הכול, גם שם אנחנו עובדים.

נועם דשתי: כמובן עובדים של רשות שדות התעופה.

נועם דשתי: בניית פרופיל לאיתור בלדרים – זה משהו שנבנה לאורך שנים, לא ביום אחד, על פי סממנים שהם במבחן התוצאה נתפסו כאן.

נועם דשתי: יש לנו הרבה דרכים לעשות את זה גם במערכות שלנו הפנימיות וגם במערכות של גופים שהם לא חוץ משטרתיים וגם גופים שנמצאים בחוץ לארץ, באמצעות המחלקה של אביעד, באמצעות הנציגים, אולי להשלים פרטים כאלה ואחרים, כשהמטרה למעשה זה לאתר בלדרים ומשלוחי סמים.

נועם דשתי: ארבעה אנשים אצלי עושים את זה באופן קבוע, בשעות העבודה הקונבנציונליות, שהן בדרך כלל שעות הבוקר ואחר הצהריים.

נועם דשתי: כמובן שהכלי שלנו זה הבלשים, כל עוד זה משהו שאמור לעבור מכאן.

נועם דשתי: מבחינת צוותי בילוש – אמרתי לכם, 24 שעות, שלוש משמרות, משמרות ארוכות של 12 שעות.

נועם דשתי: 12 שעות משמרות כאשר- - -

טלב אלסאנע: כל צוות כמה?

נועם דשתי: חמישה ברוטו.

נועם דשתי: יש לנו אנשים בקורסים, יש אנשים שצריך לתת להם פגרה מתי שהוא, כי אנחנו עובדים גם שישי-שבת, אז צריך לחלק את זה.

נועם דשתי: בדרך כלל זה ארבעה, אלא אם כן מישהו נמצא בקורס אז זה כבר שלושה.

נועם דשתי: זה פחות או יותר סדר הגודל.

נועם דשתי: לא רק מה שאנחנו עושים, סיוע רב ליחידות אחרות, שהם גם עובדים פה, בגלל מקרה כזה או אחר, זה למעשה כל הגופים שאנחנו עובדים איתם בשגרה.

נועם דשתי: אתם יכולים להתרשם, אלה לא מעט גופים.

נועם דשתי: כל אחד בתחומו הוא וכל אחד במקרה שלו.

נועם דשתי: אז אתה יכול לדבר פה עם הרבה אנשים במקביל על מקרים שונים וגם על אותם מקרים, אנחנו בדרך כלל אלה שמחברים אותנו, את המשטרה ולא משנה איזה משטרה, לכל אחד מהגופים פה.

טלב אלסאנע: אתם גם עוזרים וגם נעזרים.

נועם דשתי: ברור.

טלב אלסאנע: זאת אומרת כל אחד מהגורמים האלה גם יכול לספק לכם אינפורמציה ומידע שיעזור לכם ב- - -

נועם דשתי: אינפורמציה שקשורה לתחום שלו, חד משמעית כן.

נועם דשתי: אנחנו לא לבד כאן.

נועם דשתי: אין מה לעשות, יש מידע שאנחנו לא יכולים להשיג אותו בכלים שיש לנו, אז אנחנו משתמשים באחרים כמו שאותם אחרים משתמשים בנו.

נועם דשתי: אנחנו פשוט עובדים בשיתוף פעולה, כל אחד בתחום שלו.

נועם דשתי: זה פחות או יותר הנתונים של הבלדרים של ינואר עד מאי של שנה שעברה מול השנה.

נועם דשתי: אני יכול לומר לכם, כאחד שהגיע מיחידה מחוזית, יחידה מחוזית עושה בערך שתי פרשיות סמים בשנה, יתקן אותי אביעד אם אני טועה, בממוצע.

נועם דשתי: יש שנה שכן, יש שנה שיותר, בממוצע שתי פרשיות סמים.

נועם דשתי: תחשבו שכל בלדר כאן זה פרשיית סמים.

נועם דשתי: אני מעריך שאתם יודעים איזה כלים מפעילה המשטרה ביחידות המחוזיות/ארציות, שזה הרבה אנשים, חקירות מכל מיני סוגים, גם אם הן טכנולוגיות וגם אם הן אנושיות, מכל הסוגים, מכל המינים, לאורך זמן.

נועם דשתי: תחשוב שכאן מגיע בלדר אחד כזה, אתה תופס אותו כאן כשביחידה מסוימת אתה יכול לעשות פעילות של כמה חודשים כדי להגיע לתוצר הסופי, שזה הוא.

נועם דשתי: פה אתה תופס אותו כאן, הוא כבר מוכן, הוא כבר מוכן ובשל ליחידה שתגיע- - -

טלב אלסאנע: החוליה האחרונה בשרשרת.

נועם דשתי: כן, אבל הכי חשובה, כי הוא הראיה שלך.

נועם דשתי: בלעדיו אין לך תיק.

נועם דשתי: אני יכול להגיד לך שעשינו המון תיקים, היו לנו תיקים יפים בלי כלום, תיקים מושלמים כמעט, היה חסר לנו רק משהו אחד והיינו יכולים להפליל חבורות שלמות, ברגע שאין לך את הדבר היחיד הזה, אין לך תיק.

נועם דשתי: פשוט כך.

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת בלדרים בחו"ל?

נועם דשתי: בלדרים בחו"ל, כמו שזה נשמע.

נועם דשתי: בלדרים שנעצרו במקומות שונים בעולם.

טלב אלסאנע: מה זה קשור אליכם?

קריאה: ישראלים.

טלב אלסאנע: ישראלים שנתפסו בחו"ל?

טלב אלסאנע: ואתם קשורים אליהם, אתם עקבתם, או שנתפסו ואתם יודעים עליהם?

נועם דשתי: לא אנחנו, אבל אני יכול להגיד לך שהחבר'ה של הפרופיילינג שלי זיהו אותם כבלדרי סמים שלא מתכוונים להגיע לישראל עם הסמים אלא מתכוונים לעשות את זה בחו"ל.

נועם דשתי: סתם לדוגמה, לא חסר אנשים שהיו בדרום אמריקה והגיעו לאירופה ונעצרו שם עם סמים, בכל מיני מדינות באירופה.

נועם דשתי: אני יכול להגיד לכם שבאנגליה מחיר קילוגרם קוקאין הוא הכי יקר בעולם.

נועם דשתי: זאת אומרת אם אתה פושע קצת מתוחכם ויש לך את הקשרים הנכונים, עדיף לך לקחת לאנגליה כי שם באותו מחיר אתה מתרגם את זה לכפול כסף, כמעט כפול.

נועם דשתי: בשוק העולמי, להבדיל מכאן, נניח אם הבאת לכאן 10 קילוגרם- - -

טלב אלסאנע: הם עושים את החישוב שלהם, גם לגבי העונש.

טלב אלסאנע: איזה עונשים הם מקבלים שם?

קריאה: יותר טוב מפה.

נועם דשתי: גם העונש וגם המאסר הם הרבה יותר נעימים מפה.

נועם דשתי: גם במקום הכליאה וגם בתנאים וגם בשנים.

טלב אלסאנע: כשאתה מדבר על משלוחי סמים אתה מדבר גם על הסם התאילנדי שמתחיל לזרום לכאן?

נועם דשתי: הבלדרים בחו"ל זה קוקאין.

טלב אלסאנע: לא, אני מדבר על משלוחי סמים, 42 ו-49.

נועם דשתי: כן, לרוב כן.

נועם דשתי: אני יכול להגיד לך שעוד מעט תראה בשקף שבשנת 2011 נתפסו פה בסביבות 39,000 כדורים כאלה במשלוחים שונים.

נועם דשתי: זה לא מעט, זה הרבה.

נועם דשתי: תחשוב שבהתחלה, בשנה שעברה, היו משתמשים בזה רק תאילנדים, לאט לאט זה מתחיל לזלוג לנוער, כי התופעות של הכדור הזה הן למעשה כמו אקסטזי, פחות או יותר.

איתן גורני: זה 20% אמפטמין, 80% קטריה, כדור פשוט מאוד, זול מאוד לייצור, מציף את כל דרום מזרח אסיה הרבה שנים ובאמת הוא הגיע עם העובדים הזרים.

טלב אלסאנע: שם זה אסור או מותר?

איתן גורני: אסור.

ארמונד כהן: היה מותר עד 2003, מ-2003 זה אסור.

טלב אלסאנע: בתאילנד?

ארמונד כהן: כן.

נועם דשתי: כמו שאמרתי לכם, עשרה כאלה זה מינואר עד מאי, כמה יחידות זה יכול לכלכל?

אביעד סוהר: את כולנו.

נועם דשתי: אז תחשוב במושגים כמו שהסברתי לכם מקודם, שארבעה-חמישה חודשים פרשייה, עם כל הכלים, לנסוע אחרי אנשים, להקשיב להם, לראות אותם 24 שעות, כמה חודשים, בסוף לא בהכרח מגיעים לתוצאות.

נועם דשתי: פה אתה מקבל מוצר מוגמר שאתה רק צריך להתפתח איתו.

נועם דשתי: כשאמרתי בהתחלה שזה תלוי בשיתוף הפעולה, זה לא תמיד כך.

נועם דשתי: בכל שנת 2011 כמו שאתם רואים זה 27 בלדרים שמחולקים, 11 אנשים זה על פי פרופיילינג של הדסק, 13 זה תפיסות אקראיות של בלשים, על פי עבודה של בלש כזה או אחר, 3 בלדרים זה מידע מודיעיני ממוקד עם שמות ועם טיסות שהם אמורים להגיע.

