ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 718, 2012-06-05 11:00

רחל אדטו: שלום, אני פותחת את ישיבת הוועדה.

רחל אדטו: הדיון היום כונס לאור ההצעה של ארגון "מלב"ב", לקיים דיון לאור יום האלצהיימר שיצוין מחר.

רחל אדטו: לפני רבע שעה דיברתי בתוכנית "הכל דיבורים", ושאלו אותי: "למה אתם מעלים את הדיון הזה?

רחל אדטו: " אני אמרתי, שאנחנו מדברים היום לא רק בשמם של אותם 30,000 חולי אלצהיימר מוכרים במדינת ישראל, ועוד מספר כפול מזה שעדיין לא יודעים שהם יחלו אבל הם גם מוכרים, אלא גם בשמם של כל אותם בני משפחה שחיים את המחלה הזו, שלא נעים לדבר עליה, שהיא קשה להתמודדות, שהיא אכזרית ואף אחד מאתנו לא מחוסן ממנה.

רחל אדטו: מפאת כבודם של כל אלה, נענינו לבקשתם של אנשי "מלב"ב" לקיים את הדיון הזה כאן.

רחל אדטו: אני אתן לנציג של "מלב"ב", לפתוח את הדיון.

מוטי זליקוביץ: תודה רבה על הכינוס.

מוטי זליקוביץ: זה נושא חשוב מאוד וכאוב מאוד.

מוטי זליקוביץ: נמצאים איתנו כאן גורמים נוספים, כמו נציגי "עמדא", שמסייעים בכל הנושא של הטיפול באלצהיימר.

מוטי זליקוביץ: מהניסיון שלנו, מדינת ישראל לא ערוכה כלל לנושא של מגפת האלצהיימר.

מוטי זליקוביץ: היום אנחנו יודעים על 130,000 חולים.

מוטי זליקוביץ: משרד הבריאות כתב בכנס שהוא עשה בים המלח, לא מזמן: "צפי החולים יגדל ב-85%, ל-237,000 בני אדם עד 2030.

מוטי זליקוביץ: אנחנו יודעים, שבעולם יש היום 27,000,000 חולים, כאשר הצפי הוא ל-115,000,000 חולים.

מוטי זליקוביץ: מה אנחנו עושים בנושא, אנחנו שמטפלים באותם קשישים, אנחנו שמטפלים באותם בני משפחה?

מוטי זליקוביץ: אנחנו לא מקבלים מחשבה יתרה מצד המדינה, לא מקבלים סיוע מיוחד בנושא שלנו.

מוטי זליקוביץ: אני אתן דוגמא פשוטה מהשנה האחרונה בארצות הברית: הנשיא אובמה לקח את המקביל שלי בארצות הברית, ומינה אותו להקים משרד לנושא של המלחמה באלצהיימר.

מוטי זליקוביץ: הוא הקציב לצורך הנושא 50,000,000 דולר לשנת 2012, ועוד 80,000,000 דולר לשנת 2013.

מוטי זליקוביץ: כאשר הופיעו האיידס והסרטן, כולם התאגדו והתחילו לחשוב מה עושים?

מוטי זליקוביץ: מה אנחנו עושים היום?

מוטי זליקוביץ: יש 130,000 חולים, כאשר לכל אחד 3-4 בני משפחה.

מוטי זליקוביץ: מדובר במאות אלפים, כאשר זה עוד ילך ויגדל.

מוטי זליקוביץ: נמצאת פה פרופ' מרטה רוזין, שפיתחה תרופה.

מוטי זליקוביץ: אני מעלה את השאלה, איך מדינת ישראל מתכוננת לנושא הזה בתקופה הקרובה.

מוטי זליקוביץ: האם בונים תוכנית חומש, תוכנית עשור או איזושהי תוכנית לנושא של מגיפת האלצהיימר?

מוטי זליקוביץ: בל נשכח, שאמנם כולנו צעירים אבל הולכים קדימה בגיל ולא אחורה.

רחל אדטו: אני מבקשת מפרופ' ארנולד רוזין, מייסד עמותת מלב"ב, לומר את דבריו.

רחל אדטו: אני הכרתי אותו כמנהל המחלקה הגריאטרית בשערי צדק.

רחל אדטו: הוא עתיר ניסיון ועתיר ידע בתחום.

רחל אדטו: פרופ' רוזין, בבקשה.

ארנולד רוזין: אני רוצה להתחיל בהגדרה קצרה של אלצהיימר.

