ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 564, 2012-06-11 10:00

אמנון כהן: בוקר טוב ושבוע טוב לכולם.

אמנון כהן: אני פותח את דיון ועדת הפנים והגנת הסביבה.

אמנון כהן: הנושא הראשון על סדר-היום הוא הצעה לסדר-היום בנושא גילויי האלימות וההסתה כנגד מבקשי העבודה.

אמנון כהן: יש פה שורה של חברי כנסת: חבר הכנסת נחמן שי, מיכאל בן-ארי, שלמה מולה, נסים זאב, דב חנין, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה ועמיר פרץ שביקשו שהדיון יהיה למעשה במליאה.

אמנון כהן: היה דיון במליאה ולאחריו המציעים ביקשו לקיים גם דיון נוסף בוועדה על מנת שהוועדה תוכל גם לשמוע את כל אנשי המקצוע שמטפלים בנושא הזה, וכמובן להגיע למסקנות ולטיפול משותף בין הפרלמנט לבין הממשלה.

אמנון כהן: אנחנו כוועדה מטפלים בכל נושא המסתננים דרך גבולות מדינת ישראל.

אמנון כהן: כוועדה אנחנו אחראים על הגבולות ואנחנו גם מקיימים סיורים לראות איפה אפשר עדיין לסייע.

אמנון כהן: המדינה משתדלת לעמוד בציפיות.

אמנון כהן: זה לא נעשה בצורה מספיק טובה והגבול שבינינו לבין מצרים עדיין לא הושלם.

אמנון כהן: עוד מספר חודשים הוא יושלם.

אמנון כהן: הוועדה גם קיימה דיון בכל נושא המסתננים וגם הוצאנו סיכומים לממשלה ולראש הממשלה.

אמנון כהן: אנחנו סובלים ממצב שבו יש כניסה מסיבית של מסתננים לתוך המדינה דרך הגבול הדרומי.

אמנון כהן: כמובן שגם אצלם זה עובד בשיטה של חבר מביא חבר.

אמנון כהן: יש קבוצות המשתכנות באילת, בדרום תל-אביב, בשכונות הכי חלשות מבחינה חברתית.

אמנון כהן: הם משתכנים במקומות אלה משום שהדירות במקומות האלה הן יותר זולות.

אמנון כהן: כמדינה אנחנו לא פועלים מספיק על מנת למגר את התופעה.

אמנון כהן: צריך להוציא את האנשים שלא נשקפת סכנה לחייהם ואת אלה שלא הוגדרו כפליטים.

אמנון כהן: ישנה הבנה שחייבים להוציא אותם, אבל לא מוציאים אותם.

אמנון כהן: כבר התרענו מספר פעמים.

אמנון כהן: גם משרד החוץ חייב לעשות עבודה דיפלומטית ולהוציא את האנשים האלה.

אמנון כהן: אני לא רוצה להשתמש במושג "לגרש" אלא להוציא אותם כי אין להם מה לעשות כאן.

אמנון כהן: כשהמדינה לא פועלת ולא עושה נוצר מצב שמים מגיעים עד נפש ואז קורים מקרי אלימות שלא מתאימים לנו כמדינה, כחברה, כעם ישראל וכיהודים.

אמנון כהן: אני רוצה פה להדגיש כי בצלם ברא את האדם.

אמנון כהן: אנחנו צריכים לכבד את האדם כאדם.

אמנון כהן: אם כמדינה נכשלנו ולא גרשנו את אותו אדם זה לא אומר שצריך להתנהג כלפיו באלימות.

אמנון כהן: אני קורא מכאן לכל אזרחי מדינת ישראל לנהוג בסבלנות.

אמנון כהן: המדינה הפנימה את זה שהיא צריכה לפעול מהר בעקבות דיון שהתקיים כאן בוועדה ובעקבות מכתב שנכתב לראש הממשלה.

אמנון כהן: אחת מההמלצות שלנו היתה להקים מחנה אוהלים סמוך לגבול.

אמנון כהן: ראש הממשלה קיים דיון בממשלה והוא כבר החליט לעשות את הדבר.

אמנון כהן: מי שמגיע לכאן כמסתנן עבודה, לא כפליט, צריך לדעת שאין פה עבודה.

אמנון כהן: הוא ישהה במחנה שם ומשם הוא כבר יגורש חזרה אם הדבר אינו מסכן אותו, או למדינה אחרת.

אמנון כהן: זאת אומרת, אנחנו רואים שאט אט המדינה מפנימה שצריך לטפל.

אמנון כהן: אני הבנתי שמאיצים עוד יותר את הגבול שעומד להיבנות כי התקציב קיים.

אמנון כהן: המקטעים שם יפוזרו ליותר קבלנים על מנת שבניית גבול הכניסה תסתיים יותר מהר.

אמנון כהן: כמדינה אנחנו צריכים לדעת שאנחנו נמצאים בעולם גלובאלי.

אמנון כהן: הגבול היבשתי היחיד מאפריקה לישראל הוא הגבול הזה.

אמנון כהן: אנחנו צפויים גם למשברי מים באזור הזה של אפריקה, אפילו באזור מצרים.

אמנון כהן: אנחנו יודעים שהנילוס לאט לאט מתאדה וגם שם תהיה מצוקת מים.

אמנון כהן: אנחנו יכולים פתאום למצוא את עצמנו במצב בו גם פליטי בצורת יסתננו למדינת ישראל.

אמנון כהן: לכן, המדינה צריכה להיערך לזה וצריך לתת על כך את הדעת.

אמנון כהן: צריך לשים תכנית לכל תרחיש.

אמנון כהן: היום אנחנו דנים על גילויי האלימות וההסתה כנגד מבקשי העבודה.

אמנון כהן: כיושב-ראש ועדה אני רוצה לציין שאנחנו חושבים שצריכים להתנהג כמו בני אדם אל בני אדם.

אמנון כהן: המדינה צריכה לעשות את עבודתה, לטפל, להוציא את מי שלא שייך כאן.

אמנון כהן: אבל אל לנו לקחת את החוק לידיים ואל לנו להיגרר למקרי אלימות כי כעם שעבר הרבה דברים מבחינה היסטורית אנחנו לא אלה שצריכים לעשות את הדברים האלה.

אמנון כהן: כאמור, ההצעה לסדר הגיעה מהמליאה.

אמנון כהן: ידידי חבר הכנסת דנון אתה היית פה בזמן, הגעת הראשון, ולכן אני אתן לך להיות ראשון.

אמנון כהן: מייד לאחר מכן נעבור לאלו שביקשו את הדיון במליאה ונשמע גם את הגורמים.

אמנון כהן: אני רק מבקש שנעשה את זה באופן מכובד, אדוני.

דני דנון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דני דנון: קודם כל, נמצאים פה קציני משטרה.

דני דנון: אדוני, שלא יבקשו מאיתנו משכורת כי הם מגיעים לכנסת כבר כל שבוע בנושא המסתננים.

אמנון כהן: זה חלק מהעבודה.

דני דנון: זה חלק מהעבודה, העבודה העיקרית שלהם היא בשטח.

דני דנון: אנחנו מברכים אותם על כך שהם הצטרפו אלינו.

דני דנון: אני רוצה לגעת בשני נושאים חשובים.

דני דנון: האחד, כולנו מגנים את האלימות.

דני דנון: אין פה צד אחד שאומר: אנחנו הטובים והשניים הם רעים.

דני דנון: כולנו מגנים את האלימות הדו-צדדית: אלימות של מסתננים כלפי אזרחי ישראל ואלימות של אזרחי ישראל כלפי מסתננים.

דני דנון: אני לא מכיר אחד בבית הזה שלא יאמר את האמירה הזאת ולא יאמר זאת בצורה ברורה.

דני דנון: הדבר השני – נושא שהוגדר פה על-ידי חברי: הסתה.

דני דנון: אני בא ואומר: צריך לגרש את המסתננים כמה שיותר מהר.

דני דנון: אני רואה היום, אדוני היושב-ראש, שגם שר הפנים, השר לביטחון הפנים וראש הממשלה – כולם התעוררו.

דני דנון: נרדמנו בשמירה, נרדמנו בשמירה ונכנסו - - -

מרינה סולודקין: דני, לא לגרש, להחזיר.

דני דנון: מרינה, את יכולה לקרוא לזה לגרש, להחזיר, להשיב לארצות המוצא.

דני דנון: אבל האקט עצמו הוא אקט קשה.

דני דנון: אני לא רואה פה את נציגי יחידת "עוז".

דני דנון: לקחת מישהו ולעצור אותו – וזה מה שמבצעים היום על דרום סודנים – ולשים אותו במתקן שהייה, לשים אותו על מטוס בכוח ולשלוח אותו חזרה, זה אקט לא נעים.

דני דנון: אפשר לקרוא לזה איך שרוצים, זה לא יהיה נעים לנו לבצע את זה.

דני דנון: אבל אני בא ואומר פה: חבריי, לומר את זה ולקדם את זה בצורה פרלמנטארית ולשכנע את הציבור בחשיבות של זה זה לא הסתה.

דני דנון: לפני שנה העליתי את הנושא הזה שצריך להוציא את המסתננים מישראל וגם אז היה עליהום תקשורתי, איך אנחנו מעיזים.

דני דנון: היה קמפיין לגבי הילדים והיתה התגייסות טוטאלית של כל המערכות על מנת להשאיר את הילדים בארץ, וכל מי שניסה להרים את הראש, אדוני היושב-ראש, הפך למסית, לפוגע.

דני דנון: אני אומר פה מילים אחרות, אפשר להסתכל באינטרנט ולראות באיזה כינויים קוראים לי ולחבריי.

דני דנון: היום גם נודע לי שקיבלתי תלונה לוועדת האתיקה של הכנסת על זה שאני קורא לגרש את המסתננים.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אני מגנה את האלימות, אבל לא יצליחו להשתיק אותנו באמירות: אל תדברו בנושא הגירוש.

דני דנון: אנחנו נמשיך לדבר ולראות מה האינטרס החשוב ביותר של אזרחי מדינת ישראל.

דני דנון: זה האינטרס החשוב ביותר.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת מולה, בבקשה.

שלמה מולה: אני ראיתי שלושה-ארבעה מקרים של פגיעה פיזית באנשים.

שלמה מולה: אם זה לא כתוצאה מהסתה אז מהי הסתה?

שלמה מולה: אדם רעב יהפוך לפושע כדי להתקיים, לא יעזור שום דבר.

שלמה מולה: אני לא יודע אם מישהו פה היה רעב.

שלמה מולה: אני הייתי רעב פעם.

שלמה מולה: תאמין לי שכשאתה רעב אתה לא בוחל באף אמצעי.

שלמה מולה: המדינה שלנו לא יכולה להשתוות לא לצפון קוריאה ולא לאיראן ולא למדינות חשוכות.

שלמה מולה: אנחנו מדינת חוק, מדינה שמכבדת זכויות אדם.

שלמה מולה: לכן, בוא ננהג בהם בכבוד ונחזיר אותם לבתים שלהם ולארץ מוצאם בצורה מכובדת.

דני דנון: אתה בעד להוציא אותם.

שלמה מולה: בוודאי שכן.

דני דנון: זה לא יהיה קל, אלו לא יהיו תמונות יפות, זה לא יצטלם יפה.

שלמה מולה: תאמין לי שאני לא מחפש תמונות יפות.

שלמה מולה: אבל מה שאתם עושים - מוציאים את דיבתה של מדינת ישראל רעה.

שלמה מולה: שונאי ישראל ואנטישמים משתמשים בדברים שלכם כדי לנגח את מדינת ישראל.

שלמה מולה: המדינה בסך הכול היא מדינה טובה.

שלמה מולה: נראה לי לא חכם לפגוע בארגוני זכויות אדם שעוזרים למסתננים, וגם לבוא ולהגיד: בואו נרעיב אותם ושהם לא יאכלו ולא ישתו, שלא יקבלו טיפול רפואי.

שלמה מולה: זה לא יכבד אותנו.