נועם דשתי: 143 משלוחי סמים, מתוכם 103 משלוחי יאבה, 40 זה אחרים, זה יכול להיות חשיש לסוגיו, בין אם זה החשיש הקלאסי, או חשיש מרוקאי, או חשיש הודי או כל מיני.

נועם דשתי: אלה הכמויות פחות או יותר, אתה רואה, כדורי יאבה 38,000, אמפטמינים , סם האונס , שזה המון.

נועם דשתי: אני לא יודע אם אתם יודעים כמה אפשר להפיק מ- סם אונס.

נועם דשתי: תחשבו שפחות מטיפה זה לשימוש אחד.

נועם דשתי: זה ים, במושגים שלנו זה המון.

נועם דשתי: אני מודה שאני לא יודע איך מתייחסים לזה בבית משפט, אתם בטח יותר בקיאים ממני.

ארמונד כהן: אפשר להפריע לך בנקודה הספציפית הזו?

ארמונד כהן: אני שמח פה להגיד שזה חדש, נכנס מאתמול, ה- האלה הגיעו מהולנד, יש שם מפעל בגרמניה, עבר דרך הולנד והגיע לארץ ואנחנו נתקלנו בתופעה של איך אנחנו חוסמים את זה, כי כשזה קורה, יפה, תופסים, כמה לא תופסים וזה בעייתי, ואת זה חייבים לעצור.

ארמונד כהן: אחרי שעצרנו את זה בארץ, כי חברות לגיטימיות משתמשים בזה באישור, איך עוצרים את זה?

ארמונד כהן: את הקטנים האלה?

ארמונד כהן: מאחר שזה הגיע מהולנד, התחברנו עם העמיתים שלנו בהולנד והצגנו בפניהם את הבעיה ואני שמח להודיע שהם הכניסו את זה לפקודה שלהם ועכשיו זה גם סם לא חוקי, זה סם לכל דבר גם בהולנד ולכן אני צופה שזה לא יגיע יותר מהולנד עכשיו.

איתן גורני: זה לא שייך לקבוצה של חומרים- - -

ארמונד כהן: לא, זה ממש סם לכל דבר.

ארמונד כהן: זה ה-THB.

נועם דשתי: אצלנו זה אסור מזמן.

ארמונד כהן: זה אסור, זה סם לכל דבר.

ארמונד כהן: לימדנו את ההולנדים עכשיו, הם העתיקו את שלנו אליהם ועכשיו זה גם אצלם אסור בחוק.

ארמונד כהן: זה דבר יפה ואנחנו נשדל עכשיו את שאר מדינות אירופה ללכת אחריהם.

ארמונד כהן: נראה איך נעשה את זה.

נועם דשתי: תסלח לי, רק מי אתה?

ארמונד כהן: שמי ארמונד, מהמכס.

נועם דשתי: את אהוד אני מכיר.

ארמונד כהן: אני חבר של אהוד.

נועם דשתי: נעים מאוד.

נועם דשתי: מי שחבר של אהוד חבר שלי.

ארמונד כהן: אני מקווה מאוד.

נועם דשתי: שלא יהיה לך ספק, מהצד שלנו זה ככה, אני מקווה שזה גם מהצד השני.

טלב אלסאנע: חשבתי ששיתוף הפעולה ביניכם יותר חזק, שאתם מכירים בכלל.

ארמונד כהן: הוא עובד עם אהוד, אהוד הוא ראש מדור מבצעים אצלנו.

איתן גורני: הלוואי ושיתוף הפעולה בין כולם היה כזה.

ארמונד כהן: הוא באמת מצוין.

ארמונד כהן: אנחנו בתקופה מצוינת, יחסי מכס-משטרת ישראל באמת בתקופה מצוינת.

נועם דשתי: מה תפקידך בכוח?

ארמונד כהן: אני סגן ממונה היחידה.

ארמונד כהן: אנחנו מחוברים טוב.

איתן גורני: מה שלא היה תמיד ככה.

ארמונד כהן: נכון, לא היה ככה.

נועם דשתי: יש הרבה אגו פה, במקום הזה.

נועם דשתי: יותר מדי, הוא עובד שעות נוספות.

איתן גורני: על הסיפור הזה אגב בין היחידה הזו ליחידות האחרות בארץ, מי יכתבו בעיתון שתפס ולמי ייחסו, על זה הרבה דם רע נשפך.

טלב אלסאנע: אבל למה כל אחד לא מקבל את חלקו.

נועם דשתי: אני יכול להגיד לך שלפני הרבה זמן היה לנו משלוח של מיליון כדורי אקסטזי.

נועם דשתי: אנחנו ידענו שהוא צריך להגיע אבל האיש שלהם איתר לנו אותו, את המשלוח, לפי סממנים שאנחנו נתנו.

נועם דשתי: אנחנו אמרנו מה המכשיר, פחות או יותר מאיזה סוג, מאיפה הוא צריך להגיע, האיש מכס שלו איתר לנו את המשלוח.

נועם דשתי: ויותר מזה, המשלוח, איך שהוא איתר לנו אותו, כבר יצא מפה, הוא הגיע ויצא.

נועם דשתי: אתה יודע מה עשינו?

נועם דשתי: אני אגיד לך, באמצעות האיש שלו נפגשנו בחברת הבלדרות שהוציאה את זה, איתרנו את הנהג שהסיע את המשלוח הזה, התקשרנו אליו, 'איפה אתה?', 'אני בצומת ביל"ו', 'תעמוד שם, אתה לא זז, זה משטרה.

נועם דשתי: שמעת?

נועם דשתי: אתה לא זז.

נועם דשתי: אל תזוז משם, אנחנו באים אליך', מפה לקח לנו בערך שבע דקות עד צומת ביל"ו, לא יודע איך, נסענו קצת מהר, הגענו לצומת ביל"ו, 'איפה המשלוח?' 'הורדתי את זה במושב זרחיה', הוא הספיק להוריד את זה במושב, 'תעזוב את המשאית פה', 'לא, אסור לי לעמוד פה', 'תעמיד עכשיו את המשאית, תעלה איתנו לאוטו, בוא תראה לנו עכשיו לאיפה לקחת'.

נועם דשתי: תקשיב, הוא היה איתנו באוטו, כשהגענו לשם נכנסנו לאיזה מחסן, שלושה אנשים מפרקים מיליון כדורי אקסטזי מתוך כלי.

נועם דשתי: מפרקים, גם אם היינו מתכננים את זה ככה לא היה יוצא לנו ככה.

נועם דשתי: אין מצב קודם כל שהיינו משלחים את זה מפה בלי לשכפל את זה או לשים איזה אמצעי, או משהו כזה.

נועם דשתי: תקשיב, באנו, יצא הכי טוב בעולם, כבר שלושה האנשים שהזמינו מחלקים את זה ביניהם, זה לוקח את ההוא וזה לוקח את זה.

טלב אלסאנע: אז עזרתם להם בחלוקה, כי הגעתם בזמן, יש עבודה קשה.

ארמונד כהן: האמת שזה באמת שיתוף הפעולה, כל אחד מביא את הערך המוסף שלו ועובדים ביחד.

נועם דשתי: כידוע, התחום העיקרי של המכס זה משלוחי הדואר, הם חשופים לכל האינפורמציה של דברי הדואר, משהו שאנחנו לא.

אביעד סוהר: תפיסות הסמים האלה, למעשה מה שנקרא משלוחי סמים, זה פחות מבלדרים אבל משלוחי סמים זה תפיסות מכס קלאסיות, משותפות.

איתן גורני: כל הנושא של משלוח חבילות בדואר חבילות, זה מגיע ומתפרק בדואר חבילות בתל אביב ויש לזה גם כיסוי, בעיקר של המכס.

איתן גורני: מגיעות מיליוני חבילות, קטנות, גדולות, לך תחפש.

נועם דשתי: זה בדיוק זה.

נועם דשתי: היית פעם בנמל אשדוד?

נועם דשתי: ראית את כל המכולות?

טלב אלסאנע: היינו לאחרונה.

נועם דשתי: לך תחפש עכשיו, בוא נראה אותך.

איתן גורני: אני הייתי אחראי על זבולון הארצי, שנים רבות, עוד מימי חיים סתיו, מי שמכיר אותו, אז אתה מספר לי?

איתן גורני: תראה, דור חדש, שלא מכיר אותי כבר.

נועם דשתי: כמו שאתה רואה, בסך הכול קוקאין, אקסטזי, חשיש, גראס, כדוריות.

נועם דשתי: יותר משמעותי הכמות.

טלב אלסאנע: בחשיש כמות קטנה מאוד.

נועם דשתי: כן, כי זה לרוב מגיע מהגבולות, אלא אם כן מישהו שלח את זה במשלוח מאוד- - -

טלב אלסאנע: זה לשימוש עצמי?

נועם דשתי: כן, כל מיני אנשים שגם עברו כאן ונשאר להם קצת בכיס, שכחו להוציא או כל מיני כאלה.

נועם דשתי: דוגמאות לבלדרים שנעצרו כאן לאחרונה – טיסה שהגיעה מסאן פאולו לישראל, זוג תיירים, גבר ואישה, עוברים את ביקורת הגבולות, מגיעים כדי לאסוף את המזוודות שלהם.