ארנולד רוזין: כולנו מדברים על זה, אבל לא תמיד יודעים מה המהות של המחלה ומהן ההשלכות.

ארנולד רוזין: מחלת אלצהיימר היא סוג של דמנציה.

ארנולד רוזין: פירוש הדבר הוא שהמוח של האדם נפגע בתחומים של חשיבה, זיכרון, שיפוט וקוגניציה בכלל.

ארנולד רוזין: זוהי מחלה פרוגרסיבית – מחלה המתדרדרת משנה לשנה.

ארנולד רוזין: הפרוגנוזה היא שאדם אמור לחיות בין 7 ל-15 שנה.

ארנולד רוזין: זו לא מחלה אקוטית, אבל מחלה ממושכת, ממנה סובלים החולה והמשפחה.

ארנולד רוזין: לעתים קרובות, אחד הדברים הפגועים זה הקומוניקציה בין החולה לסביבה והמשפחה, בין אחרים לבינו.

ארנולד רוזין: אני לא אתאר את כל ההשלכות.

ארנולד רוזין: כיוון שאנחנו כאן בכנסת, אני רוצה לדבר על דבר אחד שהכנסת יכולה לתקן – דבר מאוד מרכזי בכל הטיפול באלצהיימר.

ארנולד רוזין: אני מנהל מרפאת זיכרון.

ארנולד רוזין: המטרה שלנו היא לאו דווקא לתת לחולה להבין יותר או לדעת מי ראש הממשלה או מה קורה בהיסטוריה, אלא שאיכות החיים שלו תישמר או אפילו תהיה יותר טובה.

ארנולד רוזין: לכן, ייסדנו לפני שלושים שנה מרכז לטיפול בקשיש בקהילה – מלב"ב.

ארנולד רוזין: אגב, מלבב זו מילה תנ"כית המדברת על טיפול מהחיים.

ארנולד רוזין: יש קונוטציה שבאה לידי ביטוי גם במטפלים שלנו ב"מלבב".

ארנולד רוזין: המטרה היא שהחולים והמשפחות יוכלו לצאת מהבדידות שנכפתה עליהם.

ארנולד רוזין: אנשים לא רוצים לדבר עם משפחות, שיש פגם שם.

ארנולד רוזין: לא יכולים לדבר עם החולה, ולפעמים הפתרון הוא להכניס את האדם למוסד, אפילו אם זה לא מרצונו.

ארנולד רוזין: העיקר הוא שאנחנו נראה את החולה במשפחה, במסגרת הבית שלו.

ארנולד רוזין: כל טיפול שיכול לעודד את המשפחה ואת החולה בבית, יכול להיות טיפול מועיל, שישמור על איכות החיים של החולה ושל המשפחה, ויכול גם להועיל לסביבה.

ארנולד רוזין: איך עושים את זה?

ארנולד רוזין: אנחנו במלב"ב פתחנו מגמה, שלדעתי צריכה להיות מגמה ארצית – טיפול בית בחולה עם דמנציה.

ארנולד רוזין: קודם כל, השגחה רפואית מסוימת, כאשר ההשגחה החברתית לא פחות חשובה כאן.

ארנולד רוזין: המשפחה והחולה ירגישו שהם עדיין מוכרים כחלק מהחברה.

ארנולד רוזין: בקופת חולים יש טיפול בית עבור חולים שעברו איזו מחלה חריפה, כאשר יש להם המשך טיפול למשך כמה חודשים.

ארנולד רוזין: פעם דיברתי עם אחד המנהלים בקופת החולים, ואמרתי שהמעקב פה הוא לא עניין של חודשים אלא של שנים.

ארנולד רוזין: נאמר לי, שקופת חולים לא ערוכה לזה, וכי הם ערוכים יותר לטיפול רפואי.

ארנולד רוזין: הטיפול החברתי הזה שהוכחנו במלב"ב יכול לעזור גם לחולה וגם למשפחה.

רחל אדטו: אמרת שאתה בכנסת, וזה תפקיד הכנסת.

רחל אדטו: למה התכוונת?

ארנולד רוזין: אני שאלתי קולגה מקנדה, מה הם עושים לגבי בעיית טיפול הבית.

ארנולד רוזין: הוא אמר לי, שרופאים ואחיות באים הביתה לטפל בחולה.

ארנולד רוזין: שאלתי מי מממן את זה, והוא אמר לי: "הממשלה.

ארנולד רוזין: זה חלק מהסדר עם משרד הבריאות".

