הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 141, 2012-05-23 09:30

ציפי חוטובלי: בוקר טוב לכולם, אני פותחת את הישיבה.

ציפי חוטובלי: אנחנו נמצאים היום בדיון – הייתי קוראת לו דיון חירום.

ציפי חוטובלי: הרבה פעמים אומרים את זה על הרבה מאוד מקרים שמתרחשים במדינת ישראל, אני חושבת שהפעם אני אומרת משהו שמשקף את ההרגשה של כל מי שיושב סביב השולחן.

ציפי חוטובלי: הרגשה שהביטחון האישי של נשים בישראל הולך ויורד, הולך ופוחת.

ציפי חוטובלי: לצערנו הרב, היינו עדים לחמישה מקרי אונס מזעזעים תוך שבועיים.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שגם אם - - -

זהבה גלאון: שישה.

ציפי חוטובלי: שישה.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לכם שגם אם המשטרה תביא סטטיסטיקה יבשה שאומרת שאנחנו לא שונים ממדינות אחרות בעולם, או שאנחנו לא עולים בנתוני הפשיעה – מה שאין לי כרגע בידיים – אני עדיין חושבת שכשאתה שומע חשיפה הולכת וגוברת, שמגיעה, לצערי הרב, גם לבני נוער, או אפילו ממש לילדים, כשאתה קורא על מקרה אונס של ילדים בני 12 ילדות קטנות, אתה מרגיש שמשהו בהרגשה הציבורית כאן הפך להפקר.

ציפי חוטובלי: בעיקר ההרגשה שלנו היא שגם המענה של אחרי הוא לא מענה מספק.

ציפי חוטובלי: החלטנו לכנס את הוועדה הזאת כדי לדבר על הסיוע שניתן לאותן נשים.

ציפי חוטובלי: יושבים איתי כאן חברי כנסת, שבאמת, הם לוחמים למען הדבר הזה.

ציפי חוטובלי: חברת הכנסת זהבה גלאון, את עוסקת הרבה בנושא של טיפול נפשי לנפגעות תקיפה מינית, אבל נראה לי שצריך גם לדבר על איזושהי הצהרה לגבי ענישה בעבירות האלה.

ציפי חוטובלי: אני חוששת שבמשך שנים ארוכות מדינת ישראל מסתכלת על העבירות האלה לא כעל עבירות ייחודיות.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שכן צריך לצאת מסר מהוועדה הזאת שהעבירות האלה הן כן עבירות ייחודיות שנושקות לעבירות של לקיחת חיים.

ציפי חוטובלי: וכן לדבר על ענישת מינימום, לדבר על ענישה שתהיה בסוגיות האלה.

ציפי חוטובלי: אני לא חושבת שמספיק מדובר, תמיד מעלים את זה ואז זה יורד, והדברים האלה, לדעתי, לא מקדמים את התחושה שמדינת ישראל מרתיעה אנשים מלבצע עבירות כאלה.

ציפי חוטובלי: ואני כבר לא מדברת על הזמינות הגבוהה של העבירות האלה בגלל הדינמיקה החדשה של רשתות חברתיות וכולי, שנותנות כר דשן גם לפדופילים.

ציפי חוטובלי: באמת אנחנו נמצאים במציאות שבה מאוד קשה לעקוב אחרי התופעות האלה, וזה דורש חשיבה מערכתית, אבל, כמו שאמרתי, הדיון בוועדה לקידום האישה היום יתמקד בעיקר בטיפול של גורמי הרווחה.

ציפי חוטובלי: אני אאפשר כמובן לכל מרכזי הסיוע לנפגעי תקיפה מינית.

ציפי חוטובלי: אני אאפשר לחברי הכנסת כאן לדבר.

ציפי חוטובלי: את ביקשת את זכות הדיבור הראשונה, בבקשה, אולי מניסיונך - - לשתף אותנו קצת.

זהבה גלאון: אני ממש מודה לך, חברת הכנסת חוטובלי.

זהבה גלאון: אני פשוט צריכה לצאת לוועדה אחרת בעוד כמה דקות.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים הרבה על ענישה ואכיפה, ואני חושבת שצריך לתת מענה בשורה של סוגיות, ואני מסכימה אתך.

זהבה גלאון: הבעיה שלנו היום היא לא עם החוקים.

זהבה גלאון: יש חוקים מאוד מתקדמים שבאים לתת מענה לעבירות מין ואלימות, וכל מה שכרוך בכך, כולל עונשי מינימום.

זהבה גלאון: אני בעצמי הייתי שותפה לחקיקה של שורה ארוכה של חוקים.

זהבה גלאון: הבעיה היא כרגע לא בענישה ולא באכיפה.

זהבה גלאון: בעיני הבעיה היא כרגע במה שנקרא בשירותים שאמורים להינתן לאותן נערות, נשים שנפגעו.

זהבה גלאון: אני רוצה – לפני שאני נוגעת בסוגיה הזאת, ברשותך – להפנות איזה זרקור קטן.

זהבה גלאון: השבועיים האחרונים לדעתי מתאפיינים בדפוס חדש – אני לא יודעת אם הוא חדש, אבל בדפוס אחר, לא, הוא לא חדש, אני חוזרת בי מהמילה הזאת – ובריבוי של מקרים האלה.

זהבה גלאון: אם עד לא מזמן דיברנו על מקרה אונס, בדרך כלל תמיד טענו שמקרי אונס נעשים על-ידי אדם מוכר.

זהבה גלאון: בדרך כלל זו לא אותה נערה או בחורה שהולכת ברחוב ומגיח איזה אנס.

זהבה גלאון: זאת אומרת, אנחנו רואים שהשתנו דפוסי הפעולה, ומה שמדאיג זה שאנחנו רואים איזה סוג של חזרה על האופן הזה של הפעולה, של אונס בזוגות או אונס קבוצתי.

זהבה גלאון: אני לא מדברת כרגע, אני לא נכנסת כרגע למבצעי האונס ולהסתה שנעשית כאן בעניין הזה, אני בכלל לא נכנסת לזה כרגע.

זהבה גלאון: מה שאני רוצה להגיד שאני חושבת שצריך להשים לב גם להיבט הזה, ובעיקר להיבט של הרווחה.

זהבה גלאון: אני מנסה מזה זמן לקדם שהמדינה תממן טיפול נפשי לנפגעות תקיפה מינית, לצערי, ממש בלי הצלחה.

זהבה גלאון: כזה מגיע לרטוריקה תמיד מדברים גבוהה גבוהה, כמה צריך לשקם - - -

ציפי חוטובלי: רגע, יש חוק שכן הצלחנו להעביר.

זהבה גלאון: נכון.

זהבה גלאון: אבל את יודעת, בגדול תמיד מדברים גבוהה גבוהה כמה צריך לשקם נפגעות תקיפה מינית, עד שזה מגיע לפרקטיקה וזה מגיע לכסף.

זהבה גלאון: אני רוצה להעיר עוד הערה אחת אחרונה ואז ללכת.

זהבה גלאון: בעיני הדבר החמור ביותר – אני לא יודעת מי נמצא כאן ממשרד הרווחה ומשרד המשפטים – הוא שמחודש ינואר המרכזים – אני אומרת מחודש ינואר – המרכזים לא קיבלו כסף.

זהבה גלאון: עד היום מבחן התמיכות לא פורסם.

זהבה גלאון: זו שערורייה שאין כדוגמתה.

זהבה גלאון: אני יודעת שיש מרכזים – בעיקר בפריפריה, בצפון ובדרום – שעומדים על סף קריסה, במצב שהם לא יכולים - - -

נחמן שי: משרד הרווחה - - -

זהבה גלאון: הבעיה היא לא רק במשרד הרווחה.

זהבה גלאון: במשרד הרווחה לכאורה אמור לפרסם תמיכות, אבל זה גם הלשכה המשפטית במשרד המשפטים.

נחמן שי: אבל מי מפרסם את התמיכות?

זהבה גלאון: זה תמיד - - -

ציפי חוטובלי: הלשכה המשפטית במשרד המשפטים.

זהבה גלאון: - - הלשכה המשפטית במשרד המשפטים.

זהבה גלאון: ואיכשהו הדבר הזה גורם לכך שהנושא נופל בין הכיסאות.

זהבה גלאון: עכשיו, אני רוצה רק שתבינו את הפרוצדורה, מי מחברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אני משוכנעת שכל מי שיושב מעברו הזה של השולחן מכיר את זה מקרוב, אבל לחברי חברי הכנסת, תראו, ייקח עוד חודש וחצי עד שהוועדה תתכנס לפרסם את התמיכות ועד שיאשרו אותם.

זהבה גלאון: ואז למרכזי הסיוע ייקח עוד איזה חודש כדי להגיש את הבקשה שלהם.

זהבה גלאון: הם יצטרכו להגיש דוחות לאותה וועדה כדי שהם יקבלו תמיכה.

זהבה גלאון: בקיצור, במקרה הטוב, ייראו כסף לקראת סוף השנה.

זהבה גלאון: מה יעשו מינואר עד סוף השנה?

זהבה גלאון: איך הם ייתנו מענה לכל אותן - - יש כאן את הדוח של מרכזי הסיוע.

זהבה גלאון: תקראו את הדוחות האלה, המרכזים נאנקים, המרכזים קורסים.

זהבה גלאון: אנחנו מתכנסים כאן היום, גברתי היושבת-ראש, אני חושבת שצריך להיות כינוס חירום עם שר הרווחה ושר המשפטים.

זהבה גלאון: זה חשוב.

זהבה גלאון: זה חשוב בעיני כמו כל פעולת טרור אחרת שקורית כאן במדינה, וכשהם מזדעקים על דברים שבעיניהם נראים גדולים.

זהבה גלאון: הכול כאן קורס.

זהבה גלאון: הדבר הזה קורס, זה לא יכול להימשך.

זהבה גלאון: ואני שוב מתנצלת שאני צריכה ללכת, אבל בעיני הנושא של אותן – סליחה על העברית הלא פרלמנטרית –- - - 4,200,000 שקלים שהמרכזים האלה מחכים להם, שאפשר לחשוב על מה אנחנו מדברים.

זהבה גלאון: ממשלת אולמרט הבטיחה חלוקה של – אני לא זוכרת, כמה זה היה?

זהבה גלאון: 15 מיליון שקלים.

מיכל רוזין: 17.

זהבה גלאון: 17 מיליון לתפעול מרכזי סיוע לנפגעות תקיפה מינית.

שלמה מולה: וכמה הגיע באמת?

זהבה גלאון: על מה אנחנו מדברים?

זהבה גלאון: על כבשת הרש, על ארבעה מיליון שכל פעם מקצצים לנו ומקצצים אותם.

זהבה גלאון: אז אני חושבת - - -

אליזבטה ניקולאיצ'וק: זה לא לנו, זה למרכזי טיפול - - -

זהבה גלאון: נכון, אבל - - -

מיכל רוזין: וגם זה ירד.

זהבה גלאון: הכול ירד.

זהבה גלאון: מה שאני אומרת, גברתי, אני רוצה להודות לך על כינוס החירות של הישיבה הזאת.

זהבה גלאון: אני חושבת שצריך לתת פה - - בקיצור, לתת להם בראש.

ציפי חוטובלי: אני מסכימה לחלוטין, ואני מודה לך על הדברים.

ציפי חוטובלי: אני רק רוצה להעיר הערה בשם כל מרכזי הסיוע.

ציפי חוטובלי: אני נפגשתי עם שר הרווחה לפני חצי שנה, אני חושבת.

ציפי חוטובלי: עבר הרבה זמן מאז.

ציפי חוטובלי: אני באמת מודעת לעבודת הקודש שאתם עושים, ומעבר לזה, דיברנו על החשיבות של אותו סכום כסף.

ציפי חוטובלי: היתה מהומה גדולה באותה תקופה.

ציפי חוטובלי: דיברנו עם שר הרווחה ושר הרווחה אמר שהוא יאשר.

ציפי חוטובלי: הוספת כאן נדבך, משרד המשפטים, גם לו יש אחריות בסיפור הזה.

ציפי חוטובלי: אז אני מניחה שדברים איפשהו נופלים בין הכיסאות.

ציפי חוטובלי: זה באמת דבר מדהים שכל העסק הזה, שהוא באמת אמור להיות - - את יודעת, זה כמו לא לתת - - מתקציב הביטחון כולם רועשים וגועשים, אבל הביטחון האישי, אף אחד לא גועש ורועש.

ציפי חוטובלי: באמת, הנקודה הזאת היא מאוד חשובה.

ציפי חוטובלי: אני לא יודעת אם הדרך היא כינוס חירום, פשוט צריך להיפגש עם שני האישים החשובים האלה ולהגיד להם: חברים, אנחנו - - -

זהבה גלאון: אנחנו מסמיכים אותך.

ציפי חוטובלי: תודה.

ציפי חוטובלי: אז אנחנו נעשה את זה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אני אגיד לכם, כדי שאנחנו נוכל לשמוע את גורמי המקצוע, נעשה חבר כנסת – גורם מקצוע, חבר כנסת – גורם מקצוע.

ציפי חוטובלי: הבאה בתור תהיה חברת הכנסת אורית זוארץ.

ציפי חוטובלי: אבל לפני כן, אולי באמת, מיכל, אני רוצה שבכל זאת תייצגי את מרכזי הסיוע כאן.

ציפי חוטובלי: מיכל רוזין, מי שעומדת בראש המפעל הקדוש הזה.

ציפי חוטובלי: תגידי לנו בבקשה איפה הדברים עומדים ואיפה הדברים תקועים, בעיקר, בהמשך לדברים של חברת הכנסת גלאון.

מיכל רוזין: אז באמת מה שאמרה זהבה בצורה מאוד מתמצתת, אנחנו מידי שנה מוצאות את עצמנו – בערך לקראת יוני – באותו מצב.

מיכל רוזין: בשנה שעברה התירוץ היה השביתה של העובדות הסוציאליות.

מיכל רוזין: השנה אין להם תירוץ.

מיכל רוזין: אני מודה שגם למשרד הרווחה אין תשובות בשבילי, וגם הם כבר זועקים – לפחות האנשים שאתם אנחנו עובדים זועקים – ולא מבינים למה זה תקוע.

מיכל רוזין: אבל המצב, נכון להיום, הוא שמבחן התמיכות עדיין לא פורסם.

מיכל רוזין: אחרי שהוא מפורסם יש כחודש וחצי על-פי חוק – ייתכן שאפשר לקצץ את הזמן הזה – שצריך לחכות עד שכל המרכזים יגישו בקשה, ואז מתכנסת ועדת תמיכות, שצריכה לאשר.