נועם דשתי: בלשים היו שם, אני אראה לכם אחר כך את החדר שלהם, תראו פחות או יותר את הממצאים, ואז ראו שנשארו שתי מזוודות בודדות על המסוע שם וניסו לאתר את הבעלים.

נועם דשתי: רק אחר כך חיברו בין הזוג לבין המזוודות.

נועם דשתי: בתחקור שעשו להם הם הבינו שמשהו לא בדיוק כשר איתם, אלה השניים, שמות לא יעזרו לאף אחד כלום.

טלב אלסאנע: משרד הפנים שחרר אותם.

נועם דשתי: אני רוצה להגיד לך משהו לגבי משרד הפנים, שבמקרים מסוימים הם הגוף לדעתי שעוזר לנו פה הכי הרבה.

נועם דשתי: אנחנו עושים להם הדרכות, הרי בינינו מי יותר טוב מהבקר שפותח דרכון ורואה איזה מסלול כזה או אחר הוא עשה, לפי החותמות בדרכון?

נועם דשתי: אנחנו עושים להם הדרכות, הם עובדים איתנו די טוב, היה יותר קל לנו כשהם היו שוטרים, היום הם כבר אזרחים, שזה גם משהו ש- - - אבל יש עדיין את הספיחים, השוטרים שעברו למשרד הפנים, אז אני מקווה שבהמשך אנחנו נמשיך לעבוד ביחד.

נועם דשתי: אם פעם הם היו שלנו כאן והייתי יכול לחייב אותם בדברים מסוימים, היום זה מעין טובה שהם עושים לנו, בוא נגיד ככה.

נועם דשתי: בגלל יחסים אישיים שנבנו פה במהלך השנים.

טלב אלסאנע: למה זה לא חלק מאיזה שהיא מערכת יחסים מובנית, העברת אינפורמציה?

נועם דשתי: זה חלק ממערכת יחסים שאני מעריך שעם השנים, זה תלוי בפרסונות שיבואו לכאן, זה תלוי במנהלים שיגיעו- - -

איתן גורני: פעם כל הבקרים היו שוטרים.

טלב אלסאנע: הם היו שוטרים, הם פוטרו ועכשיו קלטו אותם בתור עובדים של- - -

איתן גורני: לא סתם שוטרים, זה היה חלק של המודיעין של המשטרה.

ארמונד כהן: יש הפרדת רשויות, אין מה לעשות, כל רשות בפני עצמה.

נועם דשתי: ההפרדה הזו, בוא נגיד, לאנשי העבודה לא עשתה טוב.

נועם דשתי: יכול להיות שברמה המערכתית זה היה נכון לעשות, אני לא נכנס לזה, אבל אנחנו נפגענו מזה.

נועם דשתי: בפעילות שלנו זה פגע.

טלב אלסאנע: אני חושב ששיתוף הפעולה חייב להיות מוסדר בצורה של הנחיות או תקנות, זה לא עניין של טובה.

טלב אלסאנע: ברגע שמקבלים או ברגע שפונים אליהם לקבל, זה צריך להיות חלק מהמערכת.

אתי כהנא: זה לא התפקיד המובהק של הבקר ולכן אם הוא עושה את זה כאקסטרה.

נועם דשתי: אם אתם לא תחתרו לזה- - -

איתן גורני: זה חלק מהתפקיד של הבקר, הבקר הוא זה שעומד בשער וצריך לדאוג שאנשים לא רצויים לא ייכנסו או יידעו עליהם.

איתן גורני: זה חלק אינטגרלי, הוא לא עומד רק נגד עובדים זרים וכל מיני דברים כאלה, הוא השוער של המדינה, בנמלי הים והאוויר, ואני אומר את זה עוד מהתקופה שזה כן היה שייך למשטרה ושייך למודיעין של המשטרה.

טלב אלסאנע: כן, אבל מערכת היחסים עכשיו, לא מדברים על התפקיד- - -

איתן גורני: היה מדור זרים ובמדור זרים היו שתי חוליות, אחת החוליות הייתה נמלי ים ואוויר, בקרי גבול, וקצין ביקורת גבולות ארצי היה במודיעין.

איתן גורני: הפרידו, אבל צריך ליצור את הקשר, כי בשביל זה הם יושבים, לא בשביל לשים חותמת 'נכנס/יוצא'.

איתן גורני: הם עושים את הבקרה והם בודקים את אלה שמוכללים, אבל הם צריכים להסתכל בעיניים ולראות גם מי שלא מוכלל ונראה חשוד.

נועם דשתי: זה דווקא אני חושב שהמקום שלכם פה, לדאוג לזה שזה יהיה משהו מובנה בתקנות ונהלים ולא בהכרח כקשרים אישיים בין אנשים, כי מחר אנשים יתחלפו פה ויבואו מנהלים אחרים ואף אחד לא מעניין אותו.

טלב אלסאנע: לפי מצבי רוח, לפי רוצה, לפי בא לי לפעול, לתאם ולשתף.

איתן גורני: בזמנו זה היה חלק מהמדור שלי והממונה על ביקורת הגבולות היה כפוף אליי ואז כשהוא היה בחופש או משהו, אני גם מילאתי את מקומו.

איתן גורני: לצורך זה העבירו אותי ביקורת גבולות, קורס בקרי גבול וקיבלתי הסמכה.

איתן גורני: שאם מעירים אותי בשלוש בלילה, אם לתת למישהו להיכנס או אותה פרשייה, שאני אהיה מוסמך להגיד כן נותנים לו/לא נותנים לו, כן עוצרים לו/לא עוצרים לו.

איתן גורני: זה היה חלק ממש אינטגרלי של התפקיד.

נועם דשתי: אתה רוצה שאני אגיד לך כמה פעמים התעוררתי בשבוע במקום הקודם שלי?

נועם דשתי: שלוש פעמים בשבוע העירו אותי בלילה ובתקופה שהם היו עוד משטרה, כשהיינו מתקשרים ישירות, כשהייתי שומע את הרקע של נתב"ג הייתי נרגע, הייתי אומר, 'אוה, יופי, אני לא צריך לצאת, זה רק מישהו שהגיע או יצא'.

נועם דשתי: אבל תחשוב שכל אירוע רצח וניסיון לרצח במחוז מרכז, נועם היה שם בזירה, לא משנה באיזה שעה ובאיזה יום.

איתן גורני: צריך לעשות אולי באמת ישיבה על הקשר שבין ביקורת הגבולות לבין- - - מה צריכים לעשות.

טלב אלסאנע: כן, זה נושא שאנחנו נתייחס אליו בסיכום.

נועם דשתי: ככה נראה צילום רנטגן של בלדר טעון בסמים, בקוקאין.

נועם דשתי: אתה רואה את כל הדברים האלה?

אתי כהנא: זה לא היה קשור למזוודות, אני מבינה.

אתי כהנא: המזוודות זה סתם רשלנות שלהם, שהם שכחו לקחת אותם.

נועם דשתי: הם לא שכחו, הם פשוט התעכבו כנראה.

טלב אלסאנע: נועם הופך להיות מומחה לצילומי רנטגן.

טלב אלסאנע: מסתכל, רואה, לא צריך להעביר אותם לטכנאי.

נועם דשתי: אני חייב לומר לך שגם לזה הם התחכמו.

נועם דשתי: מה הם עושים?

נועם דשתי: מה שאתה רואה כאן זה קוקאין שמגיע באבקה, בתוך קונדומים מגומי, או סוג של גומי מסוים כזה או אחר, תיכף אני אראה לכם.

נועם דשתי: היום מה הם עושים?

נועם דשתי: הם לרוב מגיעים עם קוקאין נוזלי, משהו שלא בדיוק רואים, כשזה נוזלי זה הופך להיות חלק מהתמונה של הגוף.

נועם דשתי: צריך להיות מאוד מאוד מאוד חד כדי להבין שמשהו לא בסדר.

קריאה: למרות העטיפה?

נועם דשתי: הרנטגן מתייחס לדברים קשים, ברגע שזה נוזל- - - את לא רואה פה דם ומים.

נועם דשתי: דרך אגב, בעין מקצועית, מי שמבין בזה יכול לזהות את זה אבל אני יכול להגיד לך שהיו מקרים, כמו לפני חודשיים בערך, שהיה בלדר שהגיע עם קוקאין נוזלי בבטן, רופא אמר לנו לא והבלשים אמרו כן.

נועם דשתי: רופא מפענח את תצלומי הרנגטן, כולל המפענח שלו, לא רק הרופא, גם הטכנאי של הרנטגן, אמרו 'מה פתאום, אין כלום פה', בא להם בלש, אמר להם 'יש'.

ארמונד כהן: ורק בסי.

ארמונד כהן: טי ראו את זה.

נועם דשתי: בלש אמר להם 'יש', אמרו לו 'אין'.

נועם דשתי: יש, אתם רוצים להמשיך?

נועם דשתי: לא, אנחנו מפסיקים מבחינתנו.

נועם דשתי: לקחנו, הבאנו אותו לכאן והוא הוציא את זה.

נועם דשתי: הוא הוציא קוקאין נוזלי, פשוט כך.

נועם דשתי: עוד שניים שהגיעו, גם גבר ואישה.

נועם דשתי: רכז מודיעין ובלש של היחידה התייחסו אליהם, עשו להם תחקור, הבינו במהלך התחקור שהם קצת מסריחים, לקחנו אותם לבית חולים תל השומר, אלה השניים האחרים.