ארנולד רוזין: השורה התחתונה של מה שאני אומר:

ארנולד רוזין: שמירת החולה במשפחה ובבית, ושמירה על כך שהמשפחה לא תהיה בבדידות, אלה דברים עיקריים במחלת האלצהיימר במשך כל הזמן.

ארנולד רוזין: זה עניין של שנים.

ארנולד רוזין: לפיכך, אני מבקש שהעניין של טיפול בית בחולה אלצהיימר יהיה על סדר יום של החקיקה, כדי שיהיה מימון לכך.

ארנולד רוזין: אנחנו במלב"ב עושים את זה ללא תקציב וללא תמיכה ציבורית.

אורלי לוי אבקסיס: מהי העלות לחודש למטופל בטיפול בבית?

אורלי לוי אבקסיס: האם ישנה הערכה כמה זה אמור לעלות?

אורלי לוי אבקסיס: אם אחר כך הם יוצאים החוצה, הטיפול במוסדות עולה הרבה יותר יקר.

רחל אדטו: בשביל זה אני רוצה לשמוע את נציגת משרד הבריאות.

מלכה פרגר: אני מנהלת את השירות הארצי לעבודה סוציאלית במשרד הבריאות ובגריאטריה.

רחל אדטו: גם השירות הסוציאלי וגם הגריאטריה באותו תפקיד?

מלכה פרגר: אני כרגע בשני תפקידי מעבר.

מלכה פרגר: אני אחראית על עבודה סוציאלית בגריאטריה, ואני נציגה של הגריאטריה.

מלכה פרגר: מבחינת משרד הבריאות, אנחנו אחראים על האשפוז המוסדי לחולי אלצהיימר.

מלכה פרגר: מבחינת ההיקף של מיטות האשפוז שיש לנו – הוא בהחלט מספק נכון להיום.

מלכה פרגר: אנחנו עוקבים אחרי ההתפתחות והגידול באוכלוסייה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה עולה להחזיק שם חולה במשך חודש?

מלכה פרגר: כעשרת אלפים שקל.

אורלי לוי אבקסיס: כמה יעלה אם נעשה טיפול בבית ונשמור את אותו חולה בתוך הקהילה?

מלכה פרגר: אני לא יכולה לתת לך הערכה.

מלכה פרגר: אם כן, זה ייעשה על ידי קופות החולים.

מלכה פרגר: טיפולי הבית שניתנים היום לחולים סיעודיים מורכבים ניתנים על ידי קופות החולים.

מלכה פרגר: אני לא יודעת לתת הערכה כספית.

מלכה פרגר: אפשר לבדוק את זה, אבל זה צריך להיות ברור שזה לא טיפול של משרד הבריאות.

מלכה פרגר: אנחנו קובעי מדיניות, והטיפול ניתן על ידי קופות החולים.

מלכה פרגר: אני יכולה להעביר את זה הלאה, ולשקול את זה כפתרון.

מלכה פרגר: אני רוצה להוסיף, שמבחינתנו השירותים בקהילה צריכים תגבור לחולי אלצהיימר.

מלכה פרגר: הכוונה היא גם להערכה קוגניטיבית.

מלכה פרגר: דובר כאן על מרפאת הזיכרון.

מלכה פרגר: קופות החולים לא נוטות כל כך בקלות לתת את ההפניות להערכות הזיכרון והקוגניטיביות.

מלכה פרגר: הערכה קוגניטיבית מיועדת לא רק לסידורים המוסדיים, אלא באמת לשיפור איכות החיים: כדי לקבוע מה המצב ואיזה שירותים ניתן לתת.

רחל אדטו: זה היה יותר פשוט להתחיל עם ההתחייבות לגבי הערכת זיכרון.

רחל אדטו: אני רוצה לסכם: משרד הבריאות מכיר רק בשלב בו אנשים מגיעים לשלב האשפוז.

מלכה פרגר: לא שהוא מכיר, אלא אלה השירותים שאנחנו נותנים.

רחל אדטו: מממנים.

רחל אדטו: כל השלבים עד האשפוז, זה על מלב"ב, תרומות והמשפחה.

מלכה פרגר: אנחנו שותפים גם לשירותים נוספים וועדות שונות.

מלכה פרגר: למשל, לגבי מרכזי יום - אני יכולה להגיד, שאין מספיק מקומות לתשושי נפש.

מלכה פרגר: זה שירות שכן צריך לפתח.

רחל אדטו: אתם נותנים כסף למרכזי יום?

מלכה פרגר: לא.

מלכה פרגר: אנחנו שותפים.

זהבה וייזר: דרך חוק סיוע.