שלמה מולה: דני, תזכור מי אנחנו ומאיפה אנחנו באנו.

שלמה מולה: אנחנו תוצאה של האינקוויזיציה, תוצאה של מעשים אנטישמיים.

שלמה מולה: אנחנו נפגענו בחוץ-לארץ בגלל היותנו יהודים, בגלל השונות התרבותית שלנו, וזאת למרות שהיינו אזרחים של אותה מדינה.

שלמה מולה: לכן, השיח שלנו צריך להיות שיח שמכבד את מדינת ישראל, שמכבד את זכויות האדם.

שלמה מולה: אין זה אומר שמדינת ישראל צריכה להתקפל ממטרותיה העיקריות של החזרתם לביתם בצורה מכובדת.

שלמה מולה: אפשר לעשות את זה גם אחרת.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.

מרינה סולודקין: אני חושבת שדברים זזים.

מרינה סולודקין: זו הפעם הראשונה שהממשלה מקשיבה לעמדת תושבי השכונות בתל-אביב, לתושבי ערד, אשקלון.

מרינה סולודקין: ברור שאני חושבת שגילויי אלימות וגינוי המסתננים לא עוזרים לנושא.

מרינה סולודקין: אני רוצה לשמוע היום איזה מגעים מדיניים יש לממשלה ולמשרד החוץ עם מדינות מוצאם.

מרינה סולודקין: אני מאוד מתנגדת למילה "לגרש" כי חזרה הביתה היא לא גירוש.

מרינה סולודקין: תודה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה להקריא לכם כמה משפטים מעדויות של נערים שמואשמים בתקיפה של אפריקאים בדרום תל-אביב.

דב חנין: אומר אחד הנערים: "אני לא רוצה לראות אותם בשכונה כי הם מסריחים ומלוכלכים.

דב חנין: ראינו סודני אז לקחתי ממנו את האופניים ושמתי לו מקל בראש.

דב חנין: ראיתי מלא ילדים עם קרשים בידיים מרביצים לסודנים.

דב חנין: כל השכונה עמדה בצד וראתה.

דב חנין: היו שני מבוגרים במקום ששיחקו אותה בצד של הילדים.

דב חנין: ".

דב חנין: זר שהותקף מספר: "חבורה של ילדים, נערים, התנפלו עליי.

דב חנין: היו להם קרשים בידיים ואלות ארוכות.

דב חנין: אני ניסיתי להגן על עצמי עם הידיים.

דב חנין: אז הגיע מבוגר והבריח אותם ואני ברחתי.

דב חנין: ".

דב חנין: נער נוסף שהיה חשוד בתקיפות סיפר לחוקרים: "פתאום אנחנו רואים את א'" – אני לא מביא את השם.

דב חנין: "הוא עושה לי: אתם רוצים לבוא להרביץ לסודנים?

דב חנין: מביאים להם מכות ושודדים אותם.

דב חנין: ילדים הלכו עם קרשים ביד.

דב חנין: אני רואה ילדים מסביב מרביצים לו עם קרשים.

דב חנין: ירד לכושי דם מהראש ובעורף.

דב חנין: הוא ביקש חזרה את האופניים שלקחו לו.

דב חנין: אבל הם עשו לו: עוף, עוף מפה.

דב חנין: ".

דב חנין: א' בן ה-16 סיפר לחוקרים בראשות סגן ניצב אלון מגן מפקד התחנה: "התארגנו, אני, ג' וב' לתפוס סודני ולהרביץ לו.

דב חנין: הלכנו ברחוב וג' היה עם שרשרת ברזל.

דב חנין: ב' היה עם אלת גולף ואני הייתי עם קסדה כחולה של אופנוע.

דב חנין: באתי לסודני מאחורה והבאתי לו - - -

אמנון כהן: חבר הכנסת דב חנין, בסדר, אבל אני גם פגשתי בסיור ילדה בת 12.

אמנון כהן: היא אמרה לי שהיא לא יכולה לצאת מהבית אחרי השעה ארבע בערב.

דב חנין: ודאי, דברים נוראים ואיומים.

אמנון כהן: יש לי פי אלף מכתבים יותר חמורים.

אמנון כהן: אישה מבוגרת אומרת שהיא מגיעה לבנק - - -

דב חנין: תביא את כל המכתבים, אני בעד שתביא אותם.

דב חנין: תביא אותם לפה, חובתך להביא אותם לפה.

אמנון כהן: אני אביא אותם.

דב חנין: למה אתה לא מביא אותם?

דני דנון: דב, אם כל כך רע להם שיצאו מפה.

דב חנין: תפקידנו לתת תשובה גם לאישה שאתה מדבר עליה וגם למקרים שעליהם אני מדבר.

אמנון כהן: הקשישה אומרת: יש לי יום שבו אני הולכת לבנק כדי לקבל את כספי הפנסיה.

אמנון כהן: היא פוחדת ללכת.

אמנון כהן: היא הולכת רק כאשר אחד מהנכדים בא איתה ומלווה אותה.

דב חנין: תביא את המכתב, החובה שלנו לתת תשובה.

אמנון כהן: ודאי.

דב חנין: בוודאי, יפה.

דב חנין: אומר א' בן ה-16: "התארגנו אני, ג' ו-ב' לתפוס סודני להרביץ לו.

דב חנין: הלכנו ברחוב ו-ג' היה עם שרשרת ברזל.

דב חנין: ב' היה עם אלת גולף ואני הייתי עם קסדה כחולה של אופנוע.

דב חנין: באתי לסודני מאחורה והבאתי לו קסדה בגב.

דב חנין: ב' הרביץ לו עם מקל גולף.

דב חנין: ג' חנק את הסודני וברגע שהוא נפל - - -

דני דנון: אתה מוכיח שצריך להחזיר אותם לסודן, אתה מוכיח את זה שלא טוב להם פה.

דב חנין: ממה אתה מבוהל?

דני דנון: לא, אני מסכים איתך שמסוכן להם פה.

דני דנון: צריך אולי להוציא אותם מפה.

דני דנון: אני מסכים איתך, לא טוב להם פה.

דב חנין: אני לא קטעתי את הדברים שלך, אל תגן על זה.

דב חנין: אל תגן על זה.

דב חנין: אתה רוצה להגן על זה?

דב חנין: אז תן לשים את הדברים על השולחן.

דני דנון: אני מסכים שלא טוב להם פה.

דני דנון: בוא נחזיר אותם לג'ובה, לאסמרה.

דני דנון: הרבה יותר בטוח שם, יותר רגוע.

דני דנון: אני איתך במאה אחוז.

דב חנין: אני לא קטעתי אותך, לא הפרעתי לך לדבר.

דב חנין: תן לי לסיים לדבר.

דב חנין: אני אגיד את דבריי ולא את דבריך.

דב חנין: "זה היה בל"ג בעומר.

דב חנין: ישבנו ו-ח' קרא לכל סודני שעבר ועשה לו: בוא, בוא.

דב חנין: עברו שם אנשים ואמרו לו כל הכבוד.

דב חנין: כשהגיע סודני אחד על אופניים חצי מהילדים שהיו במקום רצו אליו, הרביצו לו ולקחו לו את האופניים.

דב חנין: באתי לסודני מאחור, תפסתי אותו מהצוואר והפלתי אותו וכולם הרביצו לו.

דב חנין: התקשר לי א' ואמר לי שיש להם שרשראות וקסדות, סיפר נער אחר.

דב חנין: הם מצאו סודני אחד ואז א' בא אליו מאחורה ונתן לו עם צינור חזק בראש.

דב חנין: כולם קפצו על הסודני וגם אני באתי להביא לו עם הקרש.

דב חנין: כולם הרביצו לו.

דב חנין: אחרי זה באו שלושה סודנים ואנחנו ברחנו הביתה.

דב חנין: ".

דב חנין: נער אחר ניסה לנמק את המעשים: "אני שונא סודנים ואריתראים.

דב חנין: החוק שואל אותו: למה?

דב חנין: הנער אמר: לא יודע, הם גונבים ואונסים.

דב חנין: החוק הקשה: אבל גם ישראלים גונבים ואונסים, למה אתה לא מרביץ להם?

דב חנין: והנער ענה: לא יודע, אני שונא רק אריתראים וסודנים.

דב חנין: ".

אמנון כהן: מה אתה מציע?

דב חנין: חכה, אני רק התחלתי.

דב חנין: אתה יודע, זו הצעה לסדר שעבר לוועדה כדי שנדון בה לעומק ואני מתכוון לעשות את זה.

דב חנין: אני עושה את זה.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

אמנון כהן: אבל מה אתה מציע?

אמנון כהן: קראת את המקרים הקשים ביותר שכולנו מגנים אותם.

דב חנין: אני מדבר שתי דקות, אתה כבר קוטע אותי.

דב חנין: אני מבקש, אני מבטיח שאני אגיע למה שאני מציע.

דב חנין: תן לי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו יהודים, כמוך, חבר הכנסת דנון, חבר הכנסת מולה, חברת הכנסת סולודקין, חבר הכנסת כץ.

דב חנין: אני שואל אתכם עכשיו בצורה לגמרי לגמרי אישית, האם זה לא מזכיר לנו משהו?

דב חנין: האם זה לא מצלצל לנו מוכר מההיסטוריה שלנו?

דב חנין: ואתה אמרת, אדוני היושב-ראש, ובצדק: בצלם אלוהים ברא את כולם, בצלם אלוהים ברא את האדם.

דב חנין: האנשים האלה הם בצלם, מבקשי חיים.

דב חנין: האם הם פליטים, הם לא פליטים, מבקשי מקלט, מבקשי עבודה?

דב חנין: בטח הם מבקשי חיים.

דב חנין: הם לא באו לפה בשביל הכיף, הם מנסים לחיות יותר טוב.

דב חנין: אולי קשה להם, אולי רעב.

דב חנין: אתה מדבר, ובצדק, על משבר נוראי של יובש ובצורת באפריקה.

דב חנין: יש משטר אימים באריתריאה.

דב חנין: המון המון צרות, ברחו והגיעו לכאן.

דב חנין: עכשיו השאלה הקשה היא מה עושים?

דב חנין: כשאתם מדברים על להחזיר אפשר לחשוב שאני הקואליציה, אני הממשלה.

דב חנין: יש לכם משרד חוץ, אומר סגן שר החוץ דני אילון: אי-אפשר להחזיר אותם, לא לצפון סודן – אני לא מדבר על דרום סודן - ולא לאריתריאה.

דב חנין: זה רוב רובם של האנשים האלה.

דב חנין: בא היום משרד הפנים ואומר: אי-אפשר לתת להם עבודה.

דב חנין: בא חבר הכנסת אקוניס ואומר: מי שישכיר להם דירה ייכנס לחמש שנים מאסר.

דב חנין: מה אתם רוצים שיקרה איתם?

דב חנין: אתם בכלל הגיוניים?

דב חנין: אתם בכלל מבינים מה אתם עושים פה?

דב חנין: חבר הכנסת אמנון כהן, תאמין לי שאני יודע כל מה שאתה אמרת.

דב חנין: כמו שבאים אליך, גם באים אלי.

דב חנין: אני מסתובב בשכונות של דרום תל-אביב והמצוקה שם כמו שאתה אומר בדיוק, אני מסכים עם כל מילה שאמרת.

דב חנין: המצוקה שם היא איומה ונוראה, באמת באמת אנשים מפחדים.

דב חנין: אנשים מפחדים לצאת - - -

דני דנון: אבל החיבוק שלך ושל ארגוני שמאל מביא עוד עשרות אלפים.

דני דנון: אם מההתחלה היינו מטפלים בהם כמו שצריך וכמו עכשיו לא היו פה עשרות אלפים.

דני דנון: מי עתר לבית הממשלה נגד הגירוש של הדרום סודנים?

דני דנון: ארגוני שמאל, הם עתרו לבית משפט.

דב חנין: אנחנו הבאנו אותם, באמת.