נועם דשתי: כשאני דיברתי על כפריים, אז אלה הכפריים.

נועם דשתי: כשמגיע מישהו עירוני אז הוא לבוש בצורה אחרת, בדרך כלל תיירים מגיעים מחויטים, לבושים יפה, מתנהגים- - -

טלב אלסאנע: אלה ששלחו אותם לא שמים לב שאלה סממנים מחשידים למשל?

טלב אלסאנע: אם אנחנו מדברים על תחכום?

נועם דשתי: אם אני אחשוב פעם כמה פה עברו דרכנו ועברו אותנו, אני בטוח שאני אגיע למרב האחוזים ב-100%.

טלב אלסאנע: 80% שהצליחו, או 90%?

נועם דשתי: אני אעשה לך חשבון פשוט.

נועם דשתי: שלחתי עשרה בלדרים, כל אחד מהם עלה לי 6,000 דולר.

נועם דשתי: זה פחות או יותר, כולל כרטיסים, כולל קוקאין, כולל השכר שלהם.

נועם דשתי: מוכרים להם סיפור, ארץ הקודש, תיקחו לירושלים, הם הרי נוצרים, אומרים להם 'תעשו טיול, תיקחו את זה'.

טלב אלסאנע: אז מעבירים לארץ הקודש דברים קדושים.

נועם דשתי: אז עשרה, עלו לי 60,000 דולר, אם תשעה נתפסו, עדיין הרווחתי.

טלב אלסאנע: ואין סיכוי שתשעה ייתפסו, הסיכוי שאחד מתוך עשרה ייתפסו.

נועם דשתי: לא קרה לנו דבר כזה שנתפסו.

איתן גורני: אחד, שניים.

טלב אלסאנע: מתוך עשרה, אחד או שניים.

נועם דשתי: אני יכול להגיד לך שכל הארבעה האלה באותו יום.

טלב אלסאנע: קשורים אחד לשני?

נועם דשתי: לא שאנחנו יודעים.

נועם דשתי: אז תחשוב, 60,000 דולר, כמה זה?

נועם דשתי: 240,000 שקל בערך?

נועם דשתי: בקילו אחד אתה, בהנחה שכל אחד מהם בא עם קילו, אתה מפצה על זה כלכלית ואתה גם מרוויח.

נועם דשתי: זה ככה נראה.

נועם דשתי: זה לא קפסולות, זה גומי.

נועם דשתי: הם אורזים את זה בגומי, בסוג של איזולירבנד וגומי כדי לאטום את זה.

נועם דשתי: הכי חשוב לאטום את זה, כי אם זה ייפתח לו בבטן אז הוא לא יגיע חי, הוא ימות במטוס.

נועם דשתי: סביר להניח שזה מה שיקרה, אלא אם כן הוא יצליח להוציא את זה.

נועם דשתי: ככה זה נראה אחרי שאנחנו אורזים זה בחור שהגיע כשהקוקאין מוצמד לו לגוף באמצעות איזולירבנד, נייר דבק.

נועם דשתי: הוא ניסה.

נועם דשתי: את השיקוף הוא עובר.

נועם דשתי: יש את השיקוף של המכס, אם היה אפשר להכניס אותו בפנים, פשוט זה רק לכְּבוּדה, שם עוד אפשר ל- - -

איתן גורני: את הגמ"מ (גלאי מילימטרים) הוא לא עובר.

נועם דשתי: אבל צריך לקחת אותו לגמ"מ.

נועם דשתי: אם אתה לוקח אותו לחדר ואתה אומר לו 'תוריד מכנסיים' לא צריך גמ"מ.

נועם דשתי: למכס יש את המכשיר של הגמ"מ.

נועם דשתי: החבר'ה שעובדים באדום/ירוק.

טלב אלסאנע: מה המכשיר הזה עושה?

נועם דשתי: הוא יסביר לך את המונחים המקצועיים.

ארמונד כהן: גמ"מ זה גלאי מילימטרים, הם עובדים על בסיס רדיו ללא קרינה וכשבן אדם נכנס, במקום להפשיט בן אדם, בגלל צנעת הפרט, קצת לא נעים, לא נוח, אתה נותן לו את האפשרות, אתה אומר לו 'או תוריד מכנסיים, או אתה עובר דרך החדר'.

ארמונד כהן: הוא עובר דרך חדר, עומד 5 שניות, מקבל סיבוב אחד של מכשיר שעושה לו בדיקה גופנית כוללת- - -

קריאה: מפשיט אותו רעיונית.

טלב אלסאנע: אתה רואה את הכול?

ארמונד כהן: הכול, חוץ מאת המבושים שבצורה ערטילאית בכוונה מכסים את האזור, אתה רואה את הכול.

ארמונד כהן: זאת אומרת כל דבר מוסלק, מוחבא בתוך הגוף אתה רואה, מודבק, מוצמד.

טלב אלסאנע: אפילו אם בלעו דברים?

ארמונד כהן: לא, זה לא חודר, זה לא קרינה, זה רק על הגוף.

ארמונד כהן: למנוע את אי הנעימות בהפשטה, זה כל הרעיון.

איתן גורני: בעיקר הוא פותח בגלל טרור.

נועם דשתי: זה קוקאין שהגיע במזוודה עם תחתית כפולה.

טלב אלסאנע: את זה המכס תפסו?

נועם דשתי: כל מה שיש פה המשטרה תפסה, אני לא מציג משהו שהוא של המכס.

טלב אלסאנע: אם זה בתוך תיקים או משלוחים, אז בדרך כלל- - -

נועם דשתי: הבלשים מתרשמים מהמזוודה, הם כבר יודעים להעריך משקלים של מזוודות לא במשקל, פשוט להרים את המזוודה אחרי שאתה מרוקן אותה מתוכן כדי להבין אם היא שוקלת סביר או שאולי מוסלק שם משהו שהוא לא צריך להיות.

נועם דשתי: אני יכול להגיד לך שההסלקות הן מתוחכמות ברמה כזו שלעין המזוינת והבלתי מזוינת אין מצב שאתה תדע שמישהו התעסק עם המזוודה הזאת.

נועם דשתי: לדעתי הם עושים את זה במפעל כשמייצרים את המזוודות.

נועם דשתי: אתה תראה תפר, אתה תראה הדבקה, אתה אומר שאין מצב שמישהו עשה את זה בבית, זה נראה חדש, כאילו זה יצא עכשיו מהחברה ואף אחד לא התעסק עם זה.

נועם דשתי: אתה לא יכול לראות את ההדבקות, את התפרים, אתה לא יכול להבחין בזה.

נועם דשתי: הסיטואציה היחידה שאתה יכול לראות זה רק אם אתה שובר שם חלק או מחורר אותו ואז או שיישפך לך שם משהו, או שאם תשבור תוכל להציף פנימה ולראות אם יש שם משהו או אין.

נועם דשתי: ככה זה נראה בגדול.

נועם דשתי: זה אחרי שהמזוודה עברה שיפוץ אצלנו, פתחנו אותה.

נועם דשתי: זה היה סתם נעל שבתוכה הסליקו קוקאין.

טלב אלסאנע: בכל מקום, נעליים, תיקים.

נועם דשתי: אם אתה מביא בכל נעל כזו, זה חצי קילוגרם, תחשוב כמה כסף זה.

איתן גורני: בקנדי תפסו, כשאנחנו היינו, בתוך תרבושים.

איתן גורני: הגיע משלוח עם תרבושים, איזה שהוא עובד חשד.

איתן גורני: עד שהוא הזמין כלב פתחו את החלק העליון של התרבוש, זה שמעליו הפונפון עם השפיץ, פתחו ומצאו, בכל אחד היה אופיום, ככה מודבק למכסה, 20 כובעים.

איתן גורני: מה שהחשיד אותם זה מה פתאום, מה עשו כאן 20 כובעים.

איתן גורני: אין סוף לתחכום ולרעיונות.

נועם דשתי: אין סוף לתחכום, הם יצירתיים, בוא נגיד ככה בעדינות.

נועם דשתי: הבחור הזה, תראה איך הוא נראה, תסתכלו עליו.

נועם דשתי: סיור בנתב"ג

חיים לוי: אני אסביר מה אנחנו עושים בגדול ולאחר מכן לאט לאט נפרוט את כל העבודה שלנו, כי זה מרכז המבצעים של הרשות ותיכף תבינו את המשמעות.

חיים לוי: מרכז התיאום אחראי על הפעילות השוטפת במסגרת חלון הזמן של 24 שעות קודם.

חיים לוי: לפני שאנחנו מדברים על 24 שעות קודם בואו נדבר על מה קורה לפני כן.

חיים לוי: שדה התעופה, הפעילות שלו מבוססת על כמה מטוסים יש, כמה נוסעים יש.

חיים לוי: אם אין טיסות ואין נוסעים, אז תהיה פה מעט פעילות, מעט עובדים, ורק להדגמה בקיץ יש פי שניים כמעט תנועה של נוסעים ומטוסים, אז ברור שזה ברור שזה פי שניים עובדים.

חיים לוי: מה זה עובדים?

חיים לוי: המלה עובדים היא מאוד גדולה פה.

חיים לוי: פרמטר ראשון זה משרד התחבורה, רשות התעופה האזרחית.

חיים לוי: זה הרגולטור שלנו.

חיים לוי: תיכף נדבר עליו.

חיים לוי: הפרמטר השני זה משאבי השדה.