מלכה פרגר: מרכז הרווחה מפעיל ואחראי על מרכזי יום, אבל אנחנו עובדים בשותפות.

מלכה פרגר: זה כן שירות שצריך לתגבר.

מלכה פרגר: דבר נוסף, תמיכה במטפלים העיקריים.

מלכה פרגר: זה דבר שלוקה בחסר.

מלכה פרגר: לא רק להכיר בהם חברתית, אלא לתת להם הדרכה ותמיכה נגד שחיקה, כדי שהם יוכלו להמשיך להתמודד בבית.

מלכה פרגר: לפעמים הם לא יודעים איך או שהם נשברים מעול הטיפול או ההתנהגות של תשוש הנפש.

רחל אדטו: אז מעבירים לאשפוז, כי אי אפשר להתמודד יותר.

רחל אדטו: מי מייצג את עמותת אלצהיימר?

יונה אליעד: אני יושב ותוהה, מה קרה שאנחנו מתחילים לדבר על הנושא הזה.

רחל אדטו: אנחנו קרובים לשם פשוט.

יונה אליעד: גם לגיל יש יתרון לפעמים.

יונה אליעד: מחלת האלצהיימר לא נולדה אתמול.

יונה אליעד: זה משנת 1907.

יונה אליעד: כפי שאמר מוטי, אנחנו כל הזמן מכפילים את עצמנו.

יונה אליעד: מספר האנשים שחולה במחלה הזו כל הזמן מכפיל את עצמו.

אורלי לוי אבקסיס: כמה חולים יש בארץ?

יונה אליעד: 130,000 חולים בארץ, בארצות הברית 5,000,000 חולים, בעולם זה סדר גודל של 40,000,000 חולים.

יונה אליעד: המספרים מצביעים על כך שכל 5-7 שנים זה מכפיל את עצמו, בגלל תוחלת החיים.

יונה אליעד: דבר נוסף שלא נמצא פה על השולחן - כולם חושבים שמחלת האלצהיימר היא מחלה של זקנה.

יונה אליעד: כלומר, שמופיעה אצל אנשים זקנים.

יונה אליעד: זה נכון שכל זקן שני מעל גיל 85 חולה במחלת האלצהיימר, אבל לפחות 10% מחולי האלצהיימר הם אנשים בני 40-50 או בין 40 ל-60.

יונה אליעד: אני נמצא בקבוצת תמיכה במסגרת היותי יו"ר העמותה, בהתנדבות.

יונה אליעד: יש לנו כ-70 קבוצות תמיכה בכל רחבי הארץ, גם לחולים בתחילת הדרך וגם לבני המשפחה.

יונה אליעד: מה שאני רואה לנגד עיניי, זה שיושבים גברים שנשותיהם או לחלופין הגברים, שהתחילו את המחלה בגיל 45.

יונה אליעד: צריך עוד דבר להגיד: בין 70% ל-80% מחולי האלצהיימר נמצאים בקהילה.

יונה אליעד: המדינה חוסכת לא מעט כסף סביב העניין הזה.

יונה אליעד: מה קורה?

יונה אליעד: מענישים אותם.

יונה אליעד: על זה שהם חוסכים כסף למדינה, מענישים אותם במקום לתת את השירות עד הסוף.

יונה אליעד: מה עושה "עמדא" ו"מלב"ב" על מנת לקיים שירות לחולי האלצהיימר ובני משפחותיהם?

יונה אליעד: ברוב המקרים העמותות מגייסות תרומות.

רחל אדטו: זו תפיסת עולם בכלל לגבי טיפול מונע.

רחל אדטו: אם לא ניתן טיפול בפוסלן, כאשר יהיה שבר אוסטאופורוזיס נשלם פי חמישה יותר.

רחל אדטו: זה אותו רעיון.

אורלי לוי אבקסיס: כל עוד הציבור לוקח על זה על עצמו, זה מאוד נוח למדינה.

אורלי לוי אבקסיס: לכן גם לא מעודדים טיפול בקהילה.

אורלי לוי אבקסיס: אומרים: "בכל מקרה המשפחה סוחבת את זה עד שהיא כבר לא יכולה".

יונה אליעד: אבל המשפחה לא סוחבת את זה.

יונה אליעד: מי שמטפל בחולי האלצהיימר הם גם כן בני 60 פלוס.

יונה אליעד: הם קורסים ומתאשפזים.

יונה אליעד: זה מעגל שלא נגמר, והוא ממוטט משפחות.

יונה אליעד: אנחנו מחקים את ארצות הברית ואירופה בכל מיני דברים, אז גם בזה אפשר.