מיכל רוזין: ואני לא צריכה לספר לכם שרק אחר כך יתחילו להגיש המרכזים דוחות ביצוע, והכסף יתחיל לעבור – במקרה הטוב – אולי בספטמבר-אוקטובר.

מיכל רוזין: מה שאומר כמה דברים: זה אומר שהמרכזים מתחילים את השנה מינואר, כאשר הם לא יודעים את הסכום המדויק שכל מרכז מקבל.

מיכל רוזין: הם בונים תקציב טנטטיבי לשנה, וחיים בעצם רוב השנה על סימן שאלה מאוד גדול.

מיכל רוזין: זה מבחינה תקציבית.

מיכל רוזין: מבחינה תזרימית - - -

נחמן שי: אפשר לשאול שאלה?

נחמן שי: איזה מרכיב התמיכה מהווה בתקציבים הכוללים שלכם?

מיכל רוזין: לצערנו הרב, כ-30%.

מיכל רוזין: תלוי במרכז, כל מרכז לפי הגודל שלו.

מיכל רוזין: את השאר, כמובן, אנחנו מגייסות בערבי התרמה, מבצעי התרמה, בזארים, וכדומה.

מיכל רוזין: כפי שאמרה שנה שעברה מנהלת מרכז הסיוע במסל"ן, שישבה ופה ואמרה: אני צריכה למכור נעליים במקום לעסוק במקצוע שלי.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: עם שני תארים בפסיכולוגיה בנוסף.

מרים שלר: אני רק רוצה לפתוח סוגריים לשנייה, שאנחנו גם מקבלות כל חצי שנה עוד פעם בדיקת עומק, ומקבלות נזיפה על-ידי רשם העמותות על כך שיש לנו יתרה משנה לשנה שאנחנו צריכות להחזיר כסף כדי לממן את - - - אז גם על זה אנחנו מקבלות נזיפה.

נחמן שי: נשארת לכם יתרה ואז - - -

אורית זוארץ: הכסף יגיע בדקה ה-90, בסוף השנה.

אורית זוארץ: הם לא יכולים להשתמש בו.

מרים שלר: אנחנו חייבות להשאיר.

מרים שלר: אם אנחנו לא נשאיר לשנה אחרי זה יתרה, אנחנו לא יכולות בכלל לממן את הפעילות.

מרים שלר: אז אנחנו מקבלות בדוחות - - -

ציפי חוטובלי: כמה חודשים יש לכם ללא תקציב כל שנה?

קריאה: ארבעה.

קריאה: לפחות.

ציפי חוטובלי: מינואר עד?

ציפי חוטובלי: כמה?

ציפי חוטובלי: מינואר עד אפריל?

ציפי חוטובלי: כמה חודשים יש לכן שאתן לא מתוקצבות?

מרים שלר: מינואר עד ספטמבר.

ציפי חוטובלי: זה כמעט שנה שלמה.

קריאות: נכון.

אורית זוארץ: מקבלים את הכסף - - -

מרים שלר: נכון, בגלל זה אם אנחנו משאירות כסף לשנה אחרי זה, אנחנו מקבלות - - אני עכשיו קיבלתי דוח, נזיפה על ניהול לא תקין של התקציב.

מרים שלר: מה אנחנו - - -

אורית זוארץ: נוצר מצב שהארגונים ממנים את המדינה.

אורית זוארץ: זה המצב שנוצר.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: נכון, בדיוק.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אבל יותר מזה, זה גם ניצול כוח אדם - -

אורית זוארץ: היא לא יכולה לשלם משכורות.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: - - עובדות סוציאליות, עם התארים, משקיעות את הנשמה שלהן.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אין לנו שעות נוספות.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: סביב השעון, זה קו חירום.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: תמיד כשהרווחה וכל הגורמים בחופשה, אנחנו בעומס.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: בקיץ אנחנו בעומס.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: המון פעילות.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: ואני מרגישה כמנהלת, אני שנה עשירית מתחילת התפקיד שלי, אני מותשת, אני במצב רוח בדאון, כי אני מסתכלת בעיניים של הצוות שלי, אני סוחטת אותם, אני מנצלת אותם.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני אישה פמיניסטית שמנצלת כוח אדם במרכז שלי, כולל סביב השעון - - -

ציפי חוטובלי: קודם כל, את לא עושה את זה מרשעות ורוע לב, זו המדינה אשמה.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: זה מזעזע.

רינת קדם ברט: אבל חשוב לי באמת להגיד שצריך לזכור – כמו שמופיע פה בדוח – שמרכזי הסיוע נותנים מענה שלא ניתן בשום מסגרת אחרת.

רינת קדם ברט: ואם אנחנו מדברות באמת - -

ציפי חוטובלי: מי גברתי?

ציפי חוטובלי: תציגי את עצמך.

רינת קדם-ברט: שמי רינת קדם, אני מנהלת את מרכז הסיוע בירושלים.

רינת קדם-ברט: אם אנחנו מדברות, כינוס החירום הזה הוא כינוס מאוד חשוב.

רינת קדם-ברט: המענה שניתן למעלה מ-40,000 פונות בשנה על-ידי מרכזי הסיוע – אם זה באמצעות קווי החירום, אם זה באמצעות ליוויים למערכות השונות, אם זה באמצעות קבוצות תמיכה.

רינת קדם-ברט: אני אשמח להפנות גם את האור ללינור, שיושבת פה לידי, ותשמח לספר על חוויות שלה, אבל המענה הזה לא ניתן בשום מקום אחר.

רינת קדם-ברט: כשאנחנו מדברות על סבסוד, אצלנו זה משהו כמו 20% מהתקציב.

רינת קדם-ברט: וכשאני מסתכלת כרגע על שנה תקציבית – ואין לי כרגע בשורות טובות, זאת אומרת, מרכז הסיוע בירושלים עומד בפני קיצוצים מאוד כואבים.

רינת קדם-ברט: אני לא יודעת איזה קבוצות תמיכה נוכל בכלל לפתוח בשנה הבאה.

רינת קדם-ברט: צריך לקחת את הדברים האלה בחשבון, לא רק על מתי נפתח המבחן, אלא על הגובה שבעצם לא מצליח לכסות את העלויות.

רינת קדם-ברט: אני אשמח באמת אם לינור תוכל.

ציפי חוטובלי: לפני לינור, אני רוצה קודם כל להעביר את רשות הדיבור לנציגת משרד הרווחה.

ציפי חוטובלי: מי זאת?

חנה סלוצקי: חנה סלוצקי.

אורית זוארץ: רגע, יש לי עוד שאלות לפני משרד הרווחה.

אורית זוארץ: אולי כדאי שהיא תענה לכולנו ביחד?

ציפי חוטובלי: רגע, יש לי שאלה עקרונית.

ציפי חוטובלי: תראי, העסק הזה עובד עקום.

ציפי חוטובלי: זאת מילה מאוד עדינה, שאני משתמשת בה.

ציפי חוטובלי: זה עובד עקום פעמיים, אל"ף, זה עובד עקום במובן הזה שכולנו מודעים לזה ש-30%, כשמדובר בסכומים זניחים יחסית לתקציב של משרד גדול כמו משרד הרווחה, זה לא סביר.

ציפי חוטובלי: זאת אומרת, אנחנו שואפים ל-50%, את יודעת, מבקשים בנימוס, אבל ראוי היה שהמדינה תיקח על עצמה את מלוא האחריות לדבר הזה, 100% מהעלויות.

ציפי חוטובלי: כי, תביני, אלו לא אנשים שיש להם משרדי שרד והוצאות מיותרות.

ציפי חוטובלי: זה כוח אדם שבנוי בעיקר על מתנדבים.

ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים נטו על כספים מאוד מצומצמים - - -

מיכל רוזין: חצי משרה ושני שליש משרה.

ציפי חוטובלי: זה המחדל, הייתי קוראת לו, המחדל הגדול.

ציפי חוטובלי: אבל מעבר למחדל הגדול יש מחדל שהוא פשוט בלתי נסבל, ולו צריך לתת מענה, שגם כבשת הרש הקטנה הזאת שאתם נותנים אותה, אתם לא נותנים אותה בזמן או שאתם לא נותנים אותה בכלל.

ציפי חוטובלי: זאת אומרת, יש כאן מציאות לא הגיונית.

ציפי חוטובלי: אם יש לכם מודלים, במשרד הרווחה, של מתן תמיכה שיטתי ועקבי – אני לא מוכנה שמרכזי הסיוע, עם כל הכבוד, ימתינו חודשים ארוכים וירגישו - - את יודעת, זה לא מצב שבו יש פחות דברים שהם בבחינת מותרות.

ציפי חוטובלי: יש פחות מענה לנשים שנפגעות כבר יום ביומו.

ציפי חוטובלי: את יודעת, במדינת ישראל, אחת מכל שלוש נשים היא נפגעת.

ציפי חוטובלי: אז איזה מענה את יכולה לתת לנו?

אליזבטה ניקולאיצ'וק: הצוות שלי כבר חודש עובד בלי משכורת.

ציפי חוטובלי: אז בואי נשמע רק מה שיש להגיד.

חנה סלוצקי: כרגע, אני אייצג את המשרד בשני תחומים: האחד, הגברת ציפי נחשון היתה צריכה להיות כאן, כי היא למעשה אחראית על קטינים מעל גיל 18.

חנה סלוצקי: היא העבירה לי את פירוט כל התוכניות שהמשרד נותן למשים מגיל 18 ומעלה.

ציפי חוטובלי: איך זה קשור למרכזי הסיוע?

חנה סלוצקי: רגע, רק שנייה.

חנה סלוצקי: אין פה שום התייחסות, בחומר שאני קיבלתי ממנה – למרכזי הסיוע.

אילן גילאון: אז על מה הדיון?

חנה סלוצקי: רגע.

חנה סלוצקי: אני מכירה את מרכזי הסיוע, אני יודעת בדיוק את העבודה שהם עושים וכולי.

חנה סלוצקי: אין לי כרגע תשובה לתת לכם לגבי הנושא הזה של מרכזי הסיוע.

חנה סלוצקי: יש לנו תשובות לגבי - - -

ציפי חוטובלי: יתכבד משרד הרווחה וישלח נציג רלוונטי.

שלמה מולה: אפשר ללכת הביתה.

אורית זוארץ: אפשר ללכת הביתה.

אורית זוארץ: זה בזבוז של זמן שלנו.

אורית זוארץ: אתם מבזים את הזמן שלנו, סליחה.

חנה סלוצקי: רק רגע, אני מתנצלת שאני אומרת את זה, אבל כשאני קראתי את הנושא שהולכים לדון בו היום כאן, הנושא לא היה מרכזי הסיוע.

חנה סלוצקי: כי אם הנושא היה כתוב מרכזי הסיוע, אני הייתי באה לאחראים הממונים והייתי אומרת להם: לא אני.

חנה סלוצקי: היה כתוב על הטיפול שמערכות הרווחה נותנים לקטינים - - -

אילן גילאון: נניח שהנושא הוא לא מרכזי הסיוע, למה אתם לא מעבירים את הכסף למרכזי הסיוע?

חנה סלוצקי: אין לי תשובה טובה להגיד לך.

חנה סלוצקי: אני אחזור למשרד - - -

אילן גילאון: אני רוצה לסכם את הישיבה הזאת, להיות חבר כנסת זה להיות דביל.

אילן גילאון: את יודעת למה?

אילן גילאון: כי אני כבר משתתף בדיון הזה בפעם אני לא יודע כמה, ואותה בעיה קורית, אתם בכלל מצפצפים, ולא מתייחסים.

אילן גילאון: ועכשיו את גם באה לפה, שאני לא יכול להגיד לך כלום, כי את גם לא אחראית.

אילן גילאון: אני חושב שזו חוצפה, שחבל על הזמן של כולנו.

ציפי חוטובלי: לא חבל על הזמן, כי אני חושבת שגם - - -

אילן גילאון: איזה מן דבר זה?

אילן גילאון: הרי תראי, גברתי היושבת-ראש, בפועל, האנשים האלה שמנהלים את המרכזים היו צריכים להיות רפרנטים שלכם, שאתם משלמים להם, לא תומכים בהם, כמו כל מקור אחר שמחזיק מוסד.

אילן גילאון: הייתי רוצה לראות שאם איזה קבלן מאן דהו באיזה בנדל"ן, שמנהל גם איזה בית מחסה למפגרים או אחרים, אם אתם לא משלמים לו, מה היה קורה.

אילן גילאון: ואילו פה, אתם מרשים לעצמכם, למה?

אילן גילאון: כי מישהו יש לו רצון טוב לעשות את העבודה במקומכם.

אילן גילאון: זאת חוצפה, זו עזות מצח, והכי חמור, זה עלבון לכל מי שיושב כאן.

אילן גילאון: אנחנו דנים פה - - סליחה, לדבר כל פעם על כמה זה חמור – אני לא רוצה לדבר לא על החמרת הענישה, לא על ייחודיות של עבירות.

אילן גילאון: כל העבירות ייחודיות.

אילן גילאון: אני רוצה לדבר על טיפול ייחודי בבעיה, ואנחנו חוזרים על זה אני לא יודע בפעם הכמה.

אילן גילאון: כל פעם להתכנס ולהגיד כמה שזה חמור.

ציפי חוטובלי: אני רק רוצה להבהיר משהו.

ציפי חוטובלי: אי-אפשר לדבר על מענה של משרד הרווחה לנפגעות בלי לדבר על מרכזי הסיוע.

ציפי חוטובלי: זה מגוחך להגיד זה לא היה הנושא.

ציפי חוטובלי: ברור שזה הנושא.

ציפי חוטובלי: סליחה, הם הגורמים שנותנים את הסיוע המיידי, הראשוני, וגם אחרי שהדברים מתרחשים, הם בעצם מלווים יד ביד את הבנות האלה לכל דבר שאתם אמורים לספק.

ציפי חוטובלי: איך אפשר בכלל לבודד את זה מהתהליך?

חנה סלוצקי: אני מקבלת את מה שאת אומרת.

חנה סלוצקי: אני אומרת לך שוב, אני מקבלת את זה, הדברים האלה יועברו בדיוק כפי שאתם מציגים.

ציפי חוטובלי: טוב, אבל זה לא מסייע לנו לקדם את הדיון כאן מצד המשרד.

ציפי חוטובלי: רגע, יש כאן סדר של דוברים.