חיים לוי: מה שנקרא בשבילי הנחיות מנהל שדה, מה אני מסוגל לעשות.

חיים לוי: הרגולטור, מה הוא בודק?

חיים לוי: כמו שאני מסתובב עם ביטוח, טסט, רישיון לרכב, ככה הרגולטור שלי בודק שכל מי שמגיע לכאן, המטוס מתוחזק כמו שצריך, הטייסים מוסמכים, שלא חלילה, והיו דברים מעולם, שמטוס מגיע, מתרסק ואז מדינת ישראל פושטת רגל רק מלשלם פיצויים ל-400 נוסעים שנפגעו.

חיים לוי: עד כדי כך.

חיים לוי: יש הבדל בין לופטהנזה, סוויס, חברות שיכולות ללמד אותנו מה זה תחזוקה, מה זה תקינה, אבל יש עדיין מדינות, מאפריקה, ממזרח אירופה, לא מי יודע מה, אז הרגולטור, רשות התעופה האזרחית ללופטהנזה תגיד, כל צי המטוסים שלכם, כ-10,000 מטוסים, יכולים להגיע לכאן, לחברות בעייתיות, רק למטוס הזה והמטוס הזה.

חיים לוי: רק שתבינו, כשרת"א (רשות התעופה האזרחית) מקבל את המסמכים של המטוס, זו ערמה של מסמכים.

חיים לוי: תחשבו שאני אקבל על כל המטוסים, אני אצטרך להחזיק פה משרדים, אז יש חברות שמקבלים, ספציפית רק הם מאושרים, הם קיבלו את אותה ערמה שהוא עובר תקינה, כל הדברים האלה ואז אנחנו מסודרים.

חיים לוי: זה בהיבט של תקינה.

חיים לוי: בהיבט של תקינה יש גם הסכמים בינלאומיים, מה מותר ומה אסור.

חיים לוי: שתבינו, כדי לסבר את האוזן, לפני שנתיים גילו חברות בטיסות נוסעים לארצות הברית שלופטה

חיים לוי: נזה, 75% מהנוסעים שלהם הם בכלל מגיעים לפרנקפורט ומשם קונקשן לארצות הברית.

חיים לוי: אז כמובן שהם יצעקו, לשמחתנו זה לא רק אל-על, גם קונטיננטל וגם דלתא וגם US, כולם התלוננו, רגע, מישהו פה לוקח את מספר החסות שלנו, אז רת"א בודק עם החברה והוריד להם את כמות הנוסעים וכמובן העיר להם.

חיים לוי: לא תמיד אנחנו צודקים, לפעמים אנחנו לא צודקים.

חיים לוי: בארקיע היה להם אישור להוציא טיסות ללנינגרד וחזרה, לא, המטוס הגיע ללנינגרד, עשה טיסת המשך למוסקבה, בלי נוסעים, ומשם היה צריך להביא נוסעים.

חיים לוי: אמיתי.

חיים לוי: מה שקרה, המטוס שם קורקע ואז רת"א אמר לנו, 'הם קרקעו אותנו?

חיים לוי: אנחנו נראה להם מה זה, יש פה מטוס רוסי, תקרקעו אותם', ואז קיבלנו טלפון מהם, 'הנשיא שלכם אצלנו, אנחנו מקרקעים אותו'.

חיים לוי: אמיתי.

חיים לוי: אז רת"א אמרו להם, 'זה בסדר, תקרקעו אותו', כאילו זה לא מפריע לנו.

חיים לוי: מה שהתכוונתי להגיד בדבר הזה, יש משאים ומתנים, מדברים ופותרים בעיות.

חיים לוי: יש גם דברים הזויים, הקו למוסקבה לדוגמה הוא קו מאוד מאוד רווחי, היום הוא קו רווחי גם למטענים לא רק בנוסעים, והחברה הרוסית רצתה, ממש כמו מאפיה, אותו מסלול של אל-על, לא אישרו להם, מצד שני הם הוסיפו טיסות.

חיים לוי: בשלב מסוים ראינו שלא מאשרים לנו, עצרנו את זה.

חיים לוי: זאת אומרת, הם משתמשים בי כשוט לסדר את הדברים האלה?

חיים לוי: אז זה לגיטימי, בסך הכול זה עסק, מכניס לא מעט כסף.

חיים לוי: יש גם טיסות עסקים של מעכשיו לעכשיו, פרייטרינג, פנים ארצי, טיסות דיפלומטיות, הן ממש מעכשיו לעכשיו, שם הבדיקה גם צריכה להיות מול משרד תחבורה, זה החוק, הם צריכים להגיש טופס למשרד התחבורה, 'זה אני, אלה הנוסעים שלי, מי שמטפל בי בארץ זה איקס', ואז כמובן משרד התחבורה מאשר, ואנחנו מאשרים את הטיסה הזו, זו בדיקה ביטחונית לטיסות של זמן קצר, מעכשיו לעכשיו.

חיים לוי: לאחר מכן נחבר את כל הפרטים ותבינו בדיוק איך נוצרת אחידות.

חיים לוי: זה הפרמטר הראשון, זה הרגולטור.

חיים לוי: הפרמטר השני זה משאבי השדה, כמה עמדות חניה, כמה שערי יציאה, כמה עובדים, סבלים, כמה בקרי גבול יש לנו.

חיים לוי: יש לנו הרבה צווארי בקבוק בתוך השדה, בסך הכול הרשות, למרות שאנחנו לא לצרכי רווח אנחנו משתדלים כן להרוויח, ואם לא להרוויח להגיע למצב של איזון.

חיים לוי: המטרה של הרשות שהתורים לא יהיו בדרך, שהתורים יהיו רק בדיוטיפרי.

חיים לוי: זה הקניון הכי גדול במדינה, תיכף נדבר עליו, גם כסף, ממנו אנחנו מרוויחים לא מעט, אבל גם מוציאים לא מעט.

חיים לוי: משאבי השדה הם כאלה היום, יש פה משולש מסלולים, בגלל שזה משולש אי אפשר בו זמנית גם להמריא וגם לנחות, כרגע עושים איזה שדרוג מסלולים שעולה לנו 2 מיליארד שקל, לא מקופת המדינה, מהקופה שלנו, מהכסף שאנחנו גובים, והמטרה היא לפתוח את המשולש הזה כך שנוכל להמריא בו זמנית.

חיים לוי: רק שתבינו, פעם היה שדה ולאט לאט האוכלוסייה סגרה עלינו, זאת אומרת צריך כמה מסלולים ויש לנו מגבלות ביטחוניות, יש לנו מגבלות של רעש, יש פה הרבה הרבה מגבלות, מטוסים שממריאים בדיוק על בית ספר באור יהודה, או מעל עטרות, או מעל ראשון לציון, או מעל שוהם, מעל מודיעין, תמיד אנחנו נמצאים בכותרות, לא באשמתנו, בסך הכול אנחנו פה הגוף העיקרי שמכניס ומוציא תנועה לישראל.

חיים לוי: מרחב האוויר והמסלולים לא מאפשרים בשעה אחת יותר מעשרים, חצי המראות, חצי נחיתות, זו הקיבולת שלנו.

חיים לוי: כך בנוי לוח הטיסות.

חיים לוי: ועוד משהו לגבי לוח טיסות, כדי שתבינו, חברה, ניקח את אל-על, שבמשך עונה שלמה היא טסה ראשון, שני, שלישי, רביעי, חמישי, כל יום ב-10 ללונדון וחוזרת ב-10 הביתה.

חיים לוי: אז אם היא לוקחת בעונה הזו את הטיסה ועומדת בזמנים ב-80% מהטיסות, בעונה שאחרי זה הזמן שלה הוא קבוע, אני לא יכול להסיט.

חיים לוי: זה לא רק פה בנתב"ג, זה גם בלונדון.

חיים לוי: אם הוא מגיע לשם בשעה אחת ויוצא משם בשעה שלוש, גם שם יש קדימות.

חיים לוי: זאת אומרת החוק הזה הוא חוק בינלאומי, קדימות לטיסות, כמו לעובדים.

חיים לוי: זה מאוד חשוב, כי חברה שמקפידה גם בקיץ וגם בחורף להגיע, גם עם 40 נוסעים, גם עם 200 נוסעים, היא מקפידה לעמוד בזמנים, אנחנו ניתן לה עדיפות.

חיים לוי: כדי שתבינו, בשעה בקיץ בחודש אוגוסט, 16 שעות מתוך ה-24 שעות ביממה הן מלאות, מעל הקפסיטי, קורה מצב שמישהו צריך להגיע ב-8 ואומרים לו 'לא, אתה תגיע רק ב-16, כי עמוס לנו'.

חיים לוי: אז גמרנו את הפרמטרים.

חיים לוי: נשים את זה רגע בצד, נושא חדש לגמרי.

חיים לוי: כל מדינה חייבת להוציא ספר, בספר הזה נמצא כל המידע התעופתי.

חיים לוי: זאת המדינה, איזה שדות הם מסחריים, עובדה הוא שדה צבאי, אבל הוא משמש- - - אז הוא שם.

חיים לוי: מה השעה?

חיים לוי: כרגע 8:56, זה הזמן בכל העולם, זאת אומרת זה UTC time, אין לו שעון חורף ושעון קיץ.