יונה אליעד: הם העלו את זה על סדר היום הלאומי.

יונה אליעד: גם צרפת, גם ברטניה, גם ארצות הברית – כל המערב.

רחל אדטו: גם הנשיא האמריקני רייגן מאושפז בגלל זה, וגם ראש הממשלה תאצ'ר.

רחל אדטו: גם לנו יש ראש ממשלה לשעבר שעדיין מאושפז – שמיר.

יונה אליעד: זה כנראה לא מספיק.

יונה אליעד: זו צרה צרורה.

יונה אליעד: זו מועקה בלתי רגילה.

יונה אליעד: לכן, המדינה צריכה להרים את הדבר הזה.

רחל אדטו: ולתמוך במרכזי היום.

יונה אליעד: לא רק.

יונה אליעד: גם בנושא של קבוצות תמיכה.

רחל אדטו: זה ביחד.

רחל אדטו: זה בשלב הטרום אשפוזי.

שרה אלון: אני נציגת "אשל" – העבודה לתכנון ופיתוח שירותים למען הזקן בישראל.

שרה אלון: אני רוצה להרחיב את היריעה.

שרה אלון: את שאלת קודם: "למה הכנסת?

שרה אלון: " אנחנו עוסקים עד היום בתוכניות נקודתיות.

שרה אלון: כל אחד עושה עבודת קודש: "מלב"ב", "עמדא", משרד הבריאות, משרד הרווחה ו"אשל", אבל אלה תוכניות מאוד נקודתיות.

שרה אלון: הגיעה העת להכיר בכך, כמו במדינות המערב, שזו אכן המגיפה של המאה 21.

שרה אלון: צריך להתוות מדיניות כוללת, שתדבר על תוכנית שלמה והעלאת מודעות.

שרה אלון: בחודש האחרון שמענו פרסום מאסיבי, ביוזמת המשרד לאזרחים ותיקים, וצריך להמשיך את זה.

שרה אלון: זה תורם להעלאת המודעות.

שרה אלון: אנחנו מדברים על אבחון מוקדם, הקמת הרבה יותר מרפאות זיכרון לאבחון מוקדם.

שרה אלון: שמישהו ייקח את האחריות על עצמו.

שרה אלון: אנחנו מדברים גם על תוכניות מניעה.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה תוכניות מניעה?

שרה אלון: אני יכולה לתת מספר דוגמאות שאנחנו מעורבים בהן: מכון פוירשטיין פיתח כלים על מנת להפעיל העשרה קוגניטיבית לאנשים שהתחילה אצלם איזושהי ירידה.

שרה אלון: אז באמת עובדים איתם בשיטה מאוד מסוימת על מנת לשפר את היכולות.

שרה אלון: יש תוכנית נוספת של בריינפסא.

שרה אלון: יש כמה וכמה תוכניות שכרגע מופעלות, ואנחנו רואים שינוי ושיפור במצב.

שרה אלון: בנוסף, אנחנו מדברים על ערכת קשרים וקישורים.

רחל אדטו: זה לא מונע, אלא מאט את התהליך.

שרה אלון: יש המון תוכניות בשטח, אבל זה לא מספיק.

שרה אלון: צריך להרחיב ולהפיץ את התוכניות האלה.

שרה אלון: אנחנו מדברים על תוכניות לבני משפחה: קבוצות תמיכה, הפעילויות למיניהן.

שרה אלון: גם כאן זה ביוזמה של עמותות, אבל זה נקודתי.

שרה אלון: למשל, ראיתי בבריטניה תוכניות הנוגעות לסוף חיים ולא ודווקא הנושא של טיפול פליאטיבי.

שרה אלון: פה סוף החיים מתחיל בשלב מאוד מוקדם.

שרה אלון: אנשים חיים עם דמנציה 12-15 ולפעמים 20 שנה.

שרה אלון: צריך לסייע לאדם להתכונן, צריך לסייע לבני המשפחה להתכונן לסוף החיים המאוד מתמשך.

שרה אלון: בשביל לחיות עם מת חי נדרש סיוע מאוד חיוני.

שרה אלון: בנוגע מחקר - אני מדברת על תוכנית כוללת, שהממשלה תיקח על עצמה ביחד עם השותפים הקיימים בשטח.

רחל אדטו: פרופ' רוזין, להגיע למרפאת זיכרון זו הוצאה בסדר גודל של למעלה מ-1,000 שקלים.