דב חנין: אנחנו הבאנו אותם, הממשלה בראשותי השאירה את הגבול פתוח.

דב חנין: חבר הכנסת דנון, הממשלה שלך ולא הממשלה שלי השאירה את הגבול פתוח, הממשלה שלך ולא הממשלה שלי מייבאת כל שנה לישראל 32,000 עובדים זרים.

דב חנין: אתה אחראי, אתה אחראי.

דב חנין: אתה מבעיר את הבעירה, אתה עושה את המהומות ואחר כך אתה בא לבכות גם על הדם השפוך.

דני דנון: חיבקת אותם בתל-אביב.

דב חנין: אני לא חיבקתי אף אחד, אני רוצה פתרונות אמיתיים.

דני דנון: פתרון זה להחזיר אותם לאפריקה.

שלמה מולה: דני, למה אתה לא מדבר על הדלת המסתובבת של 32,000 מהגרי עבודה חוקיים ובחודש, שנה-שנתיים, הם בלתי חוקיים?

שלמה מולה: למה אתה לא מדבר על זה?

דב חנין: תעצור את זה, למה אתה מייבא אותם?

דב חנין: למה אתה מייבא עובדים זרים.

דני דנון: אני בעד להוציא את כל השוהים הבלתי חוקיים: הפיליפינים, הבולגרים, הרומנים והאפריקאיים.

דב חנין: למה אתה מייבא עובדים זרים?

דב חנין: בשביל מה?

שלמה מולה: תסביר לי למה להביא עובדים זרים.

מרינה סולודקין: אנחנו נגד כל עובדים זרים.

דב חנין: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: לפני שנתיים הייתי בסיור יחד עם חבר הכנסת כץ בוועדה שחבר הכנסת כץ עמד בראשה.

דב חנין: אנחנו הסתובבנו בדרום תל-אביב ביחד למרות שההשקפות שלנו מאוד שונות.

דב חנין: אני חושב ששנינו ראינו ביחד והבנו ביחד כמה המצוקה היא בלתי אפשרית.

דב חנין: ראינו גם את ההזנחה ברחובות ודיברנו עם תושבים ברחובות וראינו גם את האנשים שחיים שם בכל מיני מקומות מתחת לאדמה ובתנאים לא תנאים.

דב חנין: קטסטרופה מוחלטת, אין מילה אחרת לדבר הזה.

דב חנין: אין פה פתרונות קסם.

דב חנין: יש פתרונות שצריך לתת אותם.

דב חנין: אני בעד לסגור את הגבול.

דב חנין: סוגרים את הגבול, הממשלה אומרת שהיא תסגור את הגבול?

דב חנין: בבקשה, אני לא נגד.

דב חנין: אני בעד לסגור את הדלת המסתובבת.

דב חנין: אם יש פה כל כך הרבה אלפי אנשים שאי-אפשר לגרש אותם, כך אומר משרד החוץ, אי-אפשר לגרש אותם.

דב חנין: הם נמצאים פה, מה תעשה איתם?

דב חנין: הם צריכים איכשהו להתפרנס.

דב חנין: אתה לא רוצה שהם יהפכו לעבריינים, אתה לא רוצה שהם יסתובבו ברחובות וישדדו.

דב חנין: צריך לתת להם איזשהם פתרונות.

דב חנין: אני מסכים שהם לא צריכים להיות מרוכזים בדרום תל-אביב.

דב חנין: בשכונות הכי מוחלשות של הארץ זורקים את כולם.

דב חנין: מביאים באוטובוסים, פותחים את הדלת, ואומרים: יאללה, תרדו.

דני דנון: אולי הקיבוצים יקלטו אותם.

דני דנון: אפשר לחלק 200 מסתננים לכל קיבוץ.

דב חנין: אולי הקיבוצים.

דב חנין: כן, למה לא?

דב חנין: קודם כל, חבר הכנסת דנון, אני ממש לא נגד.

דב חנין: קיבוצים יקלטו ובחקלאות.

דב חנין: אגב, פגשתי את נציגי החקלאים, נציגי ענף הרפת.

דב חנין: אומרים אנשי ענף הרפת שהם מוכנים לקבל אלפים של אפריקאים.

דב חנין: להעסיק אותם אצלם, לתת להם הכשרה.

דב חנין: כאשר משרד החוץ יגיד שאפשר להחזיר אותם לפחות נתת להם משהו, הכשרת אותם בעבודת חקלאות.

דב חנין: גם החקלאות הישראלית צריכה את כוח העבודה הזה.

דב חנין: צריך לעשות פתרונות.

דב חנין: לעצור את הדלת המסתובבת, לסגור את הגבולות – זה בסדר.

דב חנין: מי שנמצא פה, צריך להתייחס אליו כאל בן-אדם.

דב חנין: לתת לו תשובות של בן-אדם ולא לזרוק סתם סיסמאות.

דב חנין: והכי חמור זה לבוא לשכונות של דרום תל-אביב ולספסר על המצוקה הנוראית של התושבים שיש שם.

דב חנין: אתם רוצים לעשות שינוי, חבר הכנסת דנון?

דב חנין: תלכו להפגין מול הבית של ראש הממשלה בקיסריה.

דב חנין: הוא אחראי, הוא הכתובת.

דב חנין: יש לכם טענות?

דב חנין: תבואו לכתובות, תדרשו פתרונות.

דב חנין: אל תבואו לתושבי דרום תל-אביב ותגידו להם להתלהם נגד האפריקאים.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת כץ, בבקשה.

יעקב כץ: ברשות, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדנו הקצינים והאנשים שמשתתפים, אני חושב שאנחנו עומדים היום בפני בעיה שהפתרון שלה, כולל הפתרון של - - -

אמנון כהן: הנושא הוא גילויי האלימות וההסתה כנגד מבקשי העבודה.

יעקב כץ: כן, כן.

יעקב כץ: אני מדבר גם על גילויי האלימות.

יעקב כץ: אם ננסה ללמוד ממה שסיפרו דב ודני, אני לא חושב שזה מעיד על הכלל.

יעקב כץ: אני חושב שרוב המסתננים הם לא פושעים ולא אלימים.

יעקב כץ: יש יחידים כאלה, אולי רבים בין היחידים.

יעקב כץ: אבל זה לא מעיד על הכלל, כמו שאני לא חושב שרוב תושבי דרום תל-אביב או שכונת התקווה הם אלימים.

יעקב כץ: זה קצת מוציא את התמונה מהקשרה.

יעקב כץ: אני חושב שבדיווחים של המשטרה שקיבלנו באופן עקבי הם דיווחו שאנחנו לא רואים אצלם יוצאת דופן.

יעקב כץ: ראינו את זה לאחרונה עכשיו יותר משום שזה בולט ומבליטים את זה.

יעקב כץ: כך גם מבליטים את הפשיעה של אלה שפעלו נגדם באלימות.

יעקב כץ: אבל זה לא מעיד על כל תושבי תל-אביב ולא על כל תושבי דרום תל-אביב.

יעקב כץ: אלימות לכשעצמה היא דבר שלילי וצריך לגנות אותה,.

יעקב כץ: ואני חושב שכולם מגנים.

יעקב כץ: הוזכרו פה השוהים הבלתי חוקיים.

יעקב כץ: כשגמרתי לעבוד כיושב-ראש הוועדה לבעיית העובדים הזרים המלצתי באמת לגבי מדינת ישראל - אני לא מדבר כרגע על החקלאות, אבל כשמדובר לגבי הפיליפינים ששם זה לא מוגבל – להעלות את המשכורות.

יעקב כץ: יש עדיין 65,000 - 70,000 עובדים ישראלים אם היו נותנים משכורות נכונות ובריאות לעובדים הישראלים אז היינו כמו שהיה פעם וכמו שיהיה לעתיד.

שלמה מולה: נכון, עבודה עברית.

יעקב כץ: כי אם פתאום מאיזושהי סיבה הפיליפינים לא יסכימו לשלוח פיליפינים האם לא יהיו עובדים?

יעקב כץ: פשוט ניתן יותר כסף לעובדים ישראלים, במקום 65,000 – 70,000 עובדים ישראלים יהיו לנו 120,000 שעובדים.

מרינה סולודקין: כך גם בחקלאות, לפתוח בתי-ספר חקלאיים.

יעקב כץ: זה היה הפתרון עליו שאני הצבעתי.

יעקב כץ: אבל כמו שאתם יודעים, אני אפילו על שכונת האולפנה לא יכול להגן, ואת מדינת ישראל אני לא מנהל.

יעקב כץ: אני אמרתי את דעתי ואני רוצה שתדעו אותה בצורה מוחלטת.

יעקב כץ: אני חושב שצריך לפתור את הבעיה אבל מיניי וביי.

יעקב כץ: אני מאוד מכבד את דעותיו של דב ואני גם יכול להבין אותן.

יעקב כץ: אבל יש לו את הפילוסופיה ואת האמונה שלו והוא חי איתה ביושר ואפשר לכבד אותה.

יעקב כץ: הוא אומר שהיסוד הוא שצריך לתת לאדם, אם הוא נמצא אצלנו והוא הגיע אלינו, גם אכילה, גם שתייה וגם שינה, ולנהוג בו בכבוד כי הוא ייצור אדם.

יעקב כץ: בשונה ממנו, ופה אני חולק עליו, אני אמרתי שאם ניתן לכולם עבודה אז באמת כל אפריקה יגיעו לפה וכל הפיליפינים יגיעו לפה וכל אסיה תגיע כי ארץ-ישראל היא ארץ זבת חלב ודבש.

יעקב כץ: אני נגד אירוע אלים.

יעקב כץ: אני אמרתי שצריך להגדיל את המתקנים, את המתקן שבונים בסהרונים ושהוא מתקן מסודר כמו שאמר אתמול יואל - - - שהיה איתי בסיירת "שקד".

יעקב כץ: בשום פנים ואופן לא להוציא אנשים בכוח.

יעקב כץ: להאכיל אותם, להשקות אותם, לתת להם אוכל ושינה, כדורגל, כדורסל, מסי וברצלונה כמה שהם רוצים.

יעקב כץ: ההערכה שלי היא שכיוון שאדם לעמל יולד, אדם יאכל, ישתה, יעשה בטן-גב, בטן-גב חודש, חודשיים, שלושה וארבעה ואז הוא בעצמו יגיד: תנו לי מענק של אלף-אלפיים יורו ואני חוזר חזרה במצרים.

יעקב כץ: אני לא רוצה כל החיים שלי לאכול ולשתות מבלי לעבוד.

יעקב כץ: אדם לעמל יולד.

יעקב כץ: צריך לתת אוכל, שינה, שתייה.

יעקב כץ: זה יעלה לנו יותר זול.

אמנון כהן: אבל זה מה שבונים עכשיו.

יעקב כץ: הלוא בזמנו הבאתי את חוק הגדר שלוש פעמים לכנסת.

יעקב כץ: הוא לא עבר, אבל עשו.

יעקב כץ: אחר כך הבאנו את מתקני השהייה והאשימו אותו בגזענות.

יעקב כץ: אני אמרתי מתקן שהייה פתוח בלי חומות ובלי גדרות.

יעקב כץ: אמרתי שאם להעניש אז להעניש את המעסיקים.

יעקב כץ: אני בטוח לגבי חמש שנים, אפשר לתת גם קנסות.

יעקב כץ: לא צריך לזרוק אותם לחמש שנים.

יעקב כץ: אפשר לתת קנס של 300,000 – 400,000 קנס.

יעקב כץ: לא צריך חמש שנים, זו הגזמה במובן של המלחמה.

יעקב כץ: צריך לדאוג שהאדם שמגיע לפה יאכל, ישתה, יישן, יחיה.

יעקב כץ: אני מבטיח לכם שאם אנשים ילכו לעיר הפתוחה ולא יכלו לקבל פה עבודה אז הם יהיו חודש, חודשיים, שלושה וארבעה.

יעקב כץ: הם יבקשו בעצמם את המענק.

יעקב כץ: לא צריך בכוח להעלות אותם על מטוס.