ציפי חוטובלי: אמרנו, חברת הכנסת זוארץ, אחר כך נאפשר ללינור לדבר.

ציפי חוטובלי: שוב, תמקדו טענות שיש לכם גם כלפי משרדים אחרים.

ציפי חוטובלי: בבקשה, חברת הכנסת זוארץ.

אורית זוארץ: אפשר להתחיל מזה שאין ביטחון אישי בישראל.

אורית זוארץ: והמדינה לא לוקחת אחריות.

אורית זוארץ: ואני חושבת שהדוגמא של ההתייחסות של משרד הרווחה בעצם משקפת בצורה מאוד ברורה את האחריות שהמדינה לוקחת לא רק על הקורבנות, על האזרחים והאזרחיות.

אורית זוארץ: כי כל אחד ואחת מאיתנו קורבן בפוטנציה.

אורית זוארץ: ראינו את זה.

חנה סלוצקי: איך משרד הרווחה יכול לדאוג לביטחון האישי?

אורית זוארץ: איך משרד הרווחה?

אורית זוארץ: בזה שהוא ייקח אחריות ויטפל בקורבנות בראש ובראשונה - -

חנה סלוצקי: את זה אנחנו - - -

אורית זוארץ: - - שהוא יתקצב אותם.

אורית זוארץ: אנחנו מדברים על רצף, על ציר.

אורית זוארץ: ביטחון אישי זה לא רק לתפוס את האנס אחרי שהוא אנס, אלא ביטחון אישי זה ליצור מערכת שלמה של קורבנות שתוכלנה לבוא ולהתלונן.

אורית זוארץ: כי המדינה לוקחת אחריות ומטפלת.

אורית זוארץ: אבל המדינה לא לוקחת אחריות.

אורית זוארץ: ו-30% מהתקציב של מרכזי הסיוע זה לעג לרש.

אורית זוארץ: זה לבזות את כולנו.

אורית זוארץ: וזה חוזר על עצמו פעם אחר פעם.

אורית זוארץ: היינו פה לפני חצי שנה, קיימנו דיון דחוף על הנושא.

אורית זוארץ: הסוגיות האלה עלו, המשרדים התחייבו לפתור את זה.

אורית זוארץ: ושום דבר לא קרה.

אורית זוארץ: ואנחנו חוזרים עוד פעם לאותה נקודת מוצא.

אורית זוארץ: מגיעים לאמצע השנה, עוד מעט סוגרים תקציב, קיץ, חופש, לא עובדים, כן עובדים.

אורית זוארץ: אני יודעת בדיוק איך הדברים מתנהלים, גם במשרד הרווחה, שבספטמבר כבר סוגרים תקציב ולא מעבירים שום דבר, ולא מכניסים פרויקטים או דברים שקורים.

אורית זוארץ: אז אני חושבת שיש כאן התנהלות שהיא לא תקינה בתוך המשרד, לפחות שלכם, ממה ששמעתי.

אורית זוארץ: אני רוצה גם לשמוע את האחרים.

אורית זוארץ: אני רוצה לדעת אם יש פה מישהו מהאוצר.

אורית זוארץ: יש אוצר?

אורית זוארץ: הוזמנו אוצר?

אורית זוארץ: לא הגיעו.

ציפי חוטובלי: הם לא מוזמנים, האוצר.

אורית זוארץ: למה שיטפלו?

אורית זוארץ: הבעיה השנייה היא שכולנו מזדעזעים.

אורית זוארץ: קורה איזה מקרה חמור, מקרה אונס, תקיפה, התעללות – כולם יוצאים עם הצהרות, הודעות לתקשורת, מזדעזעים.

אורית זוארץ: צריך לתקצב, לא להזדעזע.

אורית זוארץ: די, הזדעזענו מספיק.

אורית זוארץ: עכשיו צריך לתקצב ולעשות.

אורית זוארץ: ולהפסיק לדבר – כל הזמן נדבר על זה ונדבר על זה.

אורית זוארץ: מרוב דיבורים אנחנו לא מגיעים לשום מקום.

אורית זוארץ: ממשרד הרווחה למשרד לביטחון פנים.

אורית זוארץ: אנחנו במסגרת ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים העלינו יותר מפעם אחת, כשדיברנו על ניצול מיני מסחרי וזנות קטינים, את כל הנושא של האינטרנט.

אורית זוארץ: מה נעשה בנידון?

אורית זוארץ: אנחנו העלינו את זה פעם אחר פעם.

אורית זוארץ: העלינו את זה בפני השר, התחייבו לשנות את זה.

אורית זוארץ: אתמול התבשרנו שיש כאן איזה סמנכ"ל מהולל של חברת הייטק שתקף מאות ילדים באינטרנט, והמשטרה – ואני מצטטת – לא נגיע לכל הילדים שהסמנכ"ל תקף.

אורית זוארץ: תשמעו, עם 12 חוקרים של עבירות באינטרנט, שמתוכם רק שבעה חוקרים שחוקרים הלכה למעשה את העבירות באינטרנט ומתמקדים בפשיעה באינטרנט בכלל – שזו פשיעה כלכלית, שזו הלבנת הון, שאלו עבירות אחרות – לא נעשה שום דבר.

אורית זוארץ: איך אנחנו מפקירים את הזירה הזאת, שהיא הזירה המרכזית לניצול מיני לא רק של קטינים, גם של נשים בהרבה מאוד מקרים.

אורית זוארץ: אני רוצה לשמוע מה אתם עושים בעניין הזה, שנה – יותר משנה, שנתיים – אחרי שאנחנו מעלים את זה במסגרת ועדת המשנה, ויותר מעשור מאז שהעלו את זה לראשונה כאן בכנסת.

אורית זוארץ: איזה שינוי עשיתם בתוך המערך הזה של חקירות באינטרנט?

אורית זוארץ: עכשיו יש לי שני חוקים - -

ציפי חוטובלי: את לא רוצה לשמוע תשובה?

אורית זוארץ: - - שלצערי הרב, הממשלה דחתה.

אורית זוארץ: אני מקווה מאוד שהכניסה שלנו לקואליציה תשנה קצת את המאזן הזה.

אורית זוארץ: שתי הצעות חוק: אחת היא שפגיעה מינית תוכר כתאונת עבודה.

אורית זוארץ: וזה לנו, עכשיו אנחנו בקואליציה, אנחנו יכולות לנסות לקדם את זה.

אורית זוארץ: הצעת החוק השנייה היא הטרדה מינית - - -

נחמן שי: סוף-סוף מצאתי סיבה טובה למה אנחנו - - -

אורית זוארץ: איך אומרים, זו הסיבה השנייה - - -

נחמן שי: שבועיים אני חושב על העניין הזה.

אורית זוארץ: זו הסיבה השנייה, אחרי חוק טל ושוויון בנטל.

אורית זוארץ: אני מקווה מאוד שהכניסה שלנו תאפשר לשנות.

אורית זוארץ: הצעת החוק השנייה, יושבת-הראש, הוועדה, היא הטרדה מינית במרחב הציבורי.

אורית זוארץ: היתה פה התנגדות גורפת של כל השרים.

אורית זוארץ: אני רוצה שנעלה את זה שוב.

אורית זוארץ: עכשיו, זה לא רק הנפגעים בתוך התא המשפחתי, הפגיעות המיניות זולגות לתוך המרחב הציבורי.

אורית זוארץ: יש כאן מספר לא מבוטל, אני מניחה שמוקדי הסיוע יכולים לתת נתון על נשים שהותקפו והוטרדו במרחב הציבורי.

ציפי חוטובלי: למה הכוונה?

אורית זוארץ: באוטובוס, על המדרכה, בסופר.

ציפי חוטובלי: אבל אלו עבירות לכל דבר ודבר.

אורית זוארץ: אלו עבירות לכל דבר, אבל אין שום אחריות שהמדינה לוקחת.

אורית זוארץ: למשל, משרד התחבורה לא מוכן לקחת אחריות על מה שקורה באוטובוסים.

אורית זוארץ: היתה פה הצעת חוק מאוד ממוקדת בנושא הזה.

אורית זוארץ: והיתה פה התנגדות גורפת של כל השרים.

אורית זוארץ: אז אולי הגיע הזמן שנזעזע אותם.

אורית זוארץ: מתוך הקואליציה.

אורית זוארץ: הנה, מצאתי דבר אחד טוב.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לחזור אליך.

ציפי חוטובלי: בגלל שבכל זאת, לא הגעת לכאן כדי לקשט את הדיון וכדי שנצעק עליך, אני חושבת שיש כאן בכל זאת - - -

אורית זוארץ: לא לקחת את זה אישית, אבל צריך להעביר את זה הלאה.

חנה סלוצקי: - - - שאני לוקחת את זה אישית, אבל זה מאוד רציני.

אורית זוארץ: נכון.

ציפי חוטובלי: אחרי האונס בחניון גן העיר בתל-אביב היתה טענה שלא היה טיפול בנאנסת.

ציפי חוטובלי: היתה טענה ציבורית, אני רוצה שתתייחסי אליה, גם אם זה לא נכון.

חנה סלוצקי: את יודעת, באופן אישי, מיד אחרי - - אני רוצה לומר בכלל מה אנחנו נותנים.

חנה סלוצקי: ואני רוצה להתחיל מכל מה שמשרד הרווחה עושה בשנים האחרונות, והרבה מאוד בנושא.

חנה סלוצקי: כי הפגיעה המינית לא מתחילה מנשים.

חנה סלוצקי: הפגיעות המיניות מתחילות בילדים.

חנה סלוצקי: ויש לנו - - -

אורית זוארץ: חשבתי שתגידי בגברים התוקפים.

ציפי חוטובלי: חברת הכנסת זוארץ.

חנה סלוצקי: אני מדברת בכלל.

דניאל בן-סימון: למה אי-אפשר להשלים משפט פה?

דניאל בן-סימון: נו, באמת, אני ממש מבקש, תנו לאישה לדבר.

חנה סלוצקי: תודה.

חנה סלוצקי: משרד הרווחה, בשנים האחרונות, החליט לפתח את כל הנושא של טיפול בילדים, בבנים כמובן, שהותקפו מינית הן בתוך המשפחה, הן מחוץ למשפחה, והן בין ילדים.

חנה סלוצקי: יחד עם ביטוח לאומי וקרן רש"י אנחנו פיתחנו 12 מרכזים לטיפול ברחבי הארץ, כאשר המטרה היא להגיע עד 20 מרכזים כאלה.

חנה סלוצקי: חילקנו פריסה ארצית בכל הארץ, ובהתאמה למגוון אוכלוסיות ולצרכים המיוחדים של כל אוכלוסייה ואוכלוסייה, כאשר עלות של כל מרכז כזה היא מיליון ש"ח לשנה.

חנה סלוצקי: יש שם אנשי טיפול, אנשי מקצוע.

חנה סלוצקי: כאשר העיקרון הוא שכל קטין עד גיל 18 – למרכזים האלה זה עד גיל 18 – כל קטין שנפגע זכאי לקבל טיפול ללא שום בדיקת זכאות ובאופן מיידי.

חנה סלוצקי: ויושבת כאן דוקטור חניתה צימרין, והיא אחת ממפעילות המרכזים של המדינה.

חנה סלוצקי: במרכזים האלה שותפים יחד – זו עבודה בין-משרדית בראשותו של המשנה למנכ"ל משרד הרווחה – ועדה בין-משרדית, החינוך, הבריאות והרווחה כמובן, לגבי הנושא.

חנה סלוצקי: הנושא הזה הוא לא רק הטיפול, אלא גם מניעה.

חנה סלוצקי: כלומר, אנחנו לא מדברים כאן בכלל על הנושא של מניעה, ואני חושבת שאחד הגורמים המהותיים שאנחנו חייבים לתת את הדעת היום – גם לגבי נשים וגם לגבי ילדים – זה המניעה.

חנה סלוצקי: מה המשמעות של אחריות המשפחה - -

ציפי חוטובלי: מה אתם עושים כדי למנוע?

חנה סלוצקי: - - מה המשמעות של המניעה.

חנה סלוצקי: אחת המטרות של המרכזים האלה, היא גם לפתח את כל התחום של המניעה בקהילה עליה הוא אחראי.

ציפי חוטובלי: תני לי דוגמא לפעולה למניעה.

רחל אדטו: אני לא מבינה מה זה מניעה.

רחל אדטו: גם אני לא הבנתי.

אורית זוארץ: וגם פריסה של המרכזים, אם אפשר.

ציפי חוטובלי: עד כמה שאני יודעת, מניעה זה אחריות של המשרד לביטחון פנים.

חנה סלוצקי: יש לי רשימה מאוד מסודרת.

אורית זוארץ: קיבלנו חומר?

מרים שלר: לא, אבל גם חינוך - - -

קריאות: - - -

אורית זוארץ: - - - אחריות של כולם.

ציפי חוטובלי: אבל היא לא משרד החינוך, היא משרד הרווחה.

רחל אדטו: את יכולה רק להגדיר מה מבחינת

רחל אדטו: כם אתם רואים כמניעה?

רחל אדטו: כי אתם מדברים מצד אחד על אלה שכבר הותקפו, ולכן השאלה שלי היא לגבי מה זה מניעה.

חנה סלוצקי: לא, אני אומרת שרוב העבודה במרכזים האלה, 3,000 שעות טיפול, יש לכל מרכז לשנה לטפל בילדים, בילדות, במשפחה, בכל המערכת המשפחתית שבה נעשתה פגיעה מינית.

ציפי חוטובלי: אבל את מדברת על מצב של פגיעה מינית בתוך המשפחה.

ציפי חוטובלי: 90% - - -

חנה סלוצקי: לא רק בתוך המשפחה.

חנה סלוצקי: אני מדברת על המגוון, עד גיל 18.

חנה סלוצקי: אני מדברת על קטינים עד גיל 18.

חנה סלוצקי: על כל המגוון – אם זה בין ילדים, אם זה בתוך המשפחה, אם זה על-ידי זר.

חנה סלוצקי: זה לא חשוב, ילד שנפגע הוא ילד שנפגע.

חנה סלוצקי: הטיפול הוא המוקד המרכזי של המרכזי.

חנה סלוצקי: יחד עם זאת, אנחנו הקמנו ועדות יישוביות בכל המקומות שישנם מרכזים עם שותפים בין משרדיים כדי לפתח את הנושא המניעתי.

חנה סלוצקי: גם בנושא של החינוך – אני רואה שאין כאן ממערכת החינוך אף אחד – אבל אנחנו יחד עם שפ"י ושפ"ח, כל המערכות, הפסיכולוגים של בתי הספר ומערכות החינוך.