ארנולד רוזין: מרפאת הזיכרון שלנו בשערי צדק היא מרפאה רב מקצועית, הקשורה עם הזרוע הטיפולית של מלב"ב.

ארנולד רוזין: אין לנו תמיכה ממשרד הבריאות או מקופת חולים.

ארנולד רוזין: אני חושב, שזה פשע.

רחל אדטו: לכן שאלתי כמה עולה ביקור.

ארנולד רוזין: זה בתחום הפרטי.

ארנולד רוזין: זה בערך 1,000 שקלים עבור שלושה מושבים עם מומחים פלוס דיון על ידי הצוות, פגישה מיוחדת וסיכום עם המשפחה או עם החולה עצמו.

ארנולד רוזין: אנחנו לא מקבלים תמורה.

ארנולד רוזין: לא רציתי לבוא לפורום הזה כדי לבקש תמיכה במרפאה שלנו.

רחל אדטו: צריך להכניס את זה לסל התרבות.

רחל אדטו: ביקור במרפאת זיכרון זה מסוג הדברים שצריך היה להכניס לסל התרופות, על מנת שקופות החולים תממנה את זה.

רחל אדטו: רציתי לדעת מהי ההערכה התקציבית: 1,000 שקלים כפול 20,000 אנשים או 50,000 אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא, האם יש שירות כזה בפריפריה.

רחל אדטו: לא בפריפריה ולא במרכז.

רחל אדטו: סדר הגודל של דבר כזה בסל התרופות זה 20,000 כפול 1,000.

רחל אדטו: זה סדר גודל של המחיר, כדי שהקופות יתחילו להשתתף בהפניות למרפאת הזיכרון בשלב הראשון של האבחון.

ארנולד רוזין: יש פתרון יותר קל, וזה שהמרפאה תהיה מוכרת על ידי קופות החולים.

רחל אדטו: היא לא תהיה מוכרת, אלא אם קופת החולים תקבל מימון.

רחל אדטו: הדרך היחידה שקופת החולים תקבל מימון היא הכנסת הבדיקה לסל התרופות.

רחל אדטו: רק אז הקופה תכיר בזה.

רחל אדטו: כל זמן שזה לא במסגרת הסל, הקופה לא תכיר בזה.

רחל אדטו: הדרך היחידה שלכם, היא להגיש בקשה לוועדת סל התרופות.

רחל אדטו: זה צריך להיות בשיתוף פעולה של "עמדא", מלב"ב ו"אשל".

רחל אדטו: צריך להגיש בקשה לוועדת סל התרופות הבאה, לקחת את כל הנושא של אבחון במרפאת זיכרון ולהכניס אותו לסל התרופות.

רחל אדטו: אם ועדת הסל תכיר בזה, אפילו חלקית, כבדיקה מחויבת, אז קופות החולים תוכלנה לממן את זה.

רחל אדטו: אני אכתוב בסיכום, שאנחנו ממליצים לפנות לוועדת הסל.

ארנולד רוזין: אני מודה לך עבור זה.

רחל אדטו: אני לא רואה שאנחנו מסדרים את הקהילה בשלב הראשון.

רחל אדטו: זה דבר אלמנטארי שאפשר לכמת אותו בכסף ובמספרים, ויש תהליך מאוד ברור איך עושים את זה.

רחל אדטו: אם נשים את הרגל הראשונה, גם אם לא ילך השנה, בעוד שנה נבקש את זה גם, ואבנים שחקו מים.

רחל אדטו: בסופו של דבר זה יכול לפעול.

יונה אליעד: איך זה יכול להיות שזה לא ברשימת המחלות הכרוניות?

רחל אדטו: כי זה עולה כסף.

רחל אדטו: משתדלים לא להכניס דברים שעולים כסף.

קריאה: לכן זה עניין של מדיניות.

רחל אדטו: בגלל זה אנחנו מדברים על זה.

רחל אדטו: פרופ' מרטה רוזין, בבקשה.

מרתה רוזין: אני תומכת כמובן בכל מה שבעלי והעמותה הזו עושה.

מרתה רוזין: אני התבקשתי לבוא ולספר על המחקר באלצהיימר.

מרתה רוזין: אני מבקשת, שתעזרו לנו להמשיך לעשות מחקר הכרוך בניסויים בבעלי חיים.

מרתה רוזין: אני רוצה שתבינו, שבלתי אפשרי לפתח תרופה, כאשר ישנו הלובי הזה שטוען שאסור לעשות ניסויים על בעלי חיים.

מרתה רוזין: אני פיתחתי תרופה בשם "אקסלון" באוניברסיטה העברית, שמכרה את זה אחר כך לנורבטיס.