יעקב כץ: דני, הם יעלו לבד על המטוס.

יעקב כץ: ייקחו את האלף יורו ויגידו תודה רבה על הביקור, על האוכל.

יעקב כץ: אף אחד לא אוהב לשבת, לאכול, לשתות ולישון כל היום מבלי לעבוד.

יעקב כץ: זה בלתי אפשרי גם לאדם שבא מאפריקה.

יעקב כץ: גם הוא ייצור אנוש, הוא גם בן-אדם.

יעקב כץ: לכן, אמרתי שאני נגד גירוש ונגד בהוצאה בכוח לשום מקום, גם לא לדרום סודן.

יעקב כץ: אם היינו מחזיקים אותם היום שלושה-ארבעה-חמישה חודשים בצורה כזאת הייתם רואים שכולם עומדים בתור לקבל את הכסף ולחזור בחזרה לארץ מוצאם.

יעקב כץ: אגב, את הדבר הזה אני מהיום הראשון.

יעקב כץ: אני דבק בעמדתי.

יעקב כץ: אני אמרתי את זה לדב חנין מהרגע הראשון.

יעקב כץ: בכל נאומי אמרתי את השיטה הזאת.

יעקב כץ: אני אמרתי בלי גזרות, רק אוכל, שתייה ולינה בלי עבודה.

יעקב כץ: אם לא תהיה עבודה הם לא יגיעו לפה, ואז גם לא תהיה אלימות.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: הוועדה הזאת קיבלה על עצמה להעביר את החוק בשלוש קריאות ועשינו מאמצים עליונים להעביר את זה.

אמנון כהן: אני יודע שהמתקן עומד לקום.

אמנון כהן: זה לוקח זמן, זה תהליכים.

שלמה מולה: חבר הכנסת כץ, אני מבין מה שאתה אומר.

שלמה מולה: מה דעתך לגבי אלה שיוגדרו כפליטים?

יעקב כץ: אין על זה ויכוח.

יעקב כץ: אני איתך לגמרי.

אמנון כהן: נציג השלטון המקומי, בבקשה.

פיני קבלו: בוקר טוב לכולם.

פיני קבלו: אני באמת נמצא כבר הרבה זמן בכנסת ואני מלווה את ההליך הזה של העובדים הזרים.

פיני קבלו: ועדות רבות התכנסו, וחבר כנסת כץ היה גם יושב-ראש ועדה.

פיני קבלו: גם סיירנו, וראשי רשויות באו והביעו את עמדתם ואת זעקתם.

פיני קבלו: לצערנו, חלק מראשי הרשויות הפכו להיות שק חבטות כי המדינה היא שהשאירה את הגדר פתוחה וכך הגיעו לערד, לבאר-שבע, לתל-אביב ולכל השכונות האחרות.

פיני קבלו: חלק מהמאבק היום הוא לא רק נגד המדינה אלא נגד ראשי רשויות: ראש עיריית תל-אביב, ערד.

דני דנון: פיני, אבל הרבה מראשי הרשויות מעסיקים חברות כוח-אדם שמעסיקות את המסתננים.

פיני קבלו: אני לא יודע על כך, אני יודע שזה עלה באחת הוועדה.

פיני קבלו: הדברים נאמרו.

פיני קבלו: יצא גם חוזר מנכ"ל, יצא חוזר שלנו, שבו אנחנו הודענו להפסיק את העניין הזה.

פיני קבלו: אנחנו העברנו את זה הלאה מאחר וזה עלה כאן בוועדה.

פיני קבלו: כראשי רשויות אנחנו אמרנו את זה בכל הוועדות.

פיני קבלו: ראשי הרשויות ליוו את כל הוועדות במשך ארבע השנים האחרונות, החל מראש עיריית אילת שבה התחילה הבעיה, ונציגים של עיריית תל-אביב, והיום אלו גם נציגים של עיריית ערד.

פיני קבלו: בסופו של דבר, זה תופס היום בכל מקום בארץ.

פיני קבלו: מה שקורה זה שהם נמצאים בתוך הערים כאשר העיריות נושאות בחלק גדול מהבעיות שלהם, אם זה בעיות חברתיות, בעיות תברואה, בעיות גני ילדים, בתי-ספר, והרשויות האלה אפילו לא ממומנות בשקל אחד מצד המדינה לגבי אותם עובדים ששוהים כאן.

פיני קבלו: ולכן, יש כאן זעקה לא קטנה של ראשי הרשויות.

פיני קבלו: בידי יש מכתב של יו"ר מרכז השלטון המקומי שלמה בוחבוט שפונה לשר אל ישי וזועק את זעקת הרשויות בכדי שיתנו לזה פתרון תקציבי.

פיני קבלו: כל עוד המדינה מתמהמהת ולא יודעת איך להוציא, כן להוציא, בסופו של דבר לרשויות אין דעה איך לפעול בעניין הזה מלבד שהמדינה.

אמנון כהן: פיני, תעדכן את הוועדה.

אמנון כהן: ברמה של השלטון המקומי, האם ידוע לך האם הרשויות שיש להן קבוצה גדולה של מסתננים מקבלות תוספת תקציב מבחינת השהייה של אותם אנשים?

אמנון כהן: הרי זו קריסה של מערכות בתוך אותה עיר ובאזור מסוים, מערכות כמו: ביוב, אשפה, בריאות, קופות החולים, בתי-חולים באותו אזור, בתי-ספר, כל נושא הרווחה.

אמנון כהן: האם אתם מקבלים איזשהו שיפוי?

פיני קבלו: לא.

פיני קבלו: אין תקציב, אין שיפוי.

פיני קבלו: אין סעיף כזה בכלל.

פיני קבלו: יש בידי מכתב של יו"ר מרכז השלטון המקומי שמפנה את זה לשר והוא כותב את זה שחור על גבי לבן.

אמנון כהן: זה ממשלה, לא שר.

אמנון כהן: כל משרד ממשלתי אם זה חינוך, רווחה ובריאות, ביטחון הפנים.

פיני קבלו: לא ניתנים.

פיני קבלו: אני מניח שנמצא פה נציג משרד העבודה והרווחה, ואם הוא יודע על איזשהם תקציבים שמועברים לעיריות מסוימות בנושא רווחה.

פיני קבלו: לא מועברים בעניין הזה.

פיני קבלו: עיריית תל-אביב נושאת את זה כבר כמעט כל שנה בתקציב, כ-6 – 7 מיליון שקל.

פיני קבלו: אין לה ברירה, היא צריכה להתמודד עם הבעיה.

פיני קבלו: ראש העיר מותקף בהפגנות, אבל אין לו שום פתרון לעניין.

מיכאל בן-ארי: - - - זה שהוא עושה מרפאת פליטים בדרום תל-אביב שיעשה את זה בשוסטר ברמת אביב.

מיכאל בן-ארי: למה הוא עושה את זה בדרום תל-אביב?

מיכאל בן-ארי: חוץ מזה, מי אמר שהם פליטים?

מיכאל בן-ארי: הוא כותב מרפאת פליטים בדרום תל-אביב?

מיכאל בן-ארי: שיעשה את זה במקומות אחרים.

מיכאל בן-ארי: ההאשמות כלפי ראש העיר – תאמין לי, הוא לקח אותן בזכות.

פיני קבלו: אני רוצה שתבין שהם מתרכזים באותם יישובים שבהם ניתן להשיג שכר דירה בזול.

פיני קבלו: הם לא יכולים להשיג שכר דירה באקירוב ולא במקום אחר, ולכן הם הולכים לשכונות באותם מקומות שבהם - - -

אריה ביבי: אבל גם לכתוב מרפאת פליטים זה לא נכון.

פיני קבלו: הבעיה היא של הנהגת הרשויות המקומיות.

פיני קבלו: זה הגיע אליהם והם מותקפים היום.

פיני קבלו: הם מתמודדים עם הבעיה, אין להם שום דרך אחרת.

פיני קבלו: אם ילד חולה במחלה מסוימת, ושמעתי גם את מנהל בית-חולים איכילוב בתל-אביב ששם הם מחזיקים גם מיטות במקום לתת למיטות אחרות.

פיני קבלו: לכן, הבעיה נמצאת בתוך העיריות.

פיני קבלו: אנחנו זועקים את הזעקה הזאת כמו כל אחד אחר.

פיני קבלו: אבל היא נמצאת אצלנו, אצל השלטון המוניציפאלי.

פיני קבלו: אנחנו מבקשים באמת עד שיימצא פתרון שיינתן לזה תקציב.

פיני קבלו: אנחנו נעלה בקשה לדיון בוועדת הכספים שיימצא פתרון כספי לכל העלויות בהן אנחנו נושאים.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת אריה ביבי, בבקשה.

אריה ביבי: אדוני, יש אמרה רומנית האומרת: הבית נשרף והסבתא מסתרקת.

אריה ביבי: אנחנו מדברים כאילו שאנחנו חיים בשוויץ.

אריה ביבי: אני רוצה להגיד לכם שגם בשוויץ, גם בפורטוגל – ודיברתי עם שגריר פורטוגל, ואני פוגש אותו גם היום – גם בצרפת, גם בספרד, גם בגרמניה, נתקלים בבעיות האלה וקשה להם מאוד שם.

אריה ביבי: מישהו זרק שטות ואמר: צריך לתת להם לעבוד.

אריה ביבי: זאת שטות אחת גדולה כי ברגע שהם עובדים הם לוקחים את הכסף הזה, מעבירים אותו.

אריה ביבי: יש 400,000 בדווים בסיני שזאת העבודה שלהם, ואם מישהו לא יודע אז שילך, יחקור ויבדוק.

אריה ביבי: היום זו העבודה מספר אחד שלהם.

אריה ביבי: ומי שחשב שהם כבר הולכים ברגל זה גם כן שקר אחד גדול.

אריה ביבי: הם מגיעים שני קילומטר מהגבול ברכבים ומשני הקילומטרים האלה הם הולכים שניים-שלושה קילומטר, לא יותר.

אריה ביבי: נגמרו ההליכות, את זה גם כן צריכים לדעת.

אריה ביבי: עוד דבר אחד שאמרתי אותו בכנסת ואני אומר אותו עוד הפעם.

אריה ביבי: יש בין שניים לשלושה פליטים.

אריה ביבי: זה שניים וזה שלושה, זה הכול.

אריה ביבי: לפי חוק אמנת ז'נבה פליט הוא : כל אדם שנרדף בארצו על רקע פוליטי או על רקע אחר, לא על רקע פלילי – זה פליט.

אריה ביבי: פליט שמגיע לגבולות ישראל או מגיע לגבולות מדינה נכנס דרך הגבולות המותרים עם דרכון, ואז הוא מקבל תעודת פליט.

אריה ביבי: מצרים התחילה בנושא הזה והיא התחילה בהתחלה לחלק תעודות פליט והיא הפסיקה.

אריה ביבי: כל היתר הם לא פליטים, הם מבקשי עבודה.

אריה ביבי: כי אם אתה עובר גבול אחד אתה פליט באותה ארץ, ואם אתה עובר עוד גבול אתה כבר לא פליט כי ממצרים לכאן הם כבר לא פליטים.

אריה ביבי: הם מבקשי עבודה.

אריה ביבי: אני דיברתי ואני שמח שהממשלה קיבלה את נושא מתקן האוהלים.

אריה ביבי: יש להקים מתקן אוהלים של 20 – 30 אלף.

אריה ביבי: אני גרתי באוהל כשבאתי לישראל.

אריה ביבי: גרתי במעברת עמישב בשנת חמישים.

דני דנון: גם גאידמק בנה עיר אוהלים.

דני דנון: אף אחד לא התלונן על תושבי הצפון שגרו באוהלים.

דני דנון: אפשר לגור באוהלים בתנאים טובים מאוד.

דני דנון: לגור באוהל זה לא רע לפעמים.

אריה ביבי: כחייל בצנחנים במדינת ישראל גרתי באוהל סיירים שלוש שנים.