חנה סלוצקי: אנחנו עושים ימי עיון בקהילה.

חנה סלוצקי: אנחנו עושים ימי הסברה.

חנה סלוצקי: אנחנו מגיעים לכל המסגרות שבהן נמצאים ילדים כדי לפתח את כל הנושא של המודעות ושל ההבנה, גם איך להתגונן ואיך להגן על עצמם.

ציפי חוטובלי: מאחר וכולנו מבינים שמניעה והסברה זה חשוב, אבל לצערנו הרב, יש מקרים, אני כן רוצה לדעת מה המענה, הרי זה היה הנושא המרכזי של הדיון.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להבין - - -

מיכל רוזין: אנחנו מתייחסות כרגע לקטינים - - -

אורית זוארץ: לקטינים, מה קורה עם בגירות?

קריאות: - - -

חנה סלוצקי: אבל רגע, תנו - - -

ציפי חוטובלי: - - - רגע, תכבדו.

ציפי חוטובלי: סליחה - - -

מיכל רוזין: אני מאוד מכבדת, אבל לא סתם שלחו את חנה לדבר על - - -

חנה סלוצקי: לא, אמרתי בתחילת דברי, אני אתייחס גם לנשים, שהגברת ציפי נחשון העבירה לי מה המשרד עושה מעל גיל 18, והתחלתי לגבי קטינים, כי זה לא היה בעבר.

ציפי חוטובלי: הבנו.

ציפי חוטובלי: אני רוצה רגע שתחזרי למרכזים, כי זה בכל זאת מרכז הכובד, האנרגיה שלכם מושקעת שם.

חנה סלוצקי: נכון.

ציפי חוטובלי: ספרי לנו על המרכזים.

ציפי חוטובלי: ספרי לנו כמה אנשים עוברים דרכם.

ציפי חוטובלי: בבקשה.

חנה סלוצקי: אנחנו במהלך שנה מטפלים ב-4,000 ילדים ובני משפחותיהם.

חנה סלוצקי: ההערכה שעשינו בזמנו יחד עם - - -

ציפי חוטובלי: המרכזים הם לילדים?

ציפי חוטובלי: חשבתי שהמרכזים מיועדים לכלל האוכלוסייה.

מיכל רוזין: לא, רק לילדים.

מיכל רוזין: זה מה שהתערבתי.

חנה סלוצקי: לקטינים.

חנה סלוצקי: רגע, לילדים - - -

ציפי חוטובלי: נראה לי שאין כאן הבנה, את עדיין בפרויקט הקודם שלך.

ציפי חוטובלי: אני מדברת על 12 המרכזים שדיברת עליהם.

חנה סלוצקי: אני מדברת על 12 המרכזים שמיועדים לטפל בקטינים, רק לא מאפשרים להגיד את הדברים בצורה מסודרת.

ציפי חוטובלי: אני חייבת להבין משהו, יש כאן - - -

אילן גילאון: אני יכול להערה?

אילן גילאון: היה מומחה לתולעים.

אילן גילאון: הוא הגיע והיה קהל ענק, ואמר לו המנחה: כולם מחכים להרצאה שלך על הפילים.

אילן גילאון: הוא אמר: אבל אני לא מבין שום דבר בפילים, מה אתם רוצים שאני אעשה?

אילן גילאון: ההוא אמר לו: אתה חייב, כי הקהל מחכה להרצאה שלך על הפילים.

אילן גילאון: הוא אומר: חייב, חייב.

אילן גילאון: עולה למעלה ואומר ככה: הפיל היא חיה גדולה, יש לה 361 תולעים.

אילן גילאון: תולעת מספר אחת.

אילן גילאון: זה לא הנושא, גברתי, אנחנו באנו בגלל נושא אחר לגמרי, באמת.

אילן גילאון: והם עשו לך עוול.

ציפי חוטובלי: בין הפילים לתולעים, אותי זה לא מצחיק.

חנה סלוצקי: מה זה לנושא אחר?

חנה סלוצקי: אני לא מבינה לגבי נושא אחר.

אילן גילאון: כי אנחנו באים לדבר על הדברים הדחופים ביותר שלא קורים, כמו הדברים - - -

חנה סלוצקי: מה זאת אומרת?

חנה סלוצקי: הילדה שנאנסה בחניון ונתנו לה טיפול – זה לא היה דחוף?

אילן גילאון: לא, שנייה - - - את העניין לנושא אחר.

אילן גילאון: אנחנו לא מדברים כרגע על - - -

ציפי חוטובלי: אני אכוון אותך.

ציפי חוטובלי: לפחות בדף המידע שהובא בפנינו, יש שישה מרכזים.

ציפי חוטובלי: אני אגיד לך בדיוק איפה: בתל-אביב, בראשון, בבאר-שבע, בירושלים, בחיפה ובנצרת.

ציפי חוטובלי: אלה המרכזים שאמורים לתת את המענה הרוחבי.

אורית זוארץ: כמה מרכזים יש לבגירות?

רחל אדטו: לא, אלה שישה מרכזים לטיפול המידי.

דליה איציק: לא, זה לא - - -

קריאות: - - -

אורית זוארץ: חברים, בואו תעשו לנו סדר.

חנה סלוצקי: אז תנו לי.

חנה סלוצקי: תנו לי בבקשה.

חנה סלוצקי: אם את אומרת שסיימנו לגבי הקטינים, ואתם לא רוצים לשמוע, זה בסדר - - -

אורית זוארץ: 12 מרכזים לטיפול בקטינים ברחבי הארץ, את אומרת.

חנה סלוצקי: כאשר אנחנו צריכים להשלים עד 20 מרכזים בכל רחבי הארץ.

אורית זוארץ: והם נותנים מענה במגזר היהודי והערבי?

חנה סלוצקי: ערבי וחרדי.

חנה סלוצקי: כל ילד שנפגע מופנה - - -

אורית זוארץ: דוברים בשפות – אמהרית, רוסית, ערבית?

חנה סלוצקי: חלקם.

חנה סלוצקי: יש לנו מחסור, יש לנו עכשיו שני קורסים שאנחנו מכשירים מהאוכלוסייה החרדית, כי אין הרבה מטפלים.

חנה סלוצקי: אנחנו עושים את זה יחד עם "מכון חרוב".

אורית זוארץ: רוסית, אמהרית?

חנה סלוצקי: כן, אנחנו משתדלים שיהיו - -

אורית זוארץ: ערבית?

חנה סלוצקי: - - מכל המגוון של הצרכים.

חנה סלוצקי: אין לנו הרבה, אבל אני אומרת שוב - - -

אורית זוארץ: איפה יש מרכז שמטפל בקורבנות תקיפה מינית בערבית, למשל?

חניתה צימרין: אצלנו.

אורית זוארץ: איפה זה אצלנו?

חניתה צימרין: אל"י – האגודה להגנת הילד.

אורית זוארץ: איפה זה?

אורית זוארץ: בישראל.

ציפי חוטובלי: אני חייבת להגיד משהו - - -

חנה סלוצקי: תני לי לעבור הלאה.

ציפי חוטובלי: את לא יכולה לבוא - - -

חנה סלוצקי: אני ממשיכה.

חנה סלוצקי: לדבריה של הגברת ציפי נחשון, מה שיש – מרכזים לטיפול בנפגעות תקיפה מינית.

חנה סלוצקי: פועלים חמישה מרכזים לטיפול בנפגעות תקיפה מינית החל מגיל 18 ועד בכלל.

חנה סלוצקי: המרכזים פועלים בחמש רשויות מקומיות, והם נותנים מענה אזורי ל-120 מטופלות במקביל.

חנה סלוצקי: הטיפול ניתן על-ידי עו"סים מומחים לטיפול בפגיעות מיניות.

חנה סלוצקי: המימון המלא ניתן על-ידי משרד הרווחה בהיקף של 6.4 מיליון ש"ח לשנה.

חנה סלוצקי: בנוסף, ישנו מרכז טיפולי נוסף המופעל על-ידי משרד הבריאות, הוא פועל בתוך בית החולים "איכילוב".

חנה סלוצקי: במסגרת חלק מן המרכזים פועלים גם מרכזי יום לצעירות ונשים הזקוקות למענה אינטנסיבי יותר.

חנה סלוצקי: ישנן גם קבוצות תעסוקה ייחודיות לנפגעות תקיפה מינית, וקיימת דירת מעבר אחת לצעירות נפגעות תקיפה מינית.

מיכל רוזין: עכשיו, תבינו את הפרופורציות בין 40,000 שפונות אלינו בשנה, למספרים המועטים – סליחה, זה לא מולך, חנה - -

חנה סלוצקי: לא, זה בסדר, חשוב שתעלו את כל הדברים, אני לא לוקחת את זה אישית, אני צריכה להעביר למשרד.

מיכל רוזין: - - אני רק עוצרת אותך כי במסמך שלנו - - -

ציפי חוטובלי: אבל מיכל, בואי נהיה הוגנות - - -

מיכל רוזין: לא, אני הוגנת - - -

ציפי חוטובלי: 40,000 שעוברות דרככם – לפעמים זה בפנייה טלפונית, לא תמיד זה עובר את כל - - -

מיכל רוזין: אנחנו מדברות על - - -

אורית זוארץ: זה מענה.

חנה סלוצקי: אתם גם מדברים על קטינות, לא רק על נשים מגיל 18, ב-40,000.

אורית זוארץ: מיכל, בואו נסיים להקשיב, ואז נשמע גם את ההערות שלך.

מיכל רוזין: לא, אני רק רוצה להעיר - - -

חנה סלוצקי: תני לי רק לסיים.

חנה סלוצקי: תני לי רק לסיים.

חנה סלוצקי: מרכזי סיוע – מדובר כאן על חמישה מיליון שהמשרד נותן כל שנה.

חנה סלוצקי: אין לי כאן התייחסות להערה שלכם.

חנה סלוצקי: אני בהחלט - - -

ציפי חוטובלי: מה?

חנה סלוצקי: לגבי הנושא של המימון ושל המעצר.

חנה סלוצקי: מדובר כאן על 11 מרכזי סיוע.

חנה סלוצקי: עשרה פועלים באמצעות עמותות.

חנה סלוצקי: אחד פועל בעיריית אילת, על-ידי העירייה, וכל מה שנאמר כאן.

חנה סלוצקי: ובנוסף לזה יש בתים חמים לנערות בסיכון – 150 בתים חמים שמופעלים ברשויות המקומיות ובהם מתקיימות סדנאות - - -

ציפי חוטובלי: זה גם לא רלוונטי, עם כל הכבוד, נערות בסיכון זה לא הנושא.

מרים שלר: במיוחד שלחלק מהן אין בכלל מענה.

חנה סלוצקי: אני נותנת לך תמונה על כל מה שהמשרד - - -

ציפי חוטובלי: נשים נאנסות ומותקפות בין אם הן בסיכון ובין אם הן לא בסיכון.

חנה סלוצקי: אני מדברת על כל האוכלוסייה שאנחנו מטפלים בה לגבי הנושא של הפגיעה המינית.

חנה סלוצקי: ויש יותר, אבל זה מה שאני נותנת לכם, שנמסר לי לגבי נשים.

חנה סלוצקי: לבי ילדים, אני יכולה להרחיב.

חנה סלוצקי: לגבי נשים, זה מה שנמסר לי ואני מוסרת לכם.

רחל אדטו: דרך אגב, גברים, אתם יודעים?

קריאה: אין.

מיכל רוזין: אם אפשר, שמרית פרנקל, רכזת הסיוע של מרכז סיוע ירושלים הכינה את נייר העמדה הזה.

מיכל רוזין: היא חקרה במשך חודשים – כולל בתקשורת ישירה עם משרד הרווחה – את כל המענים שיש למשרד הרווחה, ואיפה החוסרים.

מיכל רוזין: ואם אפשר לתת לה לציין את הדברים האלה בצורה קצרה, לעבור אחד-אחד ולהראות.

מיכל רוזין: פשוט, כן יש דברים, אנחנו לא אומרות שלא, אנחנו בהחלט גם מברכות על הקמת המרכזים הטיפוליים ועל הוועדות שקמו.

מיכל רוזין: לצערנו, התקציבים מקוצצים, ולצערנו, מאז העניינים תקועים, אין שום התקדמות, אין שום פתיחה של מרכזים נוספים ושירותים נוספים.

מיכל רוזין: ואם אפשר, אז שמרית באמת תעבור על החסרים הקיימים.

ציפי חוטובלי: כן, בבקשה, דברי אל המיקרופון.

אורית זוארץ: היא סיימה, משרד הרווחה?

ציפי חוטובלי: גם ככה אין לה מה להגיד.

שמרית פרנקל: שלום, אני גם באמת אשמח אחר כך אם לינור תשלים אותי ותספר על זה מחוויות מאוד אישיות, כי אני חושבת שזה חשוב.

שמרית פרנקל: אני מרכזת את הסיוע בקו החם במרכז סיוע ירושלים כבר ארבע שנים וחצי, ואני יכולה להגיד שאני מאוד מסכימה – זה לא קשור לנשים בסיכון, במובן הזה שכל אישה, לצערנו, בתחום של פגיעה מינית היא בסיכון.

שמרית פרנקל: ויש גם לא מעט גברים, שלצערנו, נפגעים.

שמרית פרנקל: אני נתקלת מידי יום כמעט במצבים שאין לי מענה לתת לנשים, כי המענה הוא לא בתוך מרכז הסיוע, הוא צריך להיות בקרב שירותים.

שמרית פרנקל: יש המון נשים שמחכות לטיפול.

שמרית פרנקל: היום בירושלים יש את מרכז "תמר", שיש שם עובדות מאוד מסורות, אבל כורעות תחת עומס.

שמרית פרנקל: ירושלים היא עיר מאוד גדולה, ומרכז "תמר" משרת גם את בית-שמש, ואת מעלה אדומים, ואת גוש עציון, ואת קריית ארבע, ואת כל האזור.

שמרית פרנקל: והן פשוט קורסות תחת העומס.

ציפי חוטובלי: רק תסבירי לי, מתקשרת אישה - - -

מרים שלר: המתנה זה שנתיים.

שמרית פרנקל: מתקשרת אישה, היא אומרת: שלום, אני בת 24.

שמרית פרנקל: עכשיו אני מוכנה להתמודד עם זה שעברתי פגיעה בתוך המשפחה מאוד ארוכה.