מרתה רוזין: אני לא רוצה להגיד שזה מציל חיים, אבל יש לי מספיק מכתבים מאנשים מכל העולם, שאומרים שבתקופה מסוימת זה באמת עזר לבני המשפחה שהיו זקוקים לטיפול.

אורלי לוי אבקסיס: מה התרופה הזו עושה?

מרתה רוזין: היא מאטה את המחלה, ומשפרת ל-30% מהחולים עד שנה-שנתיים.

אורלי לוי אבקסיס: והיא בתוך סל התרופות?

מרתה רוזין: כן.

מרתה רוזין: זה מזמן.

מרתה רוזין: לפני כמה שנים, היה ברור לי שאם אנחנו רוצים להשפיע על המחלה הזו אנחנו צריכים להתחיל הרבה יותר מוקדם.

מרתה רוזין: לכן, אנחנו עכשיו כבר פתחנו את התרופה, והתחלנו לבדוק אותה בארץ.

מרתה רוזין: זה ניתן בשלב הרבה יותר מוקדם.

מרתה רוזין: אם נצליח, נעזור לכל מה ששמענו פה.

מרתה רוזין: התרופה משפיעה על התשתית, על השינויים החלים במוח, המביאים לאובדן זיכרון.

מרתה רוזין: אני לא באתי לדבר על אלצהיימר, אבל אם מונעים מאיתנו לבדוק את התרופות האלה, לעולם לא נגיע לזה.

אורלי לוי אבקסיס: האם בתנאי המעבדה המתקדמים היום אי אפשר להגיע לזה בלי ניסויים בבעלי חיים?

מרתה רוזין: בלתי אפשרי.

מרתה רוזין: בשתי התרופות שאני פיתחתי, אי אפשר היה לנבא מה זה יעשה.

מרתה רוזין: החומר השני, זה שעכשיו אנחנו בודקים, לא פעיל.

מרתה רוזין: בשום תוכנית מחשב, אי אפשר היה לנבא מה הוא עושה.

מרתה רוזין: הוא הופך בגוף לחומר פעיל.

מרתה רוזין: בלי לתת את זה לאיזשהו גוף, אי אפשר לדעת.

אורלי לוי אבקסיס: וזה מעכב את כל המחקר.

מרתה רוזין: לכן, אני מבקשת לעזור לנו להמשיך את המחקר.

רחל אדטו: נציגת המשרד לאזרחים ותיקים, בבקשה.

זהרה כהן: אני מנהלת תחום בריאות ורווחה.

זהרה כהן: אנחנו עשינו פרויקט משותף, שלקח הרבה זמן.

זהרה כהן: עבדנו על העלאת מודעות ל-1,500 אנשי מקצוע.

זהרה כהן: עשינו כנסים בכל הארץ בעניין הזה של אלצהיימר, עם "עמדא" ו"מלב"ב".

זהרה כהן: לפני שבועיים, הוצאנו תשדיר ברדיו, שהביא המון אנשים, שלא ידעו על הדבר הזה, ל"עמדא".

זהרה כהן: בנוסף, הוצאנו מהדורה הסברתית.

זהרה כהן: אנחנו משרד מטה, ואנחנו פועלים כדי להגיע לכל הקהל.

זהרה כהן: אנחנו ממשיכים גם שנה הבאה בחוזה משותף.

רחל אדטו: נציג האוצר, בבקשה.

רועי כפיר: אני מקווה שהבנתי מה שהיא רצתה להגיד.

רועי כפיר: יש פה גם תחומים שאנחנו לא עוסקים בהם ביומיום ושייכים לרפרנטים אחרים, אז אם נידרש לתשובות יותר מפורטות נוכל לתת אותן בהמשך, לפי הצורך.

רועי כפיר: אם הבנתי נכון מנציגת משרד הבריאות, חולה אלצהיימר, שלא נמצא במסגרת תשושי נפש של משרד הבריאות, עדיין זכאי לקצבת סיעוד של ביטוח לאומי.

מלכה פרגר: חוק ביטוח סיעוד.

רועי כפיר: יש מימון.

רועי כפיר: אמרתם שחוסכים למדינה כסף, אבל המדינה כן מממנת.

רחל אדטו: גמלת סיעוד.

קריאה: מקסימום 18 שעות בשבוע.

קריאה: זה פחות מיום.

רחל אדטו: לחולה אלצהיימר שצריך השגחה של 24 שעות ביממה, זה לא מכסה שום דבר.