אמנון כהן: חבר הכנסת ביבי, הנושא בו אנחנו דנים עכשיו הוא בעקבות דיון שהיה במליאה: גילויי האלימות וההסתה כנגד מבקשי העבודה.

אריה ביבי: אני אגיע לזה.

אריה ביבי: אני חושב שבכדי לחסום את כל נושא האלימות צריך פשוט לקחת אותם, את כולם, ללא יוצא מהכלל, לאסוף אותם ולהעביר אותם למתקני אוהלים, אני לא קורא לזה מחנות.

אריה ביבי: מתקני אוהלים שכאלה אפשר לעשות בחודש, לא צריך שנים, ואז אין לך שום בעיה.

אריה ביבי: בפעם הקודמת דיברתי על מחלות ומישהו אמר לי: לא, אין דבר כזה.

אריה ביבי: תשאלו את פרופ' ברבש, תשאלו את כל יתר מנהלי בתי-החולים.

אריה ביבי: בית-חולים איכילוב הפסיד מכספו 20 מיליון שקל.

אריה ביבי: אם אתה אוסף ושם אותם במתקני אוהלים אין לך בעיה.

אריה ביבי: קח את כל 60,000 ושים אותם במתקני אוהלים.

אריה ביבי: אני מוכן לתת עבודה לשניים-שלושה פליטים, זה הכול.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: רציתי לשמוע את נציג משרד' החוץ.

אמנון כהן: אנחנו הזמנו אותם, האם מישהו נמצא?

אמנון כהן: ממשרד החוץ נמסר לוועדה שהם נמצאים ביום כיף.

קריאות: איפה באפריקה?

קריאות: בטח בסודן.

קריאות: תגיד להם שאנחנו בשנת כיף.

קריאות: הם ביום כיף, אנחנו בשנת כיף.

קריאות: תגנה את זה.

אמנון כהן: בטח שאני מגנה.

אמנון כהן: הוועדה תכתוב מכתב.

אמנון כהן: מנהלת הוועדה, אני מבקש - - -

מיכאל בן-ארי: יום כיף?

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אתה צוחק איתנו?

אמנון כהן: לא.

קריאה: למה?

קריאה: מותר להם.

קריאה: שישלחו נציג.

אמנון כהן: אנחנו דנים פה בנושא חשוב והם נמצאים ביום כיף.

מיכאל בן-ארי: בשבת נחים, מה יום כיף?

מיכאל בן-ארי: זה לא יאומן, אני לא מצליח להבין.

מיכאל בן-ארי: באמצע העבודה סוגרים?

מיכאל בן-ארי: גם אני רוצה יום כיף.

אמנון כהן: הוועדה פונה לשר החוץ של מדינת ישראל, וקודם כל היא מגנה את זה שלא נשלח נציג רשמי לוועדה לתת דיווח לוועדה על כל מה שקורה ברמה הדיפלומטית בנושא המסתננים.

אמנון כהן: אנחנו צריכים להחזיר אותם בבטחה למדינת מוצאם או למדינה אחרת.

אמנון כהן: בכל מקרה, הוועדה מבקשת שמשרד החוץ ייתן דיווח לוועדה לגבי אותן יוזמות או הסכמים שמתגבשים לגבי הוצאתם של אותם מסתננים או לארץ מוצאם או לאותו מקום בו לא נשקפת סכנה לחייהם.

אמנון כהן: אם הנושא יהיה חסוי אז תתכנס ועדת המשנה שלנו שהיא ועדה חסויה ובה נוכל לדון בנושא הזה בכל מקרה.

אמנון כהן: הוועדה רוצה לדעת איזה יוזמות, חוץ מיום הכיף שיש להם, יש להם לטיפול בנושא הזה.

אמנון כהן: אנחנו עוברים לחבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל בן-ארי: רבותי, השאלה שאנחנו צריכים לדון בה היא לא שאלה של הסתה.

אמנון כהן: לא, אתה יודע מה נושא הדיון היום.

אמנון כהן: נושא הדיון היום הוא גילויי האלימות וההסתה כנגד מבקשי העבודה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אתם יודעים שהכול עניין של כותרת.

אמנון כהן: לא, זה היה במליאה.

אמנון כהן: אתה דיברת שם.

מיכאל בן-ארי: הייתי שם.

מיכאל בן-ארי: הכול עניין של כותרת, מי מצליח להשיג את הכותרת.

מיכאל בן-ארי: כרגע אני לא אתפלסף על זה כי יכולתי להביא כותרת הפוכה לחלוטין וזה לא העניין.

מיכאל בן-ארי: השאלה המרכזית היא האם מותר למדינת ישראל להגן על נכסיה, להגן על הישגיה, זאת השאלה שעומדת כרגע על השולחן.

מיכאל בן-ארי: מנסים למשוך את זה לכל מיני כיוונים אחרים.

מיכאל בן-ארי: אני שמעתי קודם בדרך וזלגו עיניי דמעות בגלל התיאורים של התקיפה שאני פוסל אותם מכל וכל ואני נגדה.

מיכאל בן-ארי: כשאני פעלתי כדי להעלות את נושא המסתננים לסדר-היום, כמו אחרים שפעלו, אז עשיתי את זה בצורה כזאת שאף אחד מהם לא נפגע כהוא זה.

מיכאל בן-ארי: להיפך, עשיתי למסתננים יום כיף, כולל בגד ים חדש, כולל דמי כיס, כולל בריכה.

שלמה מולה: אתה מתעסק במעשי קרקס.

שלמה מולה: אתה עושה צחוק מבני אדם?

שלמה מולה: באמת, תהיה קצת יותר רציני, תהיה יותר רציני.

מיכאל בן-ארי: עוד דבר למדתי על אנשי השמאל.

מיכאל בן-ארי: לא חשוב מה אני אעשה, יגידו שאני באתי לשכונת התקווה כדי לנצל אותם.

שלמה מולה: אגב, בהפגנה שאתה השתתפת כמעט עשו לינץ' על אתיופי בגלל שהוא שחור.

שלמה מולה: אתה פורח מהכהניזם שלך.

מיכאל בן-ארי: רבותי, בואו נשים דברים על השולחן.

מיכאל בן-ארי: שלמה יקירי, אתה יודע שאני מכבד אותך.

שלמה מולה: אני גם מכבד אותך, אבל לא מכבד את דעותיך.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שהדברים הם גם הפוכים למרות שהרבה פעמים אני גם מכבד את דעותיך.

מיכאל בן-ארי: מכל מקום, זו השיטה.

מיכאל בן-ארי: לא חשוב מה נעשה, מה שאנחנו עושים זה פסול.

אריה ביבי: אתה שכרת משרד מבחינה נדל"נית שם כי היום קשה להשיג.

מיכאל בן-ארי: כן.

מיכאל בן-ארי: אני חייב לחזור לעניין.

מיכאל בן-ארי: אומרים אלימות וזה.

מיכאל בן-ארי: אני עשיתי דבר ויכול להיות שהוא לא מצא חן.

מיכאל בן-ארי: סוכן שחקנים אחד אמר שם: זאת פרובוקציה.

מיכאל בן-ארי: אתם יכולים לראות את זה ביוטיוב.

מיכאל בן-ארי: למה פרובוקציה?

מיכאל בן-ארי: אני לא הכרחתי אף אחד.

מיכאל בן-ארי: מי שרצה עלה לאוטובוס.

מיכאל בן-ארי: אגב, אני דאגתי לאחרון שבהם שרוצה לחזור לשכונת התקווה או לדרום תל-אביב, והבאתי לו את האוטובוס לחזרה כדי שהוא יחזור למקום ממנו הוא בא.

מיכאל בן-ארי: היה מישהו שאמר לי: תיקח אותם, אל תחזיר אותם.

יעקב כץ: מה עשית?

יעקב כץ: הם לא יודעים מה עשית.

מיכאל בן-ארי: עשיתי דבר מאוד מאוד מפורסם ומאוד פשוט.

מיכאל בן-ארי: הבאתי אותם לבריכת גורדון בתל-אביב, הבריכה שכל האנשים היפים של תל-אביב באים לשחות בה.

אמנון כהן: מי שילם עבור הכניסה?

אמנון כהן: האם יש לך כסף?

מיכאל בן-ארי: אני שילמתי הכול, הכול על חשבוני.

מיכאל בן-ארי: יש לי כסף ואם אתה רוצה שאני אשלם עליך אני יכול.

מיכאל בן-ארי: אין שום בעיה, וגם בגד ים אקסקלוסיבי ממחנה יהודה.

אמנון כהן: עליי לא צריך.

אמנון כהן: וארוחת צהרים?

מיכאל בן-ארי: הסתפקנו בארטיקים.

מיכאל בן-ארי: יום הכיף כולל ארטיקים, לא כולל ארוחת צהריים.

שלמה מולה: מיכאל, אתה "מתפדח" על מדינת ישראל, בדיחה על חשבונה של מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: לא, לא.

מיכאל בן-ארי: אבל מה קרה שם?

מיכאל בן-ארי: באנו והאיש בכניסה אומר לנו: מה זה פה?

מיכאל בן-ארי: מה זה מה זה פה?

מיכאל בן-ארי: איך אמר להם העוזר שלי איתמר בן-גביר?

מיכאל בן-ארי: הוא אמר: אם זכויות אדם לסודנים אז גם בבריכת גורדון.

מיכאל בן-ארי: בואו נלך עם זה עד הסוף.

מיכאל בן-ארי: הוא אמר: אני מבקש בלי אלימות.

מיכאל בן-ארי: ואז לא היתה להם ברירה והוא קנה להם כרטיסים.

מיכאל בן-ארי: אני נתתי להם בגדי ים כי אמרתי להם שזה לא מקובל לשחות עם תחתונים בבריכת גורדון, צריך לשחות עם בגדי ים.

מיכאל בן-ארי: קנינו להם בגדי ים חדשים, לא משומשים.

מיכאל בן-ארי: ארגוני השמאל שמביאים להם בגדים מביאים כל מיני ירושות.

מיכאל בן-ארי: אני קניתי חדשים והבאתי להם עם שקית הניילון.

מיכאל בן-ארי: כיבדתי אותם, הבאתי אותם למקום והם נכנסו.

מיכאל בן-ארי: ואז לאנשים יפה הנפש לא היתה ברירה.

מיכאל בן-ארי: היתה שם איזה שמאלנית אחת ואמרה: זה פרובוקציה.

מיכאל בן-ארי: למה פרובוקציה?

מיכאל בן-ארי: תקבלי אותם, תחבקי אותם, תכניסי אותם עכשיו.

מיכאל בן-ארי: לא נתנו להם להיכנס לבריכת השחיינים.

מיכאל בן-ארי: אחרי ויכוחים נתנו להם להיכנס לבריכת השכשוך.

נחמן שי: אולי תסביר למה התכוונת.

מיכאל בן-ארי: אחרי שסיפרנו את הסיפור אני אסביר בדיוק למה התכוונתי.

נחמן שי: השתמשת באנשים, ביזית אותם.

מיכאל בן-ארי: אתה ביזית אותם, אתה ביזית אותם.

נחמן שי: לא, אני לא ביזיתי אותם.

נחמן שי: אתה הבאת אותם למקום וידעת שהם יידחו.

מיכאל בן-ארי: אני רציתי לבחון אותך.

מיכאל בן-ארי: - - - גם כלפיך.

מיכאל בן-ארי: אתה מביא אותם למקום שאתה יודע שתהיה כלפיהם אלימות?

מיכאל בן-ארי: רבותי, מי שהתבזה פה הם אנשי זכויות האדם כביכול.

מיכאל בן-ארי: הם התבזו.

מיכאל בן-ארי: עשיתי להם מבחן קטן.

מיכאל בן-ארי: אני עמדתי בכל המבחנים ואני ידעתי שאני אעמוד כי אוי ואבוי לי אם הייתי פוגע טיפ טיפה בכבודם.

שלמה מולה: שונאי יהודים עשו הרבה ניסויים על יהודים.