שמרית פרנקל: ואין לה כסף, כי חלק מההשלכות של הפגיעה – וזה גם נאמר פה – זה שכשילדה עוברת פגיעה מינית ממושכת בילדות היא לא מסוגלת להתרכז כמו שצריך.

שמרית פרנקל: מאוד קשה לה הרבה פעמים אחר כך להתפרנס ולפרנס את עצמה בכבוד, כי יש השלכות מאוד קשות של הפגיעה.

שמרית פרנקל: השלכות של בעיות ריכוז, והשלכות של סימפטומים, והשכלות גופניות מהתעלפות ועד התקפי חרדה, שלא מאפשרות להרבה נשים - - -

ציפי חוטובלי: אז את כבר מדברת על הטיפול הנפשי.

שמרית פרנקל: ואז היא לא יכולה לממן טיפול פרטי בשוק, שהוא מאוד יקר - -

ציפי חוטובלי: נכון.

שמרית פרנקל: - - והיא צריכה עכשיו - - היא בעוררות מאוד גדולה ובמוצפות רגשית מאוד גדולה, אומרים לה תחכי שנה כי אין, כי פשוט אין מקום אחר.

שמרית פרנקל: היא יכולה ללכת למענים כלליים, אבל סביר להניח שהיא תקבל שם טיפול שיש סיכוי שיהיה לה לא מתאים, ונשים יוצאות מצולקות מטיפולים.

שמרית פרנקל: כי המטפלות שלהן – לא בגלל שהן עושות משהו רע, הן פשוט לא מבינות בזה מספיק.

שמרית פרנקל: אישה כזאת, שנמצאת במצב כזה, היא צריכה המון סיוע.

שמרית פרנקל: היא צריכה סיוע טיפולי.

שמרית פרנקל: זה לא מספיק טיפול של שעה בשבוע.

שמרית פרנקל: אין כמעט מרכזי יום, יש מרכז יום בחיפה ויש מרכז יום בתל-אביב.

שמרית פרנקל: אין מרכזי יום.

שמרית פרנקל: אין משהו אינטנסיבי.

שמרית פרנקל: ליווי תרופתי הרבה פעמים – זה גם עוד משהו.

שמרית פרנקל: שוב, איזשהו מקום לגור – הרבה פעמים לנשים האלה אין איפה לגור.

ציפי חוטובלי: מה אתן עושות במצבים האלה?

שמרית פרנקל: עכשיו אין - - -

ציפי חוטובלי: רגע, מה אתן עושות במצבים - - -

שמרית פרנקל: - - לחסות הנוער יש עוד מסגרות, נגיד עד גיל 24.

שמרית פרנקל: אבל אישה בת 30, שפתאום הדבר הזה עלה, והיא מפסיקה לתפקד, ויש ירידה מאוד חריגה בתפקוד – אין לה מענה.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: המתנדבות שלנו מלוות בין זה ובין זה, אבל זה לא תחליף לטיפול מקצועי.

אורית זוארץ: את יכולה להגיד – הן לפעמים לוקחות הביתה.

אורית זוארץ: אני שמעתי על נשים מהמוקדים שלוקחות הביתה במצבי חירום.

אורית זוארץ: אין ברירה, אין לה איפה לישון.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא באמת מעודדות אותה.

אורית זוארץ: אנחנו לא מעודדות אותה, אבל לפעמים אין ברירה.

שמרית פרנקל: הבנות במרכז הסיוע לא צריכות להימצא במצבים כאלה.

אורית זוארץ: אין ברירה, היא צריכה לישון איפשהו.

שמרית פרנקל: זה מאוד קשה, כשנשים מגיעות, ומה שאני יכולה להגיד להן זה תנסו אולי להגיע למסגרות של בריאות הנפש.

שמרית פרנקל: זה הערוץ היחידי היום שהמדינה מאפשרת לנשים האלה לקבל הוסטלים.

אורית זוארץ: זה בדיוק המוקש.

שמרית פרנקל: עכשיו, במסגרות לבריאות הנפש להגיד שאחד הדברים המורכבים זה שגם האנשים שמגיעים למסגרות הם גברים ונשים, וגם הצוות הם גברים ונשים.

שמרית פרנקל: מה שקורה להרבה נשים זה שהן לא מסוגלות להיות במסגרות כאלה, ולצערי, יש גם נשים שנפגעות שוב במסגרות האלה.

ציפי חוטובלי: ברור, אני חושבת שהמסגרות האלה לא מותאמות לבעיה הייחודית.

רחל אדטו: זה הקטע – את זרקת את המשפט שאני מחכה כבר הרבה זמן להעיר עליו.

רחל אדטו: זה לכם, משרד הבריאות, במסגרת הרפורמה הצפויה בבריאות הנפש – בעזרת ה' וכדומה – מה מוקצה ברפורמה הזאת?

רחל אדטו: מה ההתייחסות של הרפורמה לכל הנושא של נפגעות תקיפה מינית?

רחל אדטו: כשישבנו בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות אמרנו: יש לנו שני דברים שהם על סדר-היום, שבצורה מוחלטת צריכים להיכנס – הפרעות אכילה ונפגעות תקיפה מינית.

רחל אדטו: הובטח לנו שנפגעות תקיפה מינית, מעתה ואילך, הדרך פתוחה והכול יכוסה ויטופל.

רחל אדטו: מה אתן יודעות על זה?

חיה ישראל: בגדול, אני מאוד מקווה שהרפורמה תפתור את כל החוליים, כי נכון להיום, אנחנו מנסים להקים מחלקה כבר יותר משנה - - -

נחמן שי: איזה רפורמה זאת?

ציפי חוטובלי: שנתיים.

חיה ישראל: רפורמה בתחום בריאות הנפש, שעברה במסגרת צו.

חיה ישראל: אני לפחות, מעל שנה - - -

מיכל רוזין: חמש שנים מאז שהוחלט שתוקם יחידת אשפוז חלופית.

מיכל רוזין: שנתיים אנחנו כבר במאבק - - -

רחל אדטו: רגע, אני מאוד מבקשת, מיכל, תני לי, אני רוצה לשמוע תשובה.

חיה ישראל: אנחנו מנסים – אני מנסה יחד עם ראש - - -

רחל אדטו: מה התפקיד שלך במערך הזה?

חיה ישראל: שמי חיה, ואני מנהלת את המחלקה הסוציאלית בבריאות הנפש.

חיה ישראל: אני אחראית על הנושא של הטיפול ב"לטם" לנפגעות תקיפה מינית.

חיה ישראל: הניסיון הארוך מאוד להקים יחידה אשפוזית שם – שלצערנו, זה לא מצליח בגלל עלויות מאוד גבוהות, בעיקר של כוח אדם מיומן, וכל הכספים שיש לנו, נכון להיום – שזה יותר מעודפים – בקושי מספיקים לנו לשנתיים-שלוש של הקמת יחידה כזאת.

חיה ישראל: בית החולים "איכילוב" לא מסכים להקים אותה בלי שתהיה התחייבות - - -

רחל אדטו: אבל זה לא רלוונטי לשאלה.

רחל אדטו: השאלה שלי היא אחרת, כי מה שהיה זה כבר לא רלוונטי, זה היה, והיחידה לא יכולה להיכנס למסגרת רפורמה.

רחל אדטו: השאלה היא האם במסגרת הרפורמה לבריאות הנפש יש היום התייחסות, כחלק מהסעיפים שבריאות הנפש צריכה לתת להם מענה – טיפול פסיכולוגי, טיפול פסיכיאטרי, טיפול מתמשך, מספר פגישות – האם במסגרת ההגדרה של מה שנכנס היום כרפורמה לבריאות הנפש, נושא הטיפול בנפגעות תקיפה מינית – לא הטיפול הפיזי - -

חיה ישראל: הטיפול הנפשי.

רחל אדטו: - - הטיפול התמיכתי הנפשי, האם במסגרת הרפורמה החדשה נכנס הסעיף של טיפול בנפגעות תקיפה מינית?

חיה ישראל: מול קופות החולים, זה יהיה אחד הנושאים שאנחנו נצטרך לעבוד עליהם, כי מעבר להבחנה של מחלת נפש – שזה לא נכנס שם – נצטרך לראות, אותה קבוצה של הפרעות אכילה ונפגעות תקיפה מינית - - -

רחל אדטו: את אומרת שנכון לעכשיו, הרפורמה עברה בלי זה.

חיה ישראל: בלי זה.

רחל אדטו: זה מה שרציתי לשאול.

רחל אדטו: זה בטוח - - -

אורלי לוי אבקסיס: את ממשרד הבריאות?

חיה ישראל: בריאות הנפש, כן.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הבטיחו לנו בוועדה, למרות שעשו עוקף ועדה - -

חיה ישראל: הבטיחו.

אורלי לוי אבקסיס: - - שישנו את הקודים, קוד - - והקודים האחרים, כדי שזה ייכנס בפנים, אפילו בטרם הבחנה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא בפנים?

חיה ישראל: אני לא יודעת, עכשיו כל הנושא הוא בטיפול, מול קופות החולים, יש מפגשים - - -

אורלי לוי אבקסיס: השאלה בהנחיות.

רחל אדטו: אורלי, התשובה היא חד-משמעית, זה לא בפנים.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, אני שואלת אותה.

רחל אדטו: לא, אני אומרת לך.

רחל אדטו: אני אומרת לך - -

אורלי לוי אבקסיס: אולי היא לא יודעת - - -

רחל אדטו: - - לא נפגעות תקיפה מינית בפנים, ולא הפרעות אכילה בפנים.

רחל אדטו: הרפורמה עברה באמצעות צו בלי שכל הדברים שאנחנו העלינו בוועדה הגיעו בכלל לדיונים שם.

רחל אדטו: ההתנהלות הכספית רק עברה מול הקופות.

רחל אדטו: הנושאים המהותיים שאנחנו נלחמנו עליהם, זה היה נפגעות תקיפה מינית, להכניס אותן בפנים, בכלל לא בהתייחסות.

רחל אדטו: מעתה ואילך, יתחילו לדבר על זה.

רחל אדטו: אבל יתחילו לדבר על זה, אחרי שהכול בפנים.

רחל אדטו: זה מה שהיה חשוב לי לשמוע.

שלמה מולה: הצו כבר נכנס לתוקפו?

רחל אדטו: כן.

חיה ישראל: נקבע צו - - -

אורלי לוי אבקסיס: אבל היישום עוד לא התחיל.

אורלי לוי אבקסיס: לכן עוד יש לנו זמן.

שלמה מולה: לא משנה, אבל ברגע שהצו נכנס לתוקפו לא ניתן - - -

אורלי לוי אבקסיס: ניתן, ניתן, יש ועדה.

אורלי לוי אבקסיס: בשביל זה יש ועדה.

שלמה מולה: רק רגע, אם הם יביאו את זה, זה יעבור איזשהו תהליך.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נדרוש שזה יגיע לוועדה.

שלמה מולה: בשורה התחתונה, כרגע אין.

חיה ישראל: תהיה עכשיו מנהלת מעבר – ככה קוראים לזה – לעבור את כל התהליך הזה עד יולי 2015, שאז זה אמור לעבור לקופות.

אורלי לוי אבקסיס: אז יש לנו עוד זמן.

אורית זוארץ: אבל המנהלת מטפלת בדברים שאושרו והתקבלו.

אורית זוארץ: איפה היא נותנת מענה - -

קריאות: אין.

אורית זוארץ: - - לסוגיות שלא אושרו ולא התקבלו?

רחל אדטו: אין.

רחל אדטו: התשובה היא אין.

ציפי חוטובלי: טוב, קיבלנו תשובה.

אורית זוארץ: לא, אני רוצה לשמוע.

ציפי חוטובלי: קיבלנו תשובה, היא אומרת שאין.

אורית זוארץ: זו שערורייה.

רחל אדטו: שחור על גבי המצלמות, אין מענה - - -

אורלי לוי אבקסיס: אפשר להוציא את הפרוטוקולים של ועדת הבריאות, שהובטח שם באופן ברור שהנושא הזה יטופל.

רחל אדטו: אבל אורלי, זו היתה הבעיה - - -

ציפי חוטובלי: חברת הכנסת אורלי לוי - - -

אורלי לוי אבקסיס: עשו לנו עוקף ועדה, מה לעשות?

ציפי חוטובלי: אני רוצה לדבר על נושא נוסף - - -

חיה ישראל: אני רק רוצה להגיד, קטונתי מלתת תשובה בשם ראש שירותי בריאות הנפש, אבל - - -

ציפי חוטובלי: אני רוצה להפנות אליך נקודה נוספת.

רחל אדטו: אנחנו איתך בעניין הזה.

רחל אדטו: זה כעס אמתי – וגם אורלי אמרה את זה כרגע – על כך שאנחנו ישבנו שאלנו שלוש פעמים – מיכל היתה שם – אמרנו:

רחל אדטו: אנחנו רוצים להכניס את נפגעות תקיפה מינית כחלק מהרפורמה בבריאות הנפש.

רחל אדטו: חייבים לתת להן מענה, סוף-סוף בהזדמנות הזאת.

רחל אדטו: והצו הזה – בדרך שהוא עשה עוקף ועדה, עוקף דיונים – שם ממש פס על כל הנושא הזה.

רחל אדטו: אם זה יהיה עד 2015?

רחל אדטו: בעזרת ה'.

רחל אדטו: אבל נכון לעכשיו, שיהיה ברור לחלוטין שאין מענה לא להפרעות אכילה - - -

שלמה מולה: ה' עוזר גם כשעוזרים לו.

ציפי חוטובלי: ברור לנו.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להפנות אליך נקודה נוספת, שאנחנו נתקלנו בה במסגרת פנייה שהגיעה לוועדה.

ציפי חוטובלי: נערה צעירה שעברה תקיפה מינית כשהיא קטינה רצתה לקבל טיפול פסיכולוגי, ואמרו לה שהיא לא יכולה להתחיל שום סוג של תהליך נפשי בלי אישור הורים.

ציפי חוטובלי: מדובר במצב שבו היא לא תמיד רוצה לדווח להורים שלה בדיוק מה היא עוברת.

ציפי חוטובלי: היא עברה פגיעה שקשורה למשפחה שלה.

ציפי חוטובלי: למה אי-אפשר לנתק בין העניין הזה של הסכמת הורים?

ציפי חוטובלי: מדובר בדבר מאוד בסיסי וחשוב.

חנה סלוצקי: את מפנה את השאלה - - -

חיה ישראל: פקידת הסעד - - - אז אולי היא תוכל לענות לך.