רועי כפיר: לגבי השאלות האחרות, אני מציע שנעביר לכם תשובות בכתב.

רחל אדטו: אני מבינה, שאתם לא נדרשתם לנושא של החשיבות והתמיכה בטיפול לפני האשפוז.

רחל אדטו: מאחר והאשפוז מכוסה והטיפול האחר לא מכוסה, אתם לא נדרשתם בכלל לגעת בזה.

רועי כפיר: לגבי שירותים שצריכים להינתן בקופות החולים – אמרת את זה טוב ממני, ואת גם מכירה את עבודת ועדת הסל טוב ממני.

רועי כפיר: זה נכון, ואנחנו אומרים את זה בכל מיני הזדמנויות לארגונים, כמו מלב"ב.

רועי כפיר: היום ועדת הסל מתעסקת בעיקר בתרופות.

רועי כפיר: בהרבה מקומות, יש שירותים, שאולי היה נכון להוסיף אותם לסל, אבל לא יודעים איך להגיש אותם למנגנון.

רחל אדטו: אני אעזור לכם ואסביר איך להגיש את זה לוועדה.

רחל אדטו: אני אדריך אתכם איך להגיש.

אורלי לוי אבקסיס: האם לא קיבלתם בקשה ממשרד הרווחה או ממשרד הבריאות, כדי למצוא נתיב לעזור למשפחות האלה?

אורלי לוי אבקסיס: כלומר, לא משרד הרווחה ולא משרד הבריאות פנו אליכם בנושא אלצהיימר.

רועי כפיר: אני יודע להגיד לגבי משרד הבריאות – אנחנו עוד מעט יושבים איתם על סיכום תקציב לשנת 2013.

רועי כפיר: הם עושים אצלם עכשיו עבודת מטה לגבי הצרכים המקצועיים, ואגף תקציבים שלהם מתרגם את זה לדרישות תקציביות.

רועי כפיר: אנחנו נדון איתם.

רחל אדטו: זה הזמן להעלות את זה לפני תקציב 2013.

אורלי לוי אבקסיס: אתם לא צריכים להסתובב ולחפש מה צריך במשרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: הם צריכים להגיש לכם בקשה.

רועי כפיר: אני בטוח שהם יודעים לעשות את זה.

אורלי לוי אבקסיס: גם במשרד הרווחה צריכים למצוא נתיב, כדי לראות איך עוזרים לאותן משפחות.

רועי כפיר: הם ודאי יודעים את העבודה.

אורלי לוי אבקסיס: ואם הם יודעים ולא מבקשים?

רחל אדטו: ברגע שזה מסתדר ולא מדברים על זה, ומשפחות נושאות בנטל וכל מיני ארגונים אוספים כספים כדי לפעול מבחינת תרומות, אז לא מדברים על זה.

רחל אדטו: אני רוצה לסכם את הישיבה.

רחל אדטו: הפנייה היא כאן לארבעה משרדים: משרד הבריאות, משרד לגמלאים ותיקים, משרד הרווחה ומשרד האוצר.

רחל אדטו: יש חשיבות מרבית לדיון של היום, כי יש להעלות את הנושא לסדר היום הלאומי ולהפסיק לטאטא את כל הנושא של האלצהיימר ולומר: "זה לא נעים ואין על מה לדבר".

רחל אדטו: זה בהחלט נושא הנדרש לסדר יום לאומי.

רחל אדטו: הישיבה כאן היום והיום שיתקיים מחר, זה חלק מהגברת המודעות למחלה.

רחל אדטו: צעדים לאבחון מוקדם – אני מציעה לקראת קול קורא לסל התרופות של 2013, להגיש בקשה ולהכניס את הנושא של בדיקה במרפאת זיכרון לסל התרופות.

רחל אדטו: כמה שיותר קבוצות תתמוכנה בזה, כך יהיה לזה סיכויי להיכנס כנושא.

רחל אדטו: אנחנו בהחלט דורשים ממשרד הבריאות, משרד הרווחה ומשרד הגמלאים, להעלות את הנושא לדיוני התקציב לקראת שנת 2013 – תמיכה בטיפול ביתי על מנת לדחות ולמנוע אשפוזים סיעודיים.

רחל אדטו: לא ראוי ולא נכון שמדינת ישראל תפנה את האנשים הקשישים החולים לעמותות, שצריכות לאסוף כספים באמצעות תרומות.

רחל אדטו: זו בהחלט חובתה של מדינת ישראל לאזרחיה הוותיקים.

רחל אדטו: תודה רבה, הישיבה נעולה.