שלמה מולה: אתה עושה ניסויים על בני אדם, תתבייש לך.

שלמה מולה: בושה וחרפה.

שלמה מולה: אתה עושה ניסויים על בני אדם.

מיכאל בן-ארי: נכון, זה לא מוצא חן בעיניכם.

שלמה מולה: ממש.

שלמה מולה: אבל לא אתה הבעיה.

מיכאל בן-ארי: כמו שאמרתי קודם לידידי חבר הכנסת מולה, השאלה המרכזית פה היא זכותה של המדינה להגן על קיומה, להגן על נכסיה.

שלמה מולה: בושה וחרפה.

מיכאל בן-ארי: אתה יכול - - - כי כנראה מי ששולח אותך לכאן ומי שמממן אותך או מי שמממן את האנשים האלה, אולי לא אותך, זה מי שמעוניין בחיסולה של המדינה.

מיכאל בן-ארי: משתמשים פה בסוג של שיח ליברלי כביכול.

שלמה מולה: מי מממן אותי?

מיכאל בן-ארי: לא אותך, אחרים שפועלים שם להיתרי שהייה ואזרחות.

מיכאל בן-ארי: הם אומרים אם את זה בצורה מפורשת – אזרחות.

מיכאל בן-ארי: אגב, למה לא מחזירים לארצם את הפליטים הוויטנאמים אותם קיבל בגין?

מיכאל בן-ארי: הכול שקט שם.

מיכאל בן-ארי: יש להם ארץ, יש להם מולדת.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שצריך להחזיר אותם, בוודאי.

מיכאל בן-ארי: מכל אפריקה הגיעו לפה, סודנים אריתראים, סומלים וקונגים.

מיכאל בן-ארי: אגב, גם סינים.

אמנון כהן: מה אתה מציע כלפי האלימות נגדם?

מיכאל בן-ארי: יושב-ראש האיחוד הלאומי אמר את הדברים הנכונים עוד בהיותו יושב-ראש הוועדה לעובדים זרים.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להציע הצעת החלטה שראש הממשלה ימנה את מיכאל בן-ארי לממונה על ענייני המסתננים.

שלמה מולה: פתרנו את בעיית המסתננים.

מיכאל בן-ארי: להם יש זכויות אדם, לי אין זכות דיבור?

שלמה מולה: לא, אנחנו רוצים לתת לך שדרוג שתהיה ממונה על המגורשים, על זכויות האדם של המסתננים.

מיכאל בן-ארי: סליחה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: תן בבקשה לדבר.

מיכאל בן-ארי: מה זה הפשיזם הזה?

מיכאל בן-ארי: הפשיזם שלכם, תפסיקו עם זה.

מיכאל בן-ארי: תנו לאחרים לדבר, קצת פלורליסטיות.

מיכאל בן-ארי: מכל מקום, צריך לנטרל את המגנט.

מיכאל בן-ארי: המגנט הוא ההטבות והמגנט הוא העבודה.

מיכאל בן-ארי: זה דבר שצריך לנטרל אותו.

מיכאל בן-ארי: אני מאוד מצטער, ואני שוב פעם רוצה להגיד דברים נגד המפכ"ל שבמקום למלא את עבודתו דיבר על כך שצריך לתת להם עבודה.

מיכאל בן-ארי: עבודה זה לא עוד 10,000 זה עוד 100,000.

מיכאל בן-ארי: צודק חבר הכנסת כץ, גדר לא תעזור כי ברגע שהפיתוי הוא פיתוי.

מיכאל בן-ארי: הם יטפסו על הגדר, מה תעשה להם?

מיכאל בן-ארי: האם תירה בהם?

מיכאל בן-ארי: לכן, צריך לנטרל את המגנט.

מיכאל בן-ארי: המשחק הזה שבו עצרו עכשיו שמונה לא מרשים אף אחד.

מיכאל בן-ארי: תוך כדי שעצרו שמונה נכנסו שמונים.

מיכאל בן-ארי: צריך פה פעולה נמרצת, להכריז על מצב חירום במדינת ישראל, לאסוף אותם ולהכניס אותם - תקראו לזה איך שתקראו לזה – למקום שבו הם לא יצאו לכל מדינת ישראל, למקום אחד סגור ומשם הביתה, הביתה, הביתה.

מיכאל בן-ארי: שום שואה ושום בלבול שכל.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת אמסלם, בבקשה.

אמנון כהן: לא?

אמנון כהן: נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: בסיפור הזה אין צדק מוחלט לאף אחד.

נחמן שי: חמורה היא באמת העובדה ש-60,000 ויותר האנשים האלה נכנסו לנו מתחת לבטן וזאת למרות שראינו את זה קורה.

נחמן שי: למחדל הזה שותפים רבים, בראש ובראשונה הממשלה וזרועותיה השונות.

נחמן שי: כל אחד ניסה לרחוץ בניקיון כפיו, כל אחד אמר: זה לא אנחנו.

נחמן שי: פעם זה החיילים הקצינים שאמרו, ובצדק, הם לא קיבלו הוראה אחרת.

נחמן שי: פעם אחרת זו המשטרה שקיבלה אותם לידיהם, פעם שלישית זה שירות בתי הסוהר.

נחמן שי: כל אחד אמר:

נחמן שי: אנחנו רק עושים את מה שאמרו לנו לעשות.

נחמן שי: הם לא אשמים כי מקבלי ההחלטות במדינת ישראל לא ידעו להתמודד עם הבעיה הזאת.

נחמן שי: גם כאשר ניגשו לגדר עשו את זה באיטיות גדולה מאוד.

נחמן שי: אנחנו זוכרים את ההתנגדות שהיתה לגדר, זה לא משהו שהסכימו עליו מהיום הראשון.

נחמן שי: רק עכשיו זה נעשה דחוף.

נחמן שי: אגב, זה נעשה דחוף בגלל שינוי המצב הביטחוני בסיני יותר מאשר בגלל המסתננים האלה.

נחמן שי: זה מה שעשה בסוף את הלחץ הסופי.

נחמן שי: אני מאמין שאפשר יהיה למצוא פתרון כזה או אחר ולא יישארו פה 60,000.

נחמן שי: יתחילו להוציא אותם ויצאו.

נחמן שי: חלק כבר יצאו אולי בכוחות עצמם אם הם יוכלו וחלק יחדלו מלבוא.

נחמן שי: התופעה הזאת תיעצר.

נחמן שי: היא תיעצר כי הגדר כן תעצור אותם.

נחמן שי: המסר יעבור חזרה למדינות האם.

מיכאל בן-ארי: איזה מסר יעבור?

נחמן שי: המסר הוא שאי-אפשר להיכנס לישראל.

נחמן שי: זה יעבור, אני מניח שעכשיו זה ייעצר.

נחמן שי: שינוי בדפוסי ההתנהגות עכשיו הוא נכון.

נחמן שי: הוא נכון לעצור אותם, הוא נכון לכלוא אותם, והוא נכון לנסות ולהחזיר אותם.

נחמן שי: חלק יחזרו כך, חלק יחזרו אחרת.

נחמן שי: התופעה הזאת לא תישאר בהיקף הזה, היא תקטן.

נחמן שי: יכול להיות שהיא לא תיעלם לחלוטין.

נחמן שי: קשה לי לראות שאנשים ייכנסו, ודאי לא בהיקפים האלה.

נחמן שי: אבל אני עכשיו מוטרד מההשלכות העתידיות של זה.

נחמן שי: אני מוטרד מזה שהשד יצא מהבקבוק, השד של הגזענות יצא מהבקבוק בחברה הישראלית שעברה ועוברת תהליכים קשים מאוד וארוכים של ללמוד לקבל את האחר והשונה.

נחמן שי: יושב פה ידידי הטוב שלמה מולה שמוצא את עצמו ואת חבריו האתיופים נופלים לאותה קטגוריה שלך עכשיו, אדון בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: אני חייב להגיד לך שמי שהיה בקליטת יהדות אתיופיה זה אני ולא אתה.

מיכאל בן-ארי: בוא נשים דברים על השולחן.

מיכאל בן-ארי: כשאני השתחררתי ממלחמת לבנון אני הייתי בקליטת יהדות אתיופיה, במרכזי הקליטה.

מיכאל בן-ארי: אותך לא ראיתי שם אז אל תדבר על גזענות.

מיכאל בן-ארי: האתיופים הם אחים שלי, קיבלנו אותם.

מיכאל בן-ארי: מי שעושה עכשיו נזק ליהדות אתיופיה זה מי שמקבל פה את המסתננים, זה מי שעושה נזק.

נחמן שי: אתה תופתע מהמעורבות שלי בנושא הזה של יהדות אתיופיה לכל אורך פס הקליטה שלהם, מהטסתם במבצע שלמה ועד הגעתם ארצה, וכן הלאה.

נחמן שי: אני באמת לא רוצה לחלק פה ציונים, אבל לא זו הנקודה.

מיכאל בן-ארי: אל תחלק לי ציונים בעניין הזה כי גם לי יש חלק בזה.

נחמן שי: לא.

נחמן שי: אנחנו התרנו במידה מסוימת גם את דמם של חברינו שעלו מאתיופיה.

מיכאל בן-ארי: מי שהביא את המסתננים.

נחמן שי: ברגע שצבענו את האויב בצבע שחור אז כל אחד מאיתנו שגוון עורו שחום נכנס לקו האש.

נחמן שי: עכשיו כולם כאלה כי אנחנו כבר לא יודעים להפריד.

נחמן שי: אם אנחנו לא יודעים להפריד אז גם הציבור הרחב לא יודע להפריד.

נחמן שי: זה שחלק שמים כיפה על הראש וחלק לא שמים על כיפה על הראש זה כבר לא סימן, כי גם הסודנים והסומלים והקונגים ילמדו שכיפה משחררת.

נחמן שי: זה יותר גרוע, זה איך אנחנו מחנכים את עצמנו ואת הילדים שלנו לקבל את האחר והשונה.

נחמן שי: העולם הזה בו אנחנו חיים הוא עולה שונה, הוא עולם מגוון.

נחמן שי: הוא לא עולם לבן כולו, הוא כבר לא עולם לבן.

מיכאל בן-ארי: ידידי היקר, גם אני לא לבן.

מיכאל בן-ארי: אנחנו מדינה שקיבלנו את השונה כי קלטנו את יהדות ברית-המועצות.

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא צריכים לקלוט כאן את כל העולם, את כל הסינים, את כל אפריקה ואת כל הפיליפינים.

נחמן שי: לא הצעתי, אבל בעולם בו אנחנו חיים יש חברות מגוונות שצבע העור של האנשים שלהם הוא מגוון ושהתרבויות שלהם הן מגוונות ולומדים לחיות האחד עם השני.

נחמן שי: גם אנחנו בארץ הזאת צריכים ללמוד האחד עם השני.

מיכאל בן-ארי: כמה כאלה?

נחמן שי: אני לא יודע, אני לא סופר.

מיכאל בן-ארי: אני כן.

נחמן שי: אני לא סופר.

נחמן שי: אני מגדל פה את הנכדים שלי ואתה מגדל פה את הנכדים שלך, ואתה רוצה שהם יהיו אנשים - - -

מיכאל בן-ארי: אני רחוק מהנכדים, אני מגדל את הילדים.

נחמן שי: זה יגיע, אתה רק תחכה בסבלנות.

נחמן שי: אתה תרצה שהם יהיו אנשים פתוחים אפילו אם הם יחזיקו בדעות שלך שהן הפוכות משלי.

נחמן שי: אם אתה רוצה שאני אפנה אותך לטקסטים התנ"כים שאני ואתה גדלנו עליהם אז תקרא מה כותבים שם על האחר ועל השונה, ודיברנו על זה כבר בעבר.

מיכאל בן-ארי: תביא, קדימה בוא נשמע שיעור.

מיכאל בן-ארי: גם אני אתן לך שיעור.

נחמן שי: אני אביא, אחר כך אביא לך שיעור בתורה.

מיכאל בן-ארי: מה עשה גדעון למדיינים?