ציפי חוטובלי: אין לי בעיה, מי שיכול לענות על השאלה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה תשובה לשאלה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: זה אבסורד, כי להפלה היא לא צריכה הסכמת הורים, אבל בזה היא כן צריכה הסכמת הורים?

אורלי לוי אבקסיס: יש פה קצת - - -

מרים שלר: כן.

מרים שלר: גם אם הפוגע הוא בתוך המשפחה.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: האבא בכלא, ובגלל זה אני צריכה - - -

חנה סלוצקי: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: זה מטורף.

חנה סלוצקי: כלומר, עד גיל 18, מבחינה חוקית, כל טיפול שניתן לקטין מחייב את הסכמת ההורה.

ציפי חוטובלי: אבל שמעת מה היא אמרה, טיפול רפואי מאוד אגרסיבי לא צריך.

חנה סלוצקי: בסדר.

חנה סלוצקי: אז אני אומרת – שיתפתי גם את העוזרת שלך – שאנחנו נמצאים עכשיו בתיקון של חוק, שאנחנו מכניסים את התיקון גם לגבי הנושא הזה.

חנה סלוצקי: שלא ייתכן מצב שבו אב פוגע בבתו, ואנחנו נצטרך ללכת ולקבל אישור.

חנה סלוצקי: הפתרון הזמני שנתנה לנו היועצת המשפטית של המשרד שלנו, הגברת בתיה הרטמן, שמבחינה טיפולית, אנחנו יכולים להסתפק כרגע במשמורן, בחתימה של המשמורן, של ההורה.

חנה סלוצקי: אני לא צריכה את ההסכמה של ההורה שנמצא במאסר או האב שפגע, אלא מספיקה לי חתימה אחת של ההורה שמאשרת - - -

מרים שלר: אבל יש האמא שבדרך כלל משתפת פעולה.

אורלי לוי אבקסיס: או שמסתירה.

חנה סלוצקי: אז אני אומרת שהחתימה שלה כרגע מספיקה.

מרים שלר: לא, אבל היא משתפת פעולה עם הפגיעה.

חנה סלוצקי: היא לא משתפת פעולה.

חנה סלוצקי: אנחנו הולכים לפי חוק הנוער לבית המשפט כדי לחייב טיפול.

חנה סלוצקי: זה כרגע - - -

ציפי חוטובלי: התיקון לחוק הנוער - - -

אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן התהליך?

חנה סלוצקי: תהליך מיידי מאוד בצו ביניים.

אורלי לוי אבקסיס: הבנתי.

אורלי לוי אבקסיס: וכמה אתם משתמשים בתהליך הזה?

חנה סלוצקי: אם צריך, אנחנו משתמשים.

חנה סלוצקי: אני אומרת לך, לא יהיה מצב שבו קטין או קטינה - - -

אורלי לוי אבקסיס: אבל, הנה, היא מספרת פה על מצב כזה - - -

חנה סלוצקי: אני יודעת, אני מכירה, אני העליתי את הסוגיות האלה.

חנה סלוצקי: אני מכירה, אני מביאה את זה מהשטח.

חנה סלוצקי: לכן אני אומרת לך, מצאנו פתרון ביניים.

חנה סלוצקי: הפתרון הוא לא טוב, חייב להיות פה תיקון של חקיקה לגבי הנושא הזה.

חנה סלוצקי: יש הרי את הנושא של טיפול - - -

מרים שלר: רגע, רק הצעה אחת, שאולי אם אפשר להרחיב את ההגדרה לא רק לאבא – לסבא, לדוד למישהו מתוך המשפחה.

מרים שלר: שזה לא יהיה רק האבא, כי יש פה סוגיה מורכבת.

חנה סלוצקי: אבא – אני לא צריכה לקבל.

ציפי חוטובלי: ליאת, עם כל הכבוד, אני לא אאפשר דיונים פנימיים.

ציפי חוטובלי: אם את רוצה להעיר הערה, את יכולה להגיד אותה למיקרופון.

ציפי חוטובלי: שלמה מולה, אתה ביקשת להעיר הערה, ואחר כך אני אאפשר ללינור, היא מחכה כאן בסבלנות.

שלמה מולה: אני מסתכל באתר האינטרנט של המשרד שלכם.

שלמה מולה: וכתוב כאן: "11 מרכזים ברחבי הארץ מופעלים על-ידי עמותות ובתמיכת השירות, המעסיקים מתנדבים ואנשי מקצוע מומחים בתחום הפגיעות המיניות", וכן הלאה.

שלמה מולה: זה בסדר, נחמד לכתוב.

שלמה מולה: באמת, טוב לכתוב.

שלמה מולה: אני חושב שגם בשנה שעברה, כשראינו שהתקציבים מקוצצים, גם כשתהליכי המכרז שהיו באמת ארוכים, ובסופו של דבר, השירות שניתן – אנשים שצריכים לקבל את השירות, הם לא זזים, הם נמצאים באותו מקום, הבעיה הולכת ומתעצמת.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, אני מציע – אני לא בא לבקר אותך, באמת לא – אני חושב שצריך לבקש מהשר והמנכ"ל שיבואו לתת לנו גם הסברים, גם לקיים איתם ישיבה דחופה עד שבוע הבא.

שלמה מולה: זאת אומרת, לא ניתן עוד למרוח את זה.

שלמה מולה: בעיני זה סוג של מריחה, בריחה, ולתת תשובות לקוניות וכן הלאה.

שלמה מולה: אם יש בעיה של מכרז, אם יש בעיה של בירוקרטיה, לקונה בחקיקה שאתם רוצים שאנחנו נעזור לכם – אנחנו פה.

שלמה מולה: אני מציע שכדאי שלא יהיה דיון שקיימנו אותו ולא נעשָׂה שום דבר, אני מציע שנבקש מהשר – אני מכיר אותו ואת מכירה אותו - - -

ציפי חוטובלי: אנחנו מעריכים אותו, לא רק מכירים אותו.

שלמה מולה: - - הוא באמת שר אהוד, אי-אפשר לומר עליו דברים רעים.

שלמה מולה: אני משוכנע שהוא יבוא.

שלמה מולה: אני מציע לקיים את הדיון בנוכחותו במהלך השבוע הבא.

שלמה מולה: זה יהיה יותר אפקטיבי מאשר שישלחו לנו עוד פקידה ועוד תשובות שהן לא מוסמכות.

ציפי חוטובלי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: ותמיד חנה היא זאת שצריכה לחטוף את - - -

שלמה מולה: אני אמרתי, אני מצטער, אבל אני לא - - -

ציפי חוטובלי: מקובל על כולם שצריך לקבל כאן החלטות בדרג גבוה.

ציפי חוטובלי: תודה.

ציפי חוטובלי: יש כאן אישה אמיצה, שהגיעה לחלוק איתנו את הסיפור שלה, אני חושבת שכדאי שאנחנו נקשיב לה.

ציפי חוטובלי: לינור, בבקשה.

ציפי חוטובלי: אני מצפה שכולנו נקשיב.

ציפי חוטובלי: לינור, מה שלנו חשוב בסיפור שלך, לראות איפה את מרגישה שהמדינה לא נתנה לך מענה, ואיפה אנחנו יכולים לסייע.

לינור לוי: אני רק אספר על עצמי בשתי מילים.

לינור לוי: אני כיום בת 27.

לינור לוי: בילדותי עברתי במשך כמה שנים פגיעה מינית על-ידי שכן.

לינור לוי: הרווחה בתחילת הסיפור היתה ברקע, ודי מהר גם יצאה ממנו.

לינור לוי: מצבי הנפשי רק הלך והחמיר במהלך השנים, עד כדי כך שבגיל 16, כשהתחילו לי לראשונה מחשבות אובדניות, אף גורם, אף גוף, לא ידע איך להתמודד עם זה או מה לעשות עם זה.

לינור לוי: הכי פשוט – הכניסו אותי לבית חולים פסיכיאטרי.

לינור לוי: אני הייתי מאושפזת מעל לשנתיים במחלקה פסיכיאטרית, בחלק מהזמן גם במחלקה סגורה, בגלל שלא היה מה לעשות איתי, במילים אחרות.

לינור לוי: אני יכולה לומר שהיו איתי עוד לא מעט מאושפזים עם סיפור דומה לשלי, שעברו פגיעות מיניות כאלה ואחרות.

לינור לוי: הם אושפזו במחלקות פסיכיאטריות על רקע של אובדנות, שום רקע של מחלת נפש.

לינור לוי: יצאתי עם תווית כזאת שמלווה אותי עד היום.

לינור לוי: כשיצאתי מבית החולים הכרתי לראשונה את מרכז הסיוע לנפגעות תקיפה מינית.

לינור לוי: הם הפנו אותי לטיפול פסיכולוגי שהייתי בו מספר מסוים של שנים.

לינור לוי: ואני יכולה לומר שהרבה בזכותם אני עכשיו עומדת וניצבת פה.

לינור לוי: הם דאגו לי לקבוצות תמיכה, ולטיפולים, ולליווי בהליך המשפטי, ובהרבה מאוד גורמים.

לינור לוי: אבל היום אני נאלצת, לצערי, לממן לעצמי טיפול נפשי.

לינור לוי: אני לא עובדת.

לינור לוי: אני חיה מקצבת נכות.

לינור לוי: אני סטודנטית כיום.

שלמה מולה: למה?

ציפי חוטובלי: מה את לומדת?

שלמה מולה: מה את לומדת?

לינור לוי: אני משלימה בגרויות.

לינור לוי: בגלל האשפוז, נקטעה ממני היכולת.

לינור לוי: אני יכולה לומר שדיברו איתי בעבר על מרכז "תמר".

לינור לוי: זה אפילו לא עלה מבחינתי כאופציה, כי זמן ההמתנה שם הוא מאוד ארוך.

לינור לוי: ואני בחורה שכיום, לצערי, עדיין יש לי מחשבות אובדניות.

לינור לוי: אני אמא.

לינור לוי: אני לא יודעת איזה חזות אני עושה, אבל אני עדיין פוגעת בעצמי, אני עדיין מגיעה לחדרי מיון אחרי שאני פוגעת בעצמי.

לינור לוי: נאלצתי להתחיל טיפול פרטי מכסף שאין לי.

לינור לוי: זה עצוב לשמוע, אתם מדברים פה על כל מיני חוקים ועניינים – זה לא נוגע אלי, כי מבחינתי, אני עם הלשון בחוץ, לא ממש יודעת מה לעשות.

לינור לוי: אני יכולה לומר שאין שום מרכז שעוזר לי, ולעוד אחרים, שנמצאים במצבים לא טובים, נקרא לזה.

לינור לוי: זאת אומרת, אני לא רוצה עכשיו ללכת ולאשפז את עצמי.

לינור לוי: אני לא רוצה להימצא במצב שאני קשורה במחלקה, שמטופל עם מאניה-דיפרסיה רוכן מעלי במיטה.

לינור לוי: אני לא רוצה להגיע למצבים האלה.

לינור לוי: כולם פה מדברים על מקום, ומקום, ומקום, וכסף, אבל שום דבר לא קורה בפועל.

ציפי חוטובלי: קודם כל, כל מה שאת אומרת רק מחזק את כל ההרגשה שלנו שהמענה לא ניתן לנשים.

ציפי חוטובלי: אני חושבת – אם אני מבינה נכון – שדווקא המענה המיידי הוא יותר קל מאשר המענה של פגיעות ממושכות וארוכות, שהאפקטים הנפשיים שלהם - - -

מרים שלר: גם למענה המיידי, אני אשמח - - -

ציפי חוטובלי: כן, בבקשה.

מרים שלר: מרים שלר, מנהלת מרכז סיוע בתל-אביב.

מרים שלר: לגבי הסוגיה של הטיפול, אני כן רוצה מאוד לברך על כך – מה שנעשה בשנים האחרונות, גם לגבי המרכזים לילדים, וגם לגבי המרכזים שקיימים למבוגרות.

מרים שלר: אבל זה טיפה בים.

מרים שלר: אני חושבת שאנחנו באותו צד במקרה הזה, כולנו, כל מי שיושב בחדר הזה.

קריאה: אני מאוד מסכימה איתך.

מרים שלר: ואני חושבת שמשהו שאנחנו צריכות – באמת, קצה נפשי מלהגיע לפה ולצעוק, ולהגיד כמה שאנחנו זועקים, ושזה נמאס.

מרים שלר: כל אחד דואג לסיפור הזה של הביטחון – מישהו יכול להעלות בדעתו שהרמטכ"ל לא יקבל משכורת?

מרים שלר: שהמפקדים לא יקבלו משכורת?

מרים שלר: זה גם ביטחון.

מרים שלר: בואו נגיד אין תקציב.

מרים שלר: אין תקציב.

מרים שלר: שנה שלמה אנשים יעבדו, אין תקציב, אין תקנים, לא יהיו חיילים, לא יהיה ביטחון.

מרים שלר: זה פשוט ביזיון.

מרים שלר: אם אנחנו מדברים – קודם על – על הסיפור של הטיפול, כל מי שיושב פה, אנחנו באותו צד.

מרים שלר: המרכזים שהוקמו, הם נהדרים.

מרים שלר: הם מצוינים.

מרים שלר: זה בדיוק מה שחלמנו כל השנים, שלנשים - - -

ציפי חוטובלי: רק שהם לא מספיקים.

מרים שלר: לא, זה בדיוק מה שחלמנו ומה שפעלנו, כדי שיהיו נשים שמתמחות בתחום הזה.

מרים שלר: כי אנחנו יודעות איזה נזק יכול להיות בשל מטפלות או מטפלים שלא מבינות בתחום ולא מבינים בתחום.

מרים שלר: ובאמת לזה התפללנו.

מרים שלר: אבל זה פשוט טיפה בים.

מרים שלר: וכשאנחנו אומרות שיש אלפים, יש אלפים.

מרים שלר: גם קטינות וקטינים, וגם נשים מבוגרות – ולא אדבר בכלל על גברים, שאין בכלל מענה.

מרים שלר: אז אנחנו מדברות על משהו שהוא מצוין.

מרים שלר: אבל מרכז "לטם" – אני בכלל לא מפנה יותר.

ציפי חוטובלי: יש לי שאלה – היא דיברה על הטיפול הנפשי, שהוא חוזר על עצמו.

ציפי חוטובלי: כמה פסיכולוגים, פסיכולוגיות, שעוסקות בנושא הזה יש היום למשרד הרווחה?

חנה סלוצקי: משרד הרווחה לא מעסיק פסיכולוגיות.