חיים לוי: כשאני מדבר עם חברה הוא שואל אותי מתי ימריא המטוס שלנו, אני אומר לו 8:36, הוא מתרגם לעצמו לשעון המקומי, אני לא מתרגם לו והוא לא מתרגם לי, כל אחד עושה את החשבון שלו, אבל אני מתכתב עם כל העולם וכשאני מתכתב עם כל העולם זה השעון הזה.

טלב אלסאנע: איך נקבע השעון הזה?

חיים לוי: זה נקרא זמן בינלאומי.

טלב אלסאנע: הסכמה בינלאומית.

טלב אלסאנע: אבל למה בחרו?

חיים לוי: פעם זה היה גריניץ', אבל מרגע שבלונדון יש שעון חורף ושעון קיץ אין לזה משמעות.

חיים לוי: זה נקרא UTC Time.

חיים לוי: זה שעון עולמי.

חיים לוי: בספר שלי כתוב כמה אני שונה מהעולם, בקיץ פלוס שלוש, בחורף אני שתיים.

חיים לוי: לדוגמה אילת הוא שדה בינלאומי אבל הוא סגור בלילה, המסלול מאוד קצר.

חיים לוי: שדה דב הוא עוד יותר קצר, גם כן בינלאומי, אבל יש כל כך מעט תנועה שצריך לתאם יום קודם כדי להביא את- - - בלה, בלה, כל המידע התעופתי נמצא כאן.

חיים לוי: אחרי 11 בספטמבר פתאום כל העולם גילה שהמרחב האווירי לא מבוקר, ואז כל מטוס שמגיע לארץ, לדוגמה, הוחלט שכשהוא ב- הוא חייב להזדהות, אפילו מטוסי אל-על מזדהים שהכול בסדר, ואז הוא נכנס פנימה.

חיים לוי: שתבינו, זה עמוק עמוק בתוך קפריסין, בסביבות 45 דקות.

חיים לוי: זאת אומרת טייס לא פתאום צריך לדבר ושואלים אותו שאלות, כתוב את זה בספר.

חיים לוי: זאת אומרת שלא יהיו פאקים.

חיים לוי: זה מתנגש לי עם הסכם השלום שיש עם הירדן.

חיים לוי: בהסכם השלום עם הירדן הם קיבלו שני דברים, בעיקר הם קיבלו מים והם קיבלו גם את האפשרות לחצות מעלינו, פעם הם היו דרך לבנון ודרך מצרים, זה חוסך להם הרבה דקות ממש מעלינו.

חיים לוי: מעמן אלינו זה בסביבות 4 דקות, אין לנו זמן תגובה לביטחון, מה שסוכם איתם זה שמטוס לא מניע לפני שהוא קיבל אישור ממגדל פיקוח, והירדנים עובדים כמו שעון, חשוב להם, חשוב לנו וזה עובד כמו שעון.

חיים לוי: זאת אומרת כל מה שסגור, סגור.

חיים לוי: כל הדברים האלה רשומים בספרים האלה.

חיים לוי: זאת אומרת כל מידע תעופתי כזה, להביא לכאן לארץ, זה נמצא שם.

חיים לוי: זה מידע קבוע.

חיים לוי: למידע הקבוע יש מידע משתנה.

חיים לוי: מה זה מידע משתנה?

חיים לוי: אתמול הייתה בעיה של דלק, לפני שנה היה הענן הוולקני, לפני שלושה חודשים היה שלג באירופה.

חיים לוי: זאת אומרת יש הרבה דברים שסוגרים את הדברים האלה.

חיים לוי: בהתאם אנחנו מפיצים לכל העולם וכל העולם מפיץ לי.

חיים לוי: יש פה שתי עמדות עבודה, עמדה בינלאומית ועמדה פנים ארצית.

חיים לוי: העמדה הבינלאומית היא מאוד פשוטה, חיל האוויר נתן לנו צירי כניסה ויציאה וזה מאוד פשוט.

חיים לוי: העמדה הפנים ארצית היא סבוכה, למה היא סבוכה?

חיים לוי: סך הכול אנחנו די סגורים, חיל האוויר מתאמן, מקפיד, 1001 סגירות של רעש, כל הדברים האלה אנחנו יודעים שבוע מראש, בהתאם אני אומר לטייסים כן או לא, כי כל התשתית של התעופה נמצאת בתיאום עם חיל האוויר.

חיים לוי: רק שתבינו, זה לא סוד גדול, העבודה של חיל האוויר זה תמיד סביב צירים, כביש 6, כביש 1, כביש 2, כביש 4, ככה גם הטייס רואה ציר, הוא יודע מה הנתיב, אין נתיבים באוויר, הניתוב בגבהים הנמוכים הוא ניתוב ב- - - שאלות?

חיים לוי: נלך הלאה.

חיים לוי: זה מגדל הפיקוח, זה מרכז תיאום ועוד שנה וחצי יהיה- - -

איתן גורני: זה היה פעם המגדל.

חיים לוי: לא, בעוד שנתיים יהיה פה גם מגדל, פי שניים מהגובה הזה.

חיים לוי: בואו נמשיך.

חיים לוי: אני מזכיר לכם שאנחנו אחראים על 24 שעות קודם אז כל המידע התעופתי, תכניות טיסה, אישורים מקדימים, זה נמצא למטה, בקומה למטה.

חיים לוי: בקומה למעלה זה ניהול תנועה מבצעית בפועל.

חיים לוי: קיבלתי את חלון הזמן.

חיים לוי: איך אני מקבל את ה-24 שעות?

חיים לוי: היום ב-12 אני מקבל לאחריות את לוח הטיסות מהיום בחצות עד מחר בחצות.

חיים לוי: את החלון שבו אני נמצא עכשיו קיבלתי אתמול, וכך זה מתגלגל כל השנה ועל זה אני אחראי.

חיים לוי: מה זה אחראי?

חיים לוי: כמו שיש לי מגבלות של רת"א, יש לי מגבלות של משאבי השדה, אותם הפרמטרים שעליהם נבנה לוח הטיסות לאורך זמן אני אחראי בתוך 24 שעות, להוסיף טיסה, להוריד טיסה.

חיים לוי: איפה זה בא לידי ביטוי הזמן שלי?

חיים לוי: במצבים קריטיים, משבר דלק, שביתה.

חיים לוי: לפני שנה וחצי, אם אתם זוכרים, היה מזג אוויר סוער בארצות הברית וטיסות איחרו וזה, זה הופך להיות מרכז של מידע, אישורים וכמובן לאשר/לא לאשר.

חיים לוי: ברגע שקיבלת את חלון הזמן הזה, יש פה מערכת שמקצה עמדות חניה ושערים, מקצה, כאשר יש פה, אם תסתכלו מאחוריי, זרועות, יש פה 24 שרוולים, כל המטרה היא להשתמש כמה שניתן בזרועות הטכנולוגיות האלה, כי בזרועות האלה יש בכל עמדה מיזוג אוויר, מיזוג אוויר למטוס זה כמו משאית, יש חשמל, לא צריך אוטובוסים, לא צריך סולמות.

חיים לוי: תחשבו על מטוס ג'מבו שבא לשעתיים, שעה וחצי, גם לנחות, לנקות אותו, להוריד נוסעים וגם לעלות, הכול בשעה וחצי.

חיים לוי: ריבוי גורמים יוצר בעיה וככל שאני מקטין את הדברים הגדולים אז אני משחרר שטח עבודה למטוס.

חיים לוי: המטרה היא למקסם את השימוש בשרוולים.

חיים לוי: רק שתבינו מה זה אומר למקסם שימוש בשרוולים, היתה לנו נחיתה של נוסעים, הייתה נחיתה של 24 אוטובוסים, פה כבר הגענו ל-12 מיליון, היחידה היום מונה 6 אוטובוסים ובפיק מביאים 8, לא יותר מזה.

חיים לוי: זאת אומרת המטרה היא למקסם.

חיים לוי: העמדות המרוחקות, אלה מטוסים שבאים להרבה זמן, או פרטיות, דומסטיק, כל זה הולך לשם.

חיים לוי: כרגע זה ריק, אבל יש שעות שמטוס נכנס, מטוס יוצא ויש פה את הדבר הזה.

חיים לוי: זה די קשה למקסם את השימוש בשרוולים, כל עמדה פה שונה מהשנייה, עמדות גדולות, בפנים עמדות קטנות, זרוע D זה רק לאל-על.

חיים לוי: יש פה כ-250 חוקים איך העסק הזה מתנהל, מעבר לתבונה הידנית שאנחנו מתעסקים איתה.

חיים לוי: יש לי פה את קו הגבול של ישראל, מפרץ חיפה.

חיים לוי: כל התיבה הזו זה השטח שאחראי עליו המגדל.

חיים לוי: בכלל המטוסים, תמיד יש מישהו שמשגיח עליהם, תמיד איזה יד שמשגיחה.

חיים לוי: היד הזו נקראת מגדל פיקוח, יש פה עוד יד, בקרת צפון, יש פה עוד יד, קפריסין, איטליה, יוון, טורקיה.

חיים לוי: זאת אומרת תמיד על המטוס יש השגחה כלשהי וככה מגדירים את זה.

חיים לוי: אני רואה את המטוסים בסביבות לפני שהם מגיעים לארץ, זה בזמן טיסה בין 13 ל-16 דקות וזה הזמן שאני מודיע לכל העולם, 'כל העולם', תיכף נראה מי זה, שהטיסה אוטוטו מגיעה וזה יהיה על המצגים.