נחמן שי: די, מספיק.

נחמן שי: שמענו.

אמנון כהן: חבר הכנסת בן-ארי, תן לו לדבר.

אמנון כהן: מה אתה מציע, חבר הכנסת נחמן שי?

נחמן שי: קודם כל, אני מציע שהממשלה תהיה סוף סוף נחושה לשם שינוי במדיניות שלה.

נחמן שי: עכשיו היא נישאת על גלי תמיכה ציבורית, זה חשוב.

נחמן שי: גם כשהתמיכה הציבורית תשתנה אולי או תלך לפה, זה לא משנה.

נחמן שי: הממשלה צריכה להחליט שמקומם של אותם אנשים שנכנסו הנה כמסתננים הוא לא פה.

נחמן שי: אני לא יודע אם קיבלנו פה את הנתונים של הפליטים האמיתיים כי החמצתי את החלק הראשון.

נחמן שי: ברור שהם בודדים, כל היתר הם אנשים שהם לא צריכים להישאר במדינת ישראל וצריך למצוא להם פתרון אנושי בזמן הקרוב ביותר כי ההשלכות של זה לכל הכיוונים הן חמורות.

נחמן שי: הדבר הבא – אני מציע שהוועדה תרשום לפניה את הסוגיה החינוכית-מוסרית שהעליתי על סדר-היום.

נחמן שי: לא ועדת הפנים תטפל בזה, אולי ועדת החינוך, אולי שר החינוך.

נחמן שי: מה זה אומר מבחינתו של הדור הצעיר שגדל במדינה הזאת?

נחמן שי: זה צריך להיות גם בבתי-הספר.

נחמן שי: צריכים להבין שזו גם מדינה שיש לה ערכים מסוימים שחלק מהם זה לקלוט פליטים ולקלוט אנשים נרדפים.

נחמן שי: זה גם חלק מהאתוס של מדינת ישראל.

נחמן שי: את הדברים האלה אנחנו צריכים להשאיר במדינת ישראל ברוח של המדינה הזאת, אחרת היא לא תהיה מדינת ישראל והיא לא תהיה מדינת העם היהודי.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: משטרת ישראל, בבקשה.

דוד גז: דוד גז, מפקד מרחב יפתח.

דוד גז: ראשית, אני רוצה לפתוח בדברים כי נאמרים פה דברים על המפכ"ל.

דוד גז: אומרים פה בפעם השנייה ברציפות שהמפכ"ל התבטא בנוגע לעבודה ומוציאים את הדברים מהקשרם.

דוד גז: המפכ"ל אמר שחייב עד שיימצא פתרון - - -

אמנון כהן: זה היה פה.

דוד גז: אני יודע, זה עולה מחדש.

אמנון כהן: אני אתקן.

אמנון כהן: המפכ"ל אמר.

אמנון כהן: בוודאי שהמפכ"ל כפוף לממשלה והוא עושה את עבודתו נאמנה.

אמנון כהן: אבל הוא אמר בראייה שלו, גם על-פי מה שחברי כנסת אומרים: בן-אדם רעב יכול מהר מאוד להיגרר לדברים שליליים.

אמנון כהן: הוא אמר: הם הופכים להיות קליינטים שלי ברגע שאני לא להם פתרון תעסוקתי כי תעסוקה מביאה גם לאוכל, גם לקורת גג וגם ללינה.

אמנון כהן: אם לא ניתן לו כמדינה הוא הופך להיות לפציינט שלי, זה הכול.

אמנון כהן: לזה הוא התכוון, הוציאו את הדברים מהקשרם.

אמנון כהן: אני גם מזדהה איתך, המפכ"ל עושה עבודתו נאמנה.

אמנון כהן: הוא אמר את זה בראייה כמפכ"ל בשביל למגר את תופעת האלימות.

אמנון כהן: אבל אם המדינה חושבת אחרת הוא בוודאי יעשה את עבודתו נאמנה.

דוד גז: אנחנו נעשה את כל מה שהמדינה אומרת.

שלמה מולה: מה הבעיה?

שלמה מולה: מה פסול במה שהוא אמר?

דוד גז: הדברים צריכים לקבל את השיוך הנכון של האמירה והיא נאמרה בהקשר שבן-אדם רעב עובר עבירות, בן-אדם במצוקה מן הסתם נגרר גם לאלימות.

דוד גז: אם כבר אנחנו מגיעים לנושא אז בוא נגיע לנושא עצמו.

דוד גז: אנחנו עדים לאירועי אלימות.

דוד גז: נכון אמר חבר הכנסת כץ קודם.

דוד גז: לא כולם אלימים ולא כולם עבריינים ולא כולם גנבים.

דוד גז: יחד עם זאת, בעקבות אירועים שהיו, ואני רוצה להתכוון לכיוון אירועי יום העצמאות, בעקבות אירועי יום העצמאות התחילו הפגנות ואירועים של פגיעה בזרים.

דוד גז: אירועים לא רבים, אבל הם אירועים שהם חמורים מאוד והם עלו על סדר-היום גם התקשורתי וגם הציבורי.

דוד גז: רוב האירועים האלה הסתיימו במעצרים.

דוד גז: הקריא דב חנין מעדויות שנמסרו אצלי במרחב בתחנה המשטרה – קטינים שנגררו על-ידי בגירים לפגוע בזרים באשר הם זרים.

דוד גז: צריך להיות מאוד אחראיים בנוגע לתרבות השיח במדינת ישראל.

דוד גז: לתרבות השיח לא אחראית משטרת ישראל.

דוד גז: זה צריך לצאת מכאן והחוצה.

דוד גז: אנחנו חייבים לחזק את הנוכחות המשטרתית גם פה עד שיימצא פתרון, עד שיהיה מצב שבו כמות אוכלוסייה בתא שטח כזה צפוף תמצא ותבוא על פתרונה, ואז יהיה הרבה יותר קל להתמודד עם הדברים.

דוד גז: כשאנשים גרים בצפיפות, בתנאים של אי-תעסוקה ובתנאים של בעיות רווחה, רפואה ובעיות אחרות, הם כמובן מגיעים ויש גילויי אלימות.

דוד גז: אני אומר ואני אומר באחריות, כמות האירועים יחסית לכמות הציבור ויחסית לכמות הבעיות שיש כרגע היא נסבלת, היא נמוכה.

דוד גז: אבל אסור שיהיו אירועים.

דוד גז: כל אירוע הוא אירוע יותר מידיי.

דוד גז: אסור להיגרר לאלימות הזאת, לא המילולית ולא האחרת מכיוון שבציבור של אנשים צעירים אפשר לגרור צעירים להרבה מאוד עבירות, להרבה מאוד אלימות, מכיוון ששיקול הדעת שלהם הוא בעייתי והוא מורכב.

דוד גז: אלו הם הדברים.

אמנון כהן: תודה.

שלמה מולה: מבחינה סטטיסטית בנתונים שאתם מפרסמים כל שנה לגבי הפשיעה של הזרים באופן כללי בהשוואה לנתוני הפשיעה בארץ.

שלמה מולה: חייב להיות פילוח כזה.

שלמה מולה: ראשית, אם יש לכם פילוח מהו האחוז ואיך אתה רואה?

שלמה מולה: שנית, האם מישהו שאל אתכם, ברמת המטה אפילו, האם המדיניות הזאת של השארתם במרכז הארץ, באזור הזה של תל-אביב בלבד – אגב, זו מדיניות מכוונת – האם המדיניות הזאת לא הוכיחה את עצמה?

שלמה מולה: ביחס לחוסר המעש של האנשים ולפשיעה ברור שריכוז באזור אחד מביא נטל גם על האזרחים המקומיים.

שלמה מולה: הסתובבות בחוסר מעש יוצר גם איזשהו סיר לחץ של פשיעה.

אמנון כהן: אתה תענה אחר כך לשני חברי הכנסת.

אמנון כהן: חבר הכנסת אמסלם, בבקשה.

חיים אמסלם: אני דווקא כן רוצה להתייחס בקצרה לנושא הדיון היום.

חיים אמסלם: אני חושב שדבריו של חבר הכנסת בן-ארי קודם גם אם הם נתפסים בציבוריות הישראלית כדברים מאוד קשים, אי-אפשר לבוא בשם הרחמים ולבקש שתתאכזר על עצמך ועל סביבתך.

חיים אמסלם: אני רוצה לציין לפרוטוקול שני אירועים שהיו לאחרונה: היה כאן תושב דרום תל-אביב והוא בכה בוועדה, ומישהי סיפרה מה היא חווה ומה היא עוברת בתכנית לילה.

חיים אמסלם: אין ספק שעם ישראל הוא עם רחמן, ואין ספק שכולנו יודעים, חבר הכנסת נחמן שי, את מצוות התורה לגבי אי-הסגרת העבד וכל הדברים היפים.

חיים אמסלם: למרות שהיה נראה מהוויכוח כי אתה וחבר הכנסת בן-ארי חלוקים ביניכם, אבל לדעתי הוא הסכים ל-95% ממה שאתה אמרת.

חיים אמסלם: אין ויכוח.

חיים אמסלם: היה פה מחדל מאוד גדול של מדינת ישראל, לא התנהלו נכון.

חיים אמסלם: מכאן והלאה צריך להפסיק את המחדל הזה ולתקן.

נחמן שי: זה לא מה שהוא אמר פה, זה מה הוא אמר בדרום תל-אביב.

מיכאל בן-ארי: מה אמרתי?

מיכאל בן-ארי: סודנים לסודן.

מיכאל בן-ארי: תגיד מה אמרתי.

נחמן שי: אני לא הייתי שם, אני מסתכל על התוצאה.

מיכאל בן-ארי: אני מאוד נזהר בלשוני.

מיכאל בן-ארי: כל מילה שלי מדודה.

מיכאל בן-ארי: לא אמרתי סרטן, לא אמרתי שום דבר אחר.

מיכאל בן-ארי: אני אמרתי את מה שאני אומר שלוש שנים.

חיים אמסלם: הדיון היום הוא באמת לא על עיקרון דבריך, חבר הכנסת נחמן שי, כי אתה צודק במאת האחוזים.

חיים אמסלם: אין ויכוח ונדמה לי שרוב החברה הישראלית לא מתווכחת.

חיים אמסלם: נושא הדיון היום הוא על הדברים שנאמרו ואיך שהם נתפסו ולובו כמובן על-ידי גורמים כאלה ואחרים ונתפסו כדברי הסתה.

חיים אמסלם: אנחנו נמצאים כאן בשעה מאוד מאוד בעייתית ואנחנו צריכים לאמץ כאן את האיזון הנכון.

חיים אמסלם: למען האיזון הנכון אנחנו כנראה נצטרך לשנן לעצמו שאנחנו נמצאים בבעיה אנושית קשה.

חיים אמסלם: כיוון שהוזכרו כאן דברי חז"ל ודברי הרמב"ם לא רציתי קודם לומר כי אין לי הרבה מה לפרשן ומה לומר.

חיים אמסלם: אני שמעתי את אותה מצוקה שהיא זעקה ועיניי זלגו דמעות.

חיים אמסלם: אני שמתי את עצמי במקום התושבים היהודים בדרום תל-אביב והבנתי שהם נמצאים במצב בלתי אפשרי.

חיים אמסלם: ברשותכם, וברשותך אדוני היושב-ראש, אקרא לכם בקצרה מדברי הרמב"ם ב"מורה נבוכים" בחלק שלישי בפרק ל"ט.

חיים אמסלם: הוא אומר כך: "וכן כל המצוות אשר מנינו בהלכות עבדים כולן חמלה וחנינה לחלש.

חיים אמסלם: ואמרו: לא תסגיר עבד אל אדוניו, הרי אם היות זה רחמים יש עוד במצווה זו תועלת גדולה והוא להקנות לנו המידה הנעלה הזאת.

חיים אמסלם: כלומר, שניתן מחסה למי שביקש חסותנו ונגן עליו ולא נמסרו בידי מי שערק מפניו.