חנה סלוצקי: אלא למעשה אנחנו יוצאים במכרז, ובתוך המודל שלנו יש גם פסיכולוגים.

חנה סלוצקי: הבעיה היא בחלקה גם פסיכיאטרים מומחים לנושא הזה.

ציפי חוטובלי: לא משנה, כמה אנשי מקצוע - - -

מרים שלר: תשאלי את השאלה הפוכה, תשאלי כמה נשים טופלו בשנה האחרונה בכל המרכזים בארץ.

קריאה: 120.

חנה סלוצקי: אני אמרתי - - -

ציפי חוטובלי: זה לא משנה, אני צריכה לדעת כמה אנשים יש.

מרים שלר: לא ילדים, כמה נשים מבוגרות, בגירות, קיבלו טיפול בשנה שעברה בכל המרכזים הנהדרים האלה?

מרים שלר: זאת השאלה, וזה מה שאנחנו צריכות לשאול.

מרים שלר: כמה נשים?

מרים שלר: מה המספר?

ציפי חוטובלי: נכון, אני מסכימה איתך, אבל אני צריכה לדעת כמה אנשי מקצוע יש.

מרים שלר: נכון, את צודקת, זו גם בעיה.

ציפי חוטובלי: כמה אנשי מקצוע וכמה נשים, אלו לא שאלות סותרות.

חנה סלוצקי: אני אומרת שוב, יש אנשי מקצוע - - -

ציפי חוטובלי: כמה?

חנה סלוצקי: אני לא יכולה להגיד לך כרגע במספרים.

חנה סלוצקי: אני לא יודעת כמה פסיכולוגים.

חנה סלוצקי: צריך לשאול את משרד הבריאות.

אורית זוארץ: אי-אפשר - - - בואי נעשה את זה - - - נבקש נתונים מסודרים.

חיה ישראל: אני יכולה להגיד לך שבשנה האחרונה עשינו הכשרה ל-250 אנשי מקצוע מכל הסקטורים במרכז "לטם", הכשרה אחת.

אורית זוארץ: מה זה כל הסקטורים?

חיה ישראל: עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, פסיכיאטרים, אנשי שירות.

מרים שלר: זו הכשרה שעשינו ביחד, זו הכשרה שעשינו עם מרכז סיוע תל-אביב.

מרים שלר: זו הכשרה שהיא המשך - - - לא להכשיר לטיפול לטווח ארוך.

מרים שלר: זה Ongoing, זה לא קורס אחד שיכול להיות מספיק לטיפול.

חיה ישראל: אני אומרת, בכל זאת אנחנו מתחילים לעשות - - -

אורלי לוי אבקסיס: יהיה לזה המשכיות לקורסים האלו?

מרים שלר: זו שאלה מצוינת.

מרים שלר: קודם כל, בואו נתחיל מזה שלא בעבודה סוציאלית ולא בפסיכולוגיה, לא בלימודים בשני המקצועות האלה אין קורס אחד מנדטורי – אין אחד, באף אחד מהנושאים האלה – בפגיעה מינית.

ציפי חוטובלי: לא יכול להיות.

מרים שלר: בבקשה.

מרים שלר: מישהו יכול לסיים היום גם עבודה סוציאלית וגם פסיכולוגיה בלי ללמוד - - -

אורית זוארץ: אז בואו נלך צעד אחד אחורה בחינוך, בגננות.

מרים שלר: רגע, בסדר, אז זו התשובה.

מרים שלר: זה הדבר הבא שלי, שלא ייתכן שגם בלימודים - - -

אורית זוארץ: איתור.

אורית זוארץ: זה לא מניעה, זה איתור.

מרים שלר: נכון.

אורית זוארץ: אם המורה והגננת לא מצליחות - - -

מרים שלר: - - - גם גננות וגם מחנכים וגם במערכת החינוך היום – אין אף קורס מנדטורי - - -

חנה סלוצקי: אבל יש הבדל בין טיפול לבין הנושא של האיתור - - -

אורית זוארץ: ביטחון אישי.

אורית זוארץ: אי-אפשר להצטמצם רק בטיפול אחרי - - -

מרים שלר: גם וגם.

חנה סלוצקי: נכון, זה חייב להיות בכל הרמות.

מרים שלר: זה חייב להיות בכל הרמות, בגלל זה אני אומרת שאנחנו צריכות לדבר על זה שיש מחסור מאוד גדול באנשי מקצוע, שאנחנו, במרכזי הסיוע כל הזמן מכשירות.

מרים שלר: כל הזמן.

חנה סלוצקי: נכון.

מרים שלר: יש מחסור מאוד גדול בכלל, ברובד הכי אלמנטארי – שאנשי חינוך לא יודעים לאתר ולא יודעים לראות, בגלל זה יש לנו כל כך הרבה ילדים שנופלים בין הכיסאות, כי אף אחד לא רואה אותם.

מרים שלר: הסימנים זועקים לשמיים.

מרים שלר: כל הזמן אומרים: היא לא אמרה, היא לא אמרה.

מרים שלר: היא רק ניסתה להתאבד, היא רק הפסיקה לאכול, היא רק התדרדרה בלימודים, אבל אף אחד לא ראה אותה.

אורלי לוי אבקסיס: היא אמרה אבל בשפה שאף אחד לא למד אותה.

מרים שלר: ברור.

אורלי לוי אבקסיס: והשאלה היא אם במשרד החינוך ובמשרדים האחרים יש איזושהי תקנה או משהו שמדבר על כך שצריך - - -

מרים שלר: יש עכשיו לימודים שעושים העשרה ליועצות, שזה חלק מהתכנית - - -

אורלי לוי אבקסיס: אבל אין יועצות - - -

מרים שלר: נכון.

מרים שלר: בבית ספר יסודי בכלל אין חובה ליועצת.

מרים שלר: נכון.

קריאות: - - -

ציפי חוטובלי: לא, הדיון הזה לא ימשך ככה, סליחה.

מרים שלר: אז אני רק רוצה לסיים.

ציפי חוטובלי: לא, אני לא ארשה גם לך לדבר.

ציפי חוטובלי: אני לא אתן למקום הזה להתנהל בצורה לא מסודרת.

ציפי חוטובלי: אלו דברים חשובים מדי מכדי שתצעקו.

ציפי חוטובלי: אני רוצה מבחינת סדר הדוברים - - -

מרים שלר: רק אם אני יכולה פשוט לסיים את דברי.

ציפי חוטובלי: רגע, לפני זה, מסגרת הדיון – אנחנו עד 11:00 כאן.

ציפי חוטובלי: חשוב לי מאוד שכל מי שנרשם לדבר – אני בטוחה שלכולכם יש דברים חשובים להגיד.

ציפי חוטובלי: רק תצביעו, מי שנרשמה לדיבור ועוד לא דיברה.

מרים שלר: אני הייתי באמצע, אני רק רוצה לסיים עוד שתי נקודות.

אורית זוארץ: - - -

ציפי חוטובלי: גם כן כאן.

אורית זוארץ: מדברות?

ציפי חוטובלי: נמצא כאן.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לאפשר לכולם.

ציפי חוטובלי: משפט סיום, ואני רוצה לאפשר – יש כאן הרבה גורמים שעוד לא דיברו.

מרים שלר: אני חושבת שדיברנו רבות של הנושא של הטיפול, ואני חושבת שזה משהו שחייבים לקחת בחשבון.

מרים שלר: אני חוזרת עוד פעם על הסיפור של המימון ושל מבחן התמיכות, ואני שואלת מה המשמעות של הגוף הזה, של המקום הזה של הכנסת.

מרים שלר: אני שואלת, באמת.

מרים שלר: אני באה בתור אזרחית לכנסת, ואני שואלת את עצמי, אני תוהה, שנה אחרי שנה אנחנו באות לפה, כל הזמן באים, מתחייבים שיעשו משהו, ופשוט לא שמים עלינו.

מרים שלר: זה ביזיון.

מרים שלר: אני לא מבינה איך המקום הזה עובד.

מרים שלר: אני שואלת באמת שאלה ברצינות עכשיו.

מרים שלר: יש חוק, אין חוק - - -

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד לך בצורה ברורה, הרי את יודעת הרי מה התשובה.

אורלי לוי אבקסיס: - - - חקיקה שלוקחת זמן, או שאפשר גם בחוזר מנכ"ל שמוציא הנחיות ברורות – הכי פשוט, הכי קצר, והכי טוב.

אורלי לוי אבקסיס: לא כל דבר צריך ללכת במסלול של חקיקה, שלפעמים יכול לקחת גם שנים.

מרים שלר: שהשר או המנכ"ל יגידו לבצע מיד.

אורלי לוי אבקסיס: בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: זה הכול.

אורלי לוי אבקסיס: בסופו של דבר - - -

אורית זוארץ: זה נשאר במקום של בחירה.

אורית זוארץ: זה נשאר במקום של בחירה, שכל מנהל מוסד חינוכי בוחר האם להכניס את הפרויקט הזה או לא, כי הוא מחייב מצ'ינג.

ציפי חוטובלי: חברת הכנסת אורית זוארץ, אני מאוד אשמח שתדברי בזכות דיבור.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אילן גילאון נמצא כאן ומחכה בסבלנות.

אילן גילאון: אני רוצה להתחבר לשאלה האחרונה שנשאלה פה, זאת השאלה האמתית.

אילן גילאון: עליכם מצפצפים, עלינו מצפצפים.

אילן גילאון: הרי תפקידה של ועדה הוא קודם כל לפקח על הרשות המבצעת, לפני כל דבר אחר.

אילן גילאון: אנחנו מתלהמים קצת, ונואמים, ואומרים כמה דברים חמורים.

אילן גילאון: ואנחנו יודעים שהדברים הם חמורים.

אילן גילאון: אבל, באמת, מה התועלת שאנחנו כל פעם נבוא לכאן, נתאסף כולנו, ונאמר כמה הדברים חמורים.

אילן גילאון: נלך הביתה, בפעם הבאה בשנת - - - הבאה, נתכנס שוב לאותו עניין.

אילן גילאון: אין לזה שום משמעות.

אילן גילאון: אני רוצה להתמקד רק בנושא אחד בלבד - - -

ציפי חוטובלי: אז בוא תעזור לנו, אילן.

אילן גילאון: אני אעזור לכם אם תעזרו לי.

אילן גילאון: אם יהיו לי 61 כפתורים במליאה, אני אוכל לעזור לכם.

אילן גילאון: סתם, ציפי.

אילן גילאון: אני רוצה להתמקד רק בדבר אחד שאני רוצה לומר אותו כרגע.

אילן גילאון: אנחנו רוצים מיידית את מבחן התמיכות על השולחן, ואת העברת הכסף למקומות שהוא נועד להיות בלי שום תירוץ אחר.

אילן גילאון: וכל הדברים האחרים – אני מסכים על כל מה שנאמר פה, אין לי בכלל בעיה.

אילן גילאון: אבל אני רוצה להתמקד בדבר הצר, הלא יפה, המכוער – כאן מקיימים עבודה אנשים בלא כסף.

אילן גילאון: זה מה שמעניין, ולא שום דבר אחר.

אילן גילאון: ואם הוועדה אין לה את המשמעות ללחוץ על הרשות המבצעת לקיים את מה שהיא חייבת לקיים, אז בכלל על מה אנחנו מדברים?

ציפי חוטובלי: לפני שאנחנו מתפטרים, אנחנו בכל זאת נבקש מהשר לעשות מה שהוא צריך לעשות.

ציפי חוטובלי: אני לא אוהבת - - -

אילן גילאון: דרך אגב, השר הוא איש מאוד פופולארי, אבל זה בתחום הפלאפוניה, בתחום הזה עוד יש לו משהו - - -

אורית זוארץ: חייבים להגיד שגם ברווחה הוא עושה.

אורית זוארץ: אנחנו מהצד שלנו - - -

אילן גילאון: הופה, הקואליציה מדברת.

אורית זוארץ: לא, לא נכון, זה היה עוד לפני הקואליציה.

אילן גילאון: בסדר.

אורית זוארץ: בנושא של סחר בנשים וטיפול בזנות – הוא מטפל.

אילן גילאון: תהיו כחלונים, תביאו כסף.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להמשיך.

ציפי חוטובלי: אילן, יש כאן עוד חבר כנסת שחיכה בנימוס רוב הישיבה, אז בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה, אני שמעתי בקשב רב את ההרצאה שלך, ואני משוכנע שהמשרד משקיע בנושא הזה.

נחמן שי: אבל החיים יוצרים נסיבות שדורשות התאמה של הפעילות למצבים חדשים.

נחמן שי: לא כל דבר שהיה נכון בשלב מסוים או בתכנית העבודה הוא נכון גם כשהמציאות השתנתה.

נחמן שי: ואתם חייבים לעשות התאמות.

נחמן שי: אנחנו כולנו רואים גל בתחום הזה – אני לא היסטרי, צריך לסקור את זה לאורך שנה ולאורך תקופה, יכול להיות שיש פתאום איזו התכווצות.

נחמן שי: אבל נדמה לי שזה לא יהיה מוטעה להגיד שיש פה איזשהו ריבוי של פעולות בתחום הזה, ואתם חייבים להגיב על כך.

נחמן שי: לזה אנחנו מצפים מהשר.

נחמן שי: את זה לא יכולים לעשות העובדים, הם לא יודעים לעשות את זה.

נחמן שי: את זה צריכים לעשות שרים שיודעים לכוון את המדיניות ולעשות סדרי עדיפויות חדשים.

חנה סלוצקי: אנחנו מציפים כלפי מעלה את הצרכים.

חנה סלוצקי: בהחלט, בהתאם לזה, אני מסכימה עם כל מה שאתה אומר.

נחמן שי: והשר – הוא שר טוב, לא יעזור כל מה שנגיד, הוא שר טוב, והוא שר ערני, והוא מבין עניין – הוא צריך לבוא עם הצעות.

נחמן שי: לפעמים זה לתקופה מסוימת, לפעמים זה לתקופה יותר ארוכה, אבל צריכה להיות איזושהי תגובה.

נחמן שי: זה לא יכול להישאר כמות שהוא.

חנה סלוצקי: התקציב שיש לנו היום – אני אומרת לך – לא מספיק לתת את כל המענים לכל מה שיש.

חנה סלוצקי: ואנחנו כן הגשנו ל-2014-2013, נראה מה אנחנו נקבל.

חנה סלוצקי: אנחנו יודעים בדיוק כמה אנחנו צריכים, ומה הצרכים.