חיים לוי: כל טיסה שמופיעה על המכ"ם תהיה פה על המצגים, המצגים יהיו פה למצגים תפעוליים, לאינטרנט, מענה קולי.

חיים לוי: זאת אומרת אתה מסתכל באינטרנט, הטיסה שלי צריכה להגיע, יהיה כתוב אם היא נוחתת או לא נוחתת, הכול נמצא במסכים האלה.

חיים לוי: זאת אומרת כל מה שאני עושה כאן זה הכול בשקט מול מסכים וזה מוזרם החוצה.

חיים לוי: כשאני רואה את המטוס, אני גם בודק את העמדה, יש פה הרבה דברים שאני מטפל.

חיים לוי: כל הזמן השטחים פה מנוקים, יש לי פה רכבים, ראיתם למטה, רכבי follow me, הם גם מובילים את המטוסים עד לציר העגינה, שכל הנושא הזה יהיה בטיחותי, נזק למטוס זה מאות אלפי שקלים.

חיים לוי: תחשבו אפילו מטוס שנתקע פה בגלל סיבה שלנו לשעתיים, פתאום הוא לא יכול להמריא, אז זה את ה-400 נוסעים לקחת לבית מלון, את הצוותים, להביא צוות אחר, זה מאות אלפי שקלים ודולרים.

חיים לוי: כל מערך כמובן מבטח את עצמו, כך שהנזקים יהיו קטנים יותר.

חיים לוי: נושא חדש - אנחנו למעשה משמשים מרכז מבצעים של כל הרשות.

חיים לוי: תחשבו רגע ביום עמוס בקיץ, כ-70,000 נוסעים, בישראל לכל נוסע יש שני מקבלי פנים, יש כאלה יותר, יש כאלה פחות, בממוצע.

חיים לוי: תחשבו, 10,000 עובדים, ב-24 שעות יש פה איזה 200,000 איש,, מקום מאוד מאוד קטן, זה כמו עיר.

חיים לוי: בהגדרה, דרך אגב, אנחנו כמו עיר, מנהל השדה הוא כמו ראש עירייה.

חיים לוי: יכול להיות פה פיצוץ צינור, התקף לב, תאונות עבודה, תאונות דרכים, עד לחטיפת מטוס או חירום למטוס.

חיים לוי: אז יש אירועים קטנים, תאונת דרכים, יש נפגעים?

חיים לוי: מזמינים משטרה, התקף לב של נוסע או של עובד, צריך להזעיק אמבולנס.

חיים לוי: אתם שמתם לב שפה הכול סגור, כדי להזעיק אמבולנס אני צריך לפתוח פה שערים, כדי שהוא לא ייעצר בדרך, כמובן שיחכה לו מישהו שילווה אותו עד המקום, אנחנו יודעים איפה נמצא המקום, לא כל אחד יכול להגיע.

חיים לוי: אז כל הדברים האלה מנוהלים מכאן, כל הרשימות, כל ההוראות מכאן.

חיים לוי: רק שתבינו, אנחנו מדברים על מטוס, תחשבו על מטוס שאנחנו יודעים שעליו 300 נוסעים שעלולים להגיע לפה וחלילה להיפגע.

חיים לוי: זה אסון רב נפגעים ומראש מי שאחראי עליו זה משטרת ישראל וזה יהיה אסון לאומי.

חיים לוי: דברים כאלה הם קודם כל ברמה של תרגולת, זה יכול להיות עכשיו וזה יכול להיות עוד שעה שהוא נוחת והגלגלים לא נפתחים לו, אז יש לנו פה ממש ספר שלם של הפעלה.

חיים לוי: המטרה בהפעלות האלה שרבע השעה הראשונה היא אוטומטית, כל ההפעלות הן מכאן.

חיים לוי: רק שתבינו, אירוע כזה של מטוס תרגלנו לפני שבוע, זה גם היה בטלוויזיה.

חיים לוי: פעם בשנתיים אנחנו עושים ממש תרגולת מלאה של כל הכוחות שפועלים, אז המשטרה פותחת צירים, בתי חולים, הצבא מביא לפה הליקופטרים, אנחנו מזעיקים את מד"א וכיבוי אש, למעשה מרוקנים את כל גוש דן ממגן דוד אדום ומכיבוי אש.

חיים לוי: כל הדברים האלה מופעלים מכאן, אנחנו גם מרכזים את כל הכוחות במקום מסוים, איך שנכנסים לשערים, ומשם הם מנותבים לזירה.

חיים לוי: כל פעם הזירה היא מקום אחר.

חיים לוי: אז כל השטח האווירי למעשה מנוהל על ידינו, השטח האווירי הוא מאוד מאוד טכנולוגי, הרבה עבודות תחזוקה, הרבה קבלנים, כל תיאום העבודה הוא מכאן, הוא משלנו, ואת זה אנחנו גם כן מנהלים.

חיים לוי: עוד דקה-שתיים לגבי כספים, כדי שתבינו מה המשמעות.

חיים לוי: קודם כל זה הקניון הכי גדול במדינה.

חיים לוי: בכל דולר שאתם קונים, 37 סנט מגיעים אלינו.

חיים לוי: רק לשם המחשה, מי שמוכר בשמים ואלכוהול, בשנה שעברה היה לנו כמעט 12 מיליון, הוא שילם לנו 120 מיליון שקלים.

חיים לוי: חנות אחת מתוך הרבה חנויות.

חיים לוי: מצד שני, הבנייה של הטרמינל, התשתיות, אתם רואים את מה שעשינו, זה הרבה הרבה כסף, כל הגירעון, כל אנשי הביטחון והבטיחות, אתם שומעים מה זה בטיחות, כמה כסף עולה לנו?

חיים לוי: אנחנו משלמים מכספנו, לא נשענים על קופת האוצר ואנחנו צריכים לגמור מאוזנים, באפס.

חיים לוי: יש פה כמובן ועדים שגם נותנים לנו משכורות טובות, אנחנו חיים במקום טוב ואנחנו גאים על זה.

טלב אלסאנע: יפה, שומעים עובדים מרוצים וטוב להם ואין להם תלונות.

חיים לוי: העובדים פה מרוצים.

טלב אלסאנע: חסר שלא יהיו מרוצים, אף מטוס לא נוחת כאן.

חיים לוי: חברים, שאלות.

חיים לוי: אם יש לכם.

חיים לוי: עמדתי בזמנים?

טלב אלסאנע: מצוין, כל הכבוד.

טלב אלסאנע: יפה.

טלב אלסאנע: נתקדם הלאה.

טלב אלסאנע: אנחנו מסכמים את הביקור של הוועדה למלחמה בסמים ואלכוהול בשדה התעופה בן גוריון.

טלב אלסאנע: במהלך הסיור שמענו את הסקירה גם ממפקד מרחב נתב"ג וגם מהיחידה למלחמה בסמים, איך שאני הבנתי, שעומד בראש היחידה רב פקד נועם.

נועם דשתי: חשבת שאני ניצב?

טלב אלסאנע: בדרך, בדרך הנכונה.

טלב אלסאנע: הוועדה רושמת לפניה, ומביעה את הערכתה לפעילות הנמרצת שעושה היחידה למרות כוח האדם המצומצם והמשימות הרבות והפעילות השוטפת במהלך 24 שעות ביום, את ההישגים הלא מבוטלים, כדי לחסום את נתיב ההברחה של הסמים.

טלב אלסאנע: הוועדה מציינת את שיתוף הפעולה בין הגורמים השונים, במיוחד המשטרה והמכס.

טלב אלסאנע: הוועדה ממליצה על הגברת והפנמת הנחיות להגברת שיתוף הפעולה בין הבקרים לבין המשטרה על מנת לייעל את המלחמה נגד הברחות, המבריחים והבלדרים של הסמים.

טלב אלסאנע: אנחנו ממליצים בפני המשרד לביטחון פנים להגביר ולהגדיל את התקנים על מנת לעמוד במשימות וביעדים.

טלב אלסאנע: אנחנו מודים למשטרה על קבלת הפנים, על האירוח, על הליווי ועל הביקור המעולה שהיה לנו היום בנתב"ג.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: קובי, אם אתה רוצה לציין דברים.

קובי בכר: כן.

קובי בכר: קודם כל שמחתי לארח אתכם, אמרתי ליושב ראש, אני תושב הגליל ובגליל אוהבים לארח אנשים, אז גם פה הכנסנו את זה שמארחים אנשים.

קובי בכר: אני חושב שזו יחידה שהיא כאילו איזה שהוא בורג באיזה שהוא מקום שעושה טוב לכל המכונה הזו שנקראת המלחמה בסמים.

קובי בכר: אנחנו בעצם הצומת הזה שדרכו זה נכנס.

קובי בכר: זה דבר שלא מובן מאליו, אתם מכירים את העניין הזה של מלחמות יוקרה בין יחידות ופה מה שאנחנו יצרנו, מה שגם לפניי יצרו, זה בעצם 'תנו לנו לעשות את העבודה שלנו ואתם מקבלים את הפירות' ואז כולם נהנים מזה ואין איזה שהן מלחמות, כמו שיש בין יחידות ובכל הארגונים שכל אחד נלחם על החלק שלו.

קובי בכר: פה אנחנו אומרים - לא, תנו לנו לעשות את העבודה בשקט, אנחנו מביאים לכם את המוצר המוגמר שנקרא בלדר עם סמים ומעכשיו תמשיכו להתגלגל הלאה.