חיים אמסלם: ולא די בכך שתיתן מחסה למי שביקש חסותך אלא שעוד מוטלת עליך החובה והוא שתדאג לצרכיו ותטיב לו, ואל תכאיב ליבו בדברים.

חיים אמסלם: והוא אומרו יתעלה, עימך ישב בקרבך במקום אשר יבחר באחד שעריך, בטוב לו לא תוננו.

חיים אמסלם: .. אלה הן המידות המאוזנות בלי ספק אשר הם עיקר חוקים ומשפטים צדיקים.

חיים אמסלם: ".

חיים אמסלם: אין ויכוח.

חיים אמסלם: אלא מה?

חיים אמסלם: גם מידת הרחמים במקום שאתה משתמש בה לא במקום הנכון היא אכזריות.

חיים אמסלם: בוא נמשיל לעצמנו משל.

חיים אמסלם: באו כמה עשרות בודדות והם פליטים אז כולנו נעורר בליבנו מידת הרחמים, ואנחנו נטיב להם כמו שאומר הרמב"ם.

חיים אמסלם: אבל אנחנו לא מצווים לעורר את מידת הרחמים ולהתאכזר על עצמנו ועל סביבתנו.

חיים אמסלם: מה שמתבקש מהדיון הזה היום כפי שהוא הוגדר כאן הוא הדברים המאוזנים.

חיים אמסלם: מצד אחד, ברור שכמות של אותם שנמצאים כאן, בין שתקרא להם פליטים או לא פליטים, היא בסופו של דבר מזיקה לנו, וצריך להפסיק את זה.

חיים אמסלם: צריך לסיים את זה במאמץ גדול של אנושיות, דרך ארץ, ושלא יהיה חלילה בסופו של דבר מצב שבמקום שאנחנו אמורים להיות אותו עם שכן מרחם, ניתפס אולי לא בדרך הנכונה.

חיים אמסלם: החוכמה פה היא האיזון הנכון.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: תשלים את התשובה, בבקשה.

דוד גז: כן, אני רוצה להשיב ולהתייחס ולעניין המעורבות שלהם בפשיעה.

דוד גז: אני אומר מבחינת הנתונים ותנאי השטח של ריכוז האוכלוסייה בדרום תל-אביב, העלייה של האלימות של הפשיעה היא עלייה מדאיגה ביותר מזה מספר שנים.

דוד גז: היא מכפילה ומרבעת את עצמה כתוצאה מהמצוקות האלה.

דוד גז: אי-אפשר להתעלם.

נחמן שי: של מי פשיעה?

נחמן שי: של הקבוצה הזאת?

דוד גז: אני מדבר עלייה בתא השטח בקבוצה.

דוד גז: המעורבות של הזרים, של כל הזרים, בפשיעה, בדגש על אפריקאים, בתא השטח של כל השכונות בדרום תל-אביב: בנווה-שאנן, שכונת התקווה, שכונת פלורנטין, עזרא, איפה שלא תלכו, היא עלייה במעורבות שלהם מסך הפשיעה הכולל.

דוד גז: היא יותר מאשר מכפילה את עצמה משנה לשנה.

דוד גז: ככל שאנחנו ניגשים ומפלחים את עבירות האלימות הקשות, את עבירות המין הקשות, את אירועי השוד הקשים, הנתח שלהם הוא הרבה יותר גדול והרבה יותר דרמטי.

דוד גז: אם אני אקח רק את שנת 2012 – הנתונים כרגע לא מולי, אבל אני עוסק בהם יום יום - המעורבות שלהם באירועי השוד שאנחנו יודעים עליהם ומטפלים בהם היא עברה את 60% מסך כל אירועי השוד בתא השטח הזה.

נחמן שי: איזה סוג מעשה שוד?

נחמן שי: מה הם שודדים?

דוד גז: מעשים של שוד אלים באמצעות סכין, שוקר חשמלי, גז מדמיע או מכות, או בחבורה.

דוד גז: גם חבורה הופכת את העניין לשוד בנסיבות מחמירות.

דוד גז: אלו הם האירועים.

דוד גז: אירועי אונס ומעשי סדום בכוח, המעורבות שלהם כבר מזמן חצתה את ה-60%.

דוד גז: נכון לדקה הזאת אנחנו עומדים על 65% בתא השטח הנתון כרגע.

דוד גז: אני מדבר על השכונות בדרום תל-אביב.

דוד גז: נכון אחוז הגילויים שלנו בעבירות האלה הוא גבוה, עדיין גבוה ביחס לבעייתיות, ביחס לזיהוי של האשים כי בכל זאת מדובר באנשים עלומים מבחינתנו.

דוד גז: אין להם זהות אמיתית.

דוד גז: כאן אנחנו מגיעים רק באמצעות אותן מערכות שאנחנו מפעילים ובאמצעות המדע והמודיעין שלאט לאט נאסף ומעמיק באוכלוסיות האלה.

דוד גז: אבל זה עסק מורכב, לא פשוט.

מיכאל בן-ארי: אדוני מפקד המחוז, כמה משאבים קיבלת בשנתיים האחרונות במרחב שלך שהמציאות שם השתנתה לאין היכר מבחינת הצרכים שלה?

דוד גז: אני יכול להתייחס רק למה שקרה לאחרונה.

דוד גז: אנחנו תוגברנו כרגע גם בתחנת משטרה שמכפילה את גודלה, ובאמצעות פלוגת מג"ב שהגיעה אליי כבר לפני חודש בערך.

נחמן שי: כמה לוחמים בפלוגת מג"ב?

דוד גז: זה בסביבות חמישים לוחמים.

נחמן שי: כל הזמן שליש בחוץ?

דוד גז: אנחנו מתאימים את זה לשעון החיים.

דוד גז: אין צורך להפעיל את כולם בדקה מסוימת.

מיכאל בן-ארי: מכובדי מפקד המרחב, שנינו יודעים שזה לתגבר בחוקים, זה לתגבר בתאי מעצר, זה לתגבר בכתבי אישום.

מיכאל בן-ארי: האם גם בזה תוגברת?

דוד גז: הוקמה ואושרה תחנת המשטרה בלוינסקי בחוקרים, בבלשים ובסיירים שאמורים לטפל.

דוד גז: להגיד שזה מספיק?

דוד גז: אף פעם לא.

דוד גז: אבל יחד עם זאת אי-אפשר להגיד שהתעלמו.

דוד גז: משרד הבט"פ עשו הרבה מאוד פעולות לקדם.

דוד גז: חייבים לחזק גם את זה מכיוון שחייבים להרחיב את הנוכחות בשטח, בתא שטח צפוף מאוד.

דוד גז: זה לא אוכלוסייה שנספרת על-ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

דוד גז: בחלוקה של אוכלוסייה היא לא אוכלוסייה רשומה.

דוד גז: מדובר בעשרות אלפים באותו תא שטח מה שיוצר את הצרכים המיוחדים של המקום הזה.

שלמה מולה: מה זאת אומרת לא "רשומה"?

אמנון כהן: כשבאים כל פעם עוד מאה אנשים זה לא נרשם באף מקום.

אמנון כהן: הגיעו שני אוטובוסים ומי יודע?

דוד גז: הם לא נספרים.

שלמה מולה: לא, בן-אדם מגיע והוא פורץ את גבולות מדינת ישראל.

אמנון כהן: לא שם, הוא מתכוון כשהוא בארץ.

אמנון כהן: לאזור תל-אביב הגיעו עכשיו עוד ארבעה אוטובוסים.

מיכאל בן-ארי: אתה לא יודע מיהו בן-האדם, זו הבעיה.

אמנון כהן: אתה התייחסת עד כמה האלימות הוגברה לגבי האוכלוסייה שלנו.

אמנון כהן: האם כלפי הזרים היתה עלייה גם באלימות?

דוד גז: אני אמרתי, היתה איזושהי עלייה מאחרי יום העצמאות ועד אחרי ההפגנות, וזה מתיישר כרגע בחזרה לאותו מקום.

דוד גז: אירועים תמיד יהיו בצפיפות כזאת.

דוד גז: אירועי אלימות יש בין ילדים, בין נערים ובין מבוגרים גם על רקע סכסוך של צפיפות.

דוד גז: אין פתרון אלא להיות שם, לטפל במוקדי החיכוך.

דוד גז: אבל צריכים למצוא את הפתרונות כפי שעולים פה, שאלות לא למשטרה אלא למי שאמור לתת.

מיכאל בן-ארי: אתה תרשום במסקנות את מה שהוא אמר עכשיו, לא?

אמנון כהן: אני אומר, ואם תרצה להוסיף תיכף נראה.

אמנון כהן: אני חייב לסכם את הדיון כי אנחנו צריכים לסיים את הדיון.

אמנון כהן: על-פי רוח הדברים שנאמרו גם על-ידי חברי הכנסת אנחנו רואים כי כרגע זה מחדל של הממשלה או ממשלות.

אמנון כהן: לכן, אנחנו פונים לממשלה לפתור לאלתר את בעיית המסתננים, לקבוע מדיניות ברורה ולפעול על פיה.

אמנון כהן: גם לשנות את שיח הציבור כלפי אותם מסתננים.

אמנון כהן: המטרה הסופית שצריכה להיות היא להוציאם כמה שיותר מהר למקום מבטחים לאחר שעושים משא-ומתן.

אמנון כהן: הוועדה פונה למשרד החוץ, כמו שציינתי קודם, לדווח לוועדה על מגעים שהוא מקיים כלפי מדינות אחרות על מנת להוציאם למקום מבטחים, כמו שאמרנו.

אמנון כהן: אם הנושא הוא חסוי אז נקבל החלטה ונקיים דיון בוועדת המשנה שלנו.

אמנון כהן: הוועדה כמובן מגנה כל מעשה אלימות כלפי כל אדם כי בצלם אלוקים ברא את האדם.

אמנון כהן: לכן, כוועדה אנחנו מגנים כל אלימות כלפי כל אדם באשר הוא.

אמנון כהן: צריכה להיות סובלנות וסבלנות.

אמנון כהן: ישר כוח למשטרת ישראל.

מיכאל בן-ארי: אדוני, האם אפשר להוסיף משפט ברשותך?

אמנון כהן: נראה מה אתה אומר.

מיכאל בן-ארי: הוועדה קוראת למשרד לביטחון הפנים לתגבר את כל הדרגים של - - -

אמנון כהן: אני התרשמתי שהיא עושה את זה.

מיכאל בן-ארי: בוא נדרוש.

אמנון כהן: אנחנו מבקשים.

מיכאל בן-ארי: אסור לו לעשות את זה.

מיכאל בן-ארי: ברמיזה שמענו שיש- - -

אמנון כהן: חבר הכנסת בן-ארי מבקש מהשר לביטחון הפנים לתגבר את הכוחות שפועלים ולתת ביטחון לתושבי האזורים הללו.

מיכאל בן-ארי: בכל הדרגים.

אמנון כהן: בכל הדרגים.

מיכאל בן-ארי: - - - לא במשמר הגבול שעושה רוח וצלצולים, אלא שכאשר מביאים את העבריין יש מי שיקלוט אותו,יש מי שיחקור אותו ויש מי שיגיש כתב אישום.

נחמן שי: למה אתה מדבר רק על אזור מסוים בתל-אביב?

נחמן שי: בשבוע שעבר למדנו שיש בעיה בירושלים.

מיכאל בן-ארי: הוא נמצא בתוך שריפת הכרמל, הוא נמצא בכרמל.

נחמן שי: זה נקרא בעין הסערה.

שלמה מולה: אני מבקש שיתווסף משפט האומר: כל טיפול במסתננים יהיה בצורה הומאנית שמכבדת את ערכיה של מדינת ישראל.

אמנון כהן: ודאי, זה ידוע.

אמנון כהן: בבקשה, אפשר להוסיף.

מיכאל בן-ארי: בנחישות וברגישות.

אמנון כהן: בבקשה, זה רשום.

אמנון כהן: תודה רבה, הישיבה נעולה.