טלב אלסאנע: אבל אנחנו מברכים על התפיסה ועל ההישג הזה שמצביע גם על השקידה ועל מעקב.

טלב אלסאנע: כל הכבוד.

קובי בכר: יחידות נוספות, יש לנו מדי פעם, כשהרשות למלחמה בסמים גם מנסה לעזור לנו מבחינת אמצעים, אז גם אנחנו נשמח לקבל אותם, הם אמורים לבוא אלינו לביקור.

איתן גורני: היינו לפני זמן לא רב, אבל אנחנו תמיד שמחים לבוא עוד פעם.

איתן גורני: אנחנו באים אז בדרך כלל אנחנו צריכים להביא מתנה, לא באים בידיים ריקות.

טלב אלסאנע: איפה המתנה שלכם?

איתן גורני: תשאלו אותו.

טלב אלסאנע: אתה צריך לבשר ולהגיד, 'לרגל הביקור אנחנו עושים 1, 2, 3'.

איתן גורני: אנחנו תרמנו ובישיבה הקרובה של החילוט משטרת ישראל בכלל, לא רק הם, יקבלו נתח מכובד.

קובי בכר: אז היושב ראש רשם בפניו שאתם חייבים לנו כל מיני דברים.

טלב אלסאנע: הם תופסים, מגיע לקרן החילוט, אז זה צריך לחזור אליהם כדי לעודד אותם להמשיך במשימה.

איתן גורני: מה שהוא רושם אני מחויב לקיים.

איתן גורני: זו החלטת ועדה.

קובי בכר: אוקי, אז אנחנו נמליץ בפני היושב ראש- - -

נועם דשתי: אנחנו נתפשר על חצי מהדברים שיש לעמיתים שלנו, החברים מהמכס.

קובי בכר: סתם לדוגמה, קרן החילוט עוזרת לנו בעניין של המשקף, שעולה קרוב למיליון שקל.

קובי בכר: הם החליטו שהם מאשרים לנו את זה, כמובן בעזרה של כולם ואני מקווה שזה ייצא לפועל, כי זה פשוט ישכלל את העבודה שלהם.

אתי כהנא: הוא דיבר על זה שיש במכס מכשיר כזה.

קובי בכר: לא, היתרון של זה שהוא נייד, שהבלשים יכולים להתנייד איתו ואז הם יכולים להגיע לאזור ואז יותר קל גם- - -

איתן גורני: לא באת בזמן, אורי ואני הלכנו לראות את המכשיר הזה.

טלב אלסאנע: צריך שהוועדה תלך לראות אותו במפעל, להתרשם מהאיכות.

איתן גורני: האיכות טובה, כמו המחיר הגבוה.

קובי בכר: אז אני מתאר לעצמי שהרשות עוד תעזור לנו בדברים כי אתם רואים- - -

טלב אלסאנע: זה המקום הנכון, זה שער הכניסה, כל השקעה כאן היא כדאית.

אריאלה פל-כנפו: לסיכום הישיבה אני רק רוצה להתייחס לנושא של משלוחי הדואר, שכמו שראינו, היינו בביקור בנמל אשדוד וראינו שזו נקודת תורפה מבחינת שער כניסה לטובין, לסמים וכל דבר אחר שנכנס לישראל.

אריאלה פל-כנפו: גם פה יש לנו בעיה מאוד גדולה, מדינת ישראל, בנושא של משלוחי הדואר שנכנסים ללא פיקוח, כשאנחנו מדברים על כמויות, לפחות מבחינת בדיקה שעשינו במחקר של המשטרה, אנחנו מדברים בשנה על כ-2 מיליון חבילות שמגיעות לישראל בדברי דואר, וצריך לראות מה עושים.

אריאלה פל-כנפו: נכון, היום המכס מפעיל את הכלבנים לאיתור הסמים, אבל שוב, צריך להבין כאן שאנחנו מדברים על כניסת סמים לישראל וראינו היום רק את הדגשים לתופעת הבלדרים שתופסת תאוצה למעשה, גם בעידן הטכנולוגיה הנוכחי נושא משלוחי הדואר תופס תאוצה.

אריאלה פל-כנפו: כשאתה מסתכל היום על הכמויות שנכנסות לישראל וכמה נתפס, טיפה בים, וחייבים לנסות להעלות את זה ולראות איך מתמודדים עם הנושא באמצעים טכנולוגיים, יחידות אולי שונות לטיפול, דואר ישראל וכל חברות השילוח הפרטיות שהיום אין להן שם שום פיקוח, שום אפשרות לאבחן את אותן חבילות וכמובן הנושא של תקיפה מודיעינית.

איתן גורני: אנחנו לא ראינו אותו היום.

איתן גורני: קובי הזכיר אותו בדברים שלו בהתחלה באגף, אבל שם יש עולם שלם של מחסני ענק וחברות השינוי, פדקס וכל אלה, שמגיעות עשרות אלפי חבילות מכאלה קטנות ועד קונטיינרים שלמים.

איתן גורני: שווה גם פעם אחת לראות וזה מפוקח בצורה מאוד דלילה, ואני עוד מגזים.

נועם דשתי: תרשה לי לעזור לך, משלוחי היאבה שאנחנו תופסים במשותף עם המכס, דרך אגב, אם שכחתי לציין את זה, מי שמסייע לנו בתפיסות האלה זה יותר הביטחון, הביטחון שמשקפים חבילות באמצעות מכונת שיקוף שהיא שלהן ואז את כדורי היאבה קל לגלות בשיקוף, אתה ממש רואה את הכדורים, לא משנה באיזה שיטות זה מוסלק.

נועם דשתי: אתה רואה אותם ואז אנחנו מוציאים את החבילות האלה החוצה.

נועם דשתי: אתה מבין, זה לא אמצעי, לא שלי ולא של המכס אפילו.

קובי בכר: אני יכול רק לתת דוגמה, הוא דיבר על היאבות, היאבות אלה כדורי הזיות או ממריץ שמי שמשתמש בזה אלה התאילנדים.

קובי בכר: אז הם שולחים את המשלוחים האלה מתאילנד לכל התאילנדים שעובדים, אתה מקבל את זה בצפון ומקבל את זה בדרום.

טלב אלסאנע: אם אתה מקבל את התאילנדים אתה צריך לקבל את הכדורים שלהם.

קובי בכר: הפחד שלי הוא אחר, כי אפשר לבוא ולהגיד, 'אוקי אז התאילנדים.

קובי בכר: ..', אבל בסופו של דבר אנחנו נראה את זה, זה יזלוג למועדונים.

טלב אלסאנע: בדיוק ככה, אנחנו קיימנו דיון בעניין הזה.

קובי בכר: ואז אי אפשר יהיה להגיד, 'לא, זה רק של התאילנדים'.

קובי בכר: אבל עוד פעם, הכמויות שנתפסות פה אלה כמויות שהן יחד עם המכס, צריך להבהיר את זה, אנחנו עושים את זה במשותף, כל בוקר הבלשים יחד עם המכס יוצאים לדואר, כאילו הם יוצאים לדואר, ובודקים את כל המשלוחים האלה, כל מה שמגיע.

אהוד אורטל: ברשותכם, אני אכנס בנישה הזאת.

אהוד אורטל: אריאלה הזכירה, וזה נכון, לגבי הדואר.

אהוד אורטל: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה די טוב ואפילו מצוין, גם לאחרונה כשנועם נכנס לתפקיד לפני מספר חודשים.

אהוד אורטל: כמעט כל בוקר, אפשר לומר, החבר'ה נמצאים בדואר המכס וה-747 והכלבים מריחים והחוקרים מגלים והבלשים נמצאים ומגלים וזה לא מספיק.

אהוד אורטל: אנחנו יודעים שכל מה שאנחנו תופסים זה ממש לא מספיק.

אהוד אורטל: אחת הבעיות הטכניות שאם הזכרנו פה, זה אולי באמת עניין לדיון בפני עצמו עניין הדואר, זה המחשוב של הדואר עצמו.

איתן גורני: אני רוצה לומר שמאז שאני זוכר את היחידה ועד היום מספר האנשים לא גדל.

איתן גורני: אני מדבר על יותר מ-15 שנה.

איתן גורני: 15 שנה, אותו מספר אנשים, 15 איש.

איתן גורני: אני חושב שפה היה צריך להיות לפחות כפול, לפחות כפול כדי לכסות את העבודה השוטפת, כולל מה שנאמר כאן.

איתן גורני: אז אולי להוסיף קריאה, להגדיל, אני לא יודע, משהו זה עושה.

קובי בכר: היתרון של הגדלת כוח אדם פה, אתה לא מגדיל עכשיו תקנים של מִנהלות וכל זה, זאת אומרת כל בן אדם שמגיע אתה יודע שיש לך יותר תפיסות והתוצאה היא מיידית.

נועם דשתי: הוא ראה את התפיסות של הבלשים, זה באופן יחסי.

נועם דשתי: אם תגדיל את כמות האנשים, אתה תגדיל את כמות התפיסות.

טלב אלסאנע: אנחנו נוציא מכתב מפורט בעניין הזה.

טלב אלסאנע: על הדואר נקיים דיון, לגבי הגדלת התקנים נוציא מכתב.

איתן גורני: הם לא יכולים לכתוב.

טלב אלסאנע: לא, אנחנו, הוועדה תוציא מכתב.

טלב אלסאנע: אוקי, רבותיי, תודה רבה.