חנה סלוצקי: ואני בהחלט חושבת שמה שיש לנו ממש לא מספיק.

ציפי חוטובלי: סדר הדוברים – אני רק מזכירה, מבחינת חברי הכנסת שממתינים בסבלנות – אנחנו נעשה כרגיל איש מקצוע, חבר כנסת.

ציפי חוטובלי: הדוברת הבאה תהיה דוקטור חניתה צימרין, ואחר כך חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

נחמן שי: אני רק רוצה להוסיף משפט אחד – את בקשתי, דרישתי, הנמרצת לזירוז ההליכים בעניין הזה.

נחמן שי: אני מכיר את השיטה.

נחמן שי: השיטה הזאת לפעמים נעשית בכוונה, לפעמים לא, אבל היא יוצרת מצב - - -

ציפי חוטובלי: איזו שיטה?

נחמן שי: השיטה של התמיכות - -

אורית זוארץ: הקצבות בדיעבד.

נחמן שי: - - מייבשת את הארגונים שתלויים בהן.

נחמן שי: אני מכיר את זה היטב.

ציפי חוטובלי: יש לך פתרון אחר?

נחמן שי: כן, שהמבחנים יתפרסמו בחודש ינואר ולא בחודש מאי-יוני-יולי, כי עד שהם יוציאו את המכרזים, ועד - - בסוף הם מקבלים - - -

אורלי לוי אבקסיס: היינו פה בשנה שעברה, וזה בדיוק מה - - -

מרים שלר: בול אותו דבר, ומה שהבטיחו, ושום דבר לא עשו.

נחמן שי: באוקטובר החשב הכללי מודיע שחדל סדר ההקצבות, הוא לא נותן יותר, סוגרים את הקופה - - -

אורית זוארץ: זה מה שאמרנו.

נחמן שי: אז אם המדינה כבר החליטה להפריט, הלא זה מימד של הפרטה, פעם עשתה את זה המדינה, היום עושים את זה בהפרטה, אז לפחות שייתנו להפרטה גם את הכלים.

נחמן שי: כי לא רק שמפריטים בצד אחד, מקצצים את ההפרטה בצד השני.

נחמן שי: תודה.

מרים שלר: בגלל זה שאלתי מה המשמעות של דברים שקורים בתוך הכנסת, כי בשנה שעברה כשהיינו פה, המנכ"ל הבטיח.

אורלי לוי אבקסיס: המנכ"ל הבטיח שזה מה שיהיה.

אורלי לוי אבקסיס: אפשר להוציא את הפרוטוקול.

אורית זוארץ: זה בדיוק לפני שנה, ביוני.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לאפשר לדוקטור חניתה.

ציפי חוטובלי: חניתה, בבקשה, חיכית בסבלנות, רק תציגי את עצמך.

ציפי חוטובלי: את עומדת בראש ארגון אל"י.

חניתה צימרין: אני עומדת בראש אגון אל"י – האגודה להגנת הילד.

חניתה צימרין: אני מוכרחה להגיד שאני מרגישה כאן קצת נטע זר, זו גם הפעם הראשונה שאני נוכחת בישיבות הוועדה הזאת.

חניתה צימרין: ואני נמצאת מכיוון שיש כאן חפיפה בין הנושא של נשים – שזה הנושא של הוועדה – לבין הנושא של קורבנות תקיפה מינית, שהוכנס לכאן.

חניתה צימרין: אבל זה לא רק נשים, זה גם ילדים וגם בני נוער.

חניתה צימרין: אני מצטרפת להרבה מאוד מן הדברים שנאמרו כאן – לאיחור בתמיכות, ולעובדה שאנשים לא מקבלים משכורות מכיוון שזה לא הגיע.

חניתה צימרין: מצטרפת לכל.

חניתה צימרין: אני רוצה אבל להעיר, פשוט להציף משהו שקיים ודי מתעלמים ממנו – אל"י, האגודה להגנת הילד מתמחה בנושא של התעללות בילדים.

חניתה צימרין: מבחינת טיפול, אנחנו נותנים היום 100 שעות טיפול ביום.

חניתה צימרין: כלומר, זה לא דבר שאפשר להתעלם ולהגיד אין מענים, ולא להתייחס לדבר הזה.

ציפי חוטובלי: מי מממן את זה?

אורית זוארץ: באיזו מסגרת?

חניתה צימרין: במסגרת אל"י – האגודה להגנת הילד.

חניתה צימרין: אין עובד אחד, תרפיסט אחד, שהוא מתחת לדרגת MA.

ציפי חוטובלי: לא, שאלתי מי מממן את זה?

חניתה צימרין: חלק מהמימון מגיע מהמדינה באמצעות המיזמים שדובר עליהם.

חניתה צימרין: אני רוצה להזכיר שבתוך המיזמים כרגע יש את הביטוח הלאומי, קרן רש"י, משרד הרווחה.

חניתה צימרין: אבל 20% מהמיזמים משלמת אל"י מהתרומות שהיא משיגה.

חניתה צימרין: ואת זה בוודאי שוכחים להגיד.

חניתה צימרין: אנחנו באל"י מחפשים - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה הפריסה?

אורלי לוי אבקסיס: יש לכם פריסה ארצית, או יותר במרכז?

אורלי לוי אבקסיס: יש לכם פריסה ארצית?

קריאה: לנו יש פריסה ארצית.

חניתה צימרין: יש לנו פריסה ארצית.

חניתה צימרין: חלקה באמצעות המיזמים, כאשר אנחנו אחראים על המיזמים של לוד, עמק לוד, מודיעין, פתח- תקווה, ראש העין, רמלה, בנוסף, ראשון-לציון, חולון, אזור – אלו הם אזורים עתירי - - -

אורית זוארץ: דימונה למשל, עפולה – מה קורה שם?

חנה סלוצקי: יש לנו פריסה.

אורית זוארץ: אתן משלימות אחת את השנייה?

אורית זוארץ: לא כל כך הבנתי.

חניתה צימרין: אנחנו מדברים על אותו מיזם, כשמשרד הרווחה הוא זה שנותן את הסמכות בחלק - - -

אורית זוארץ: ומה קורה בפריפריה?

אורלי לוי אבקסיס: אין מענים בפריפריה, אורית, כמו שאת יודעת.

אורית זוארץ: אמרו אילת.

אורית זוארץ: אני הייתי באילת, אמרו אילת.

חניתה צימרין: סליחה, אין לנו מטפלים ברמת הגולן.

חניתה צימרין: עכשיו אני מדברת לא על המיזמים.

חניתה צימרין: במסגרות אחרות לא נמצא מקום אחד שמבקש את עזרתנו ואנחנו לא מגיעים – לא פותחים משרד, אלא שולחים מה שאנחנו קוראים לווין.

חניתה צימרין: ויש לנו עשרות מטפלים מוסמכים, כולם עברו הכשרה - - -

ציפי חוטובלי: אני רק רוצה לחזור אולי לשאלה שנשאלה כאן.

ציפי חוטובלי: זה מאוד נחמד להציג 100 שעות טיפוליות.

ציפי חוטובלי: אני שואלת אותך בפועל כמה נערים, נערות – אני מניחה שאת מתעסקת גם בנערים וגם בנערות – מקבלים בפועל את הטיפול הזה.

אורית זוארץ: קטינים.

מרים שלר: בחינם.

ציפי חוטובלי: כמה?

אורית זוארץ: ואחרי תקיפה מינית.

מרים שלר: גם בחינם.

אורלי לוי אבקסיס: אין בחינם.

אורית זוארץ: הם לא מטפלים רק בתקיפה מינית.

חניתה צימרין: יש לנו כמה מאות - - -

חנה סלוצקי: אמרתי לכם, כ-4,000.

חנה סלוצקי: בשנת 2011 – 4,000 - - -

ציפי חוטובלי: 4,000 רק תקיפה מינית?

אורית זוארץ: קטינים שהותקפו מינית?

חנה סלוצקי: קטינים קורבנות לתקיפות מיניות.

מרים שלר: ובני משפחותיהם.

חנה סלוצקי: ובני משפחותיהם, במרכזים שלנו, פלוס קופת טיפול של המשרד.

אורית זוארץ: 4,000 זה רק הקטינים, או שזה כולל - - -

מרים שלר: זה כולל את בני המשפחה.

חנה סלוצקי: עד גיל 18, וההורים – אם זו משפחה חד הורית - - -

אורית זוארץ: ההורים בתוך ה-4,000?

אורית זוארץ: אני רוצה להבין, 4,000 קטינים?

חנה סלוצקי: 4,000 קטינים.

חנה סלוצקי: קטינים לפי השם.

חנה סלוצקי: לכל ילד בהתאם לצרכים שלו – אם זה הורים, אם זה אחים.

חנה סלוצקי: בהתאם למשפחה, איזה טיפול צריך.

ציפי חוטובלי: אני - - - 40,000 מול 4,000 שמקבלים מענה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה שתסכמי בשני משפטים - - -

חניתה צימרין: הייתי רוצה להוסיף עוד מימד אחד.

חנה סלוצקי: מלבד.

חנה סלוצקי: חברת הכנסת שאלה אותי שאלה.

חניתה צימרין: מקבלים אצלנו טיפול מבוגרים שנפגעו בילדותם, שזו קטגוריה אחרת, הם לא קטינים כרגע - - -

ציפי חוטובלי: כמה?

מרים שלר: זה מימון, בתשלום.

חניתה צימרין: כמה – אני לא באתי מוכנה עם המספרים, אבל אני אוכל לתת לכם אותם.

מרים שלר: וזה בתשלום.

חניתה צימרין: יש לנו מיזם - - -

ציפי חוטובלי: כתוב פה בחינם.

ציפי חוטובלי: רגע, זה חשוב לדעת.

אורלי לוי אבקסיס: בטח, זה הכול בתשלום.

ציפי חוטובלי: הכול בתשלום?

מרים שלר: בטח.

אורלי לוי אבקסיס: הכול בתשלום.

חניתה צימרין: לא, יש לנו 80 - - -

אורלי לוי אבקסיס: אוכלוסייה חלשה נפגעת פעמיים.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא אשמתך, מישהו צריך לשלם לכם.

ציפי חוטובלי: רק כדי לא להטעות את הציבור, אני חייבת להבין, גם כשאומרים בתשלום, לפעמים זה מסובסד, לפעמים לא.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להבין, כשאת אומרת 100 שעות טיפוליות וכולי – בחינם, בסבסוד?

חניתה צימרין: 80% מהטופלים באל"י מטופלים חינם.

חניתה צימרין: מישהו משלם – לא הפונים משלמים, האחרים משלמים.

חניתה צימרין: אלה שמטופלים חינם, חלקם ממומנים על-ידי המיזמים האלה שדיברנו האלה - -

מרים שלר: אלו קטינים.

חניתה צימרין: - - חלקם ממומנים על-ידי תרומות שאנחנו מביאים.

ציפי חוטובלי: הבנו.

ציפי חוטובלי: אבל הם עצמם לא משלמים.

חניתה צימרין: 80% מהאנשים אינם משלמים, 20% משלמים.

חניתה צימרין: אני רוצה להעלות גם את הנושא של האינטרנט.

חניתה צימרין: יש לנו פרויקט מיוחד לנפגעי אינטרנט, שהוא כולל גם הסברה, גם טיפול, גם מניעה.

חניתה צימרין: כלומר, יש הרבה מאוד פעילות בנושא.

ציפי חוטובלי: אתם עושים את זה במסגרת המשרדים הרשמיים – במסגרת משרד החינוך, או שאתם עושים את זה - - -

אורית זוארץ: אתם נכנסים למערכת החינוך?

חניתה צימרין: חלק מהפעילות שלנו נעשית בבתי הספר בתמיכה – לא כספית, תמיכה מוסרית – של משרד החינוך - - -

ציפי חוטובלי: גברתי, אני חייבת להגיד לך שזאת פעם ראשונה שאני שומעת על העמותה הזאת, שזה אומר - - -

חניתה צימרין: על אל"י?

אורית זוארץ: על אל"י שמענו.

אורלי לוי אבקסיס: לא, הם חלק מהשדולה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: הם עושים עבודת קודש.

ציפי חוטובלי: אני בטוחה שהם עושים עבודת קודש, אני רק אומרת - - -

אורלי לוי אבקסיס: הם עושים עבודת קודש.

חניתה צימרין: אני חושבת שאל"י הוקם לפני שחלק מהאנשים פה נולדו.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, הם בעיקר במרכז, בגלל זה - - -

חניתה צימרין: לא, זה לא - - -

אורלי לוי אבקסיס: אתם שולחים לוויינים, בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בן אדם שרוצה לדרוש את הלוויין הזה צריך לדעת וצריך להיות מעורה.

אורלי לוי אבקסיס: יושבת-הראש אפילו לא מכירה אתכם.

חניתה צימרין: אז אני שמחה על ההזדמנות שניתנה לי להציג את אל"י עכשיו.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

דניאל בן-סימון: אני מתנצל מראש אם אני אומר משהו אווילי, בגלל שאני לא הייתי פה בשנתיים האחרונות, ולא שמעתי את הדיונים.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אתחיל כאדם מן היישוב.

דניאל בן-סימון: עולה פה תמונה קודרת ביותר על מצב התקיפה המינית, במיוחד של הקטינים.

דניאל בן-סימון: 4,000 שאתם יודעים בלבד, ו-40,000 פניות שמגיעות.

דניאל בן-סימון: יש בטח עשרות אלפים שלא מגיעות.

דניאל בן-סימון: יש עוד אלפי פניות של קטנים שלא מגיעים.

דניאל בן-סימון: כלומר, אנחנו חברה אלימה מאוד.

דניאל בן-סימון: נכון?

קריאה: נכון, עם זה אנחנו - - -

דניאל בן-סימון: אז כדאי שנדע שאנחנו חיים בהקשר הזה, ולא רק בשאלות הפרטניות אם זה קיבל טיפול.

דניאל בן-סימון: התמונה הכללית קודרת.

דניאל בן-סימון: ואנחנו הכנסת פה, גברתי יושבת-הראש, צריכים לבדוק את המדיניות.

דניאל בן-סימון: שמעתי פה שאין מספיק תקצוב לטפל בבעיה הגדולה הזאת.

דניאל בן-סימון: נכון או לא?

דניאל בן-סימון: השאלה היא האם יש פה שינוי בשנים האחרונות?

דניאל בן-סימון: האם המדינה נותנת פחות במסגרת השקפת עולם, שכל אחד ידאג לעצמו, ושכל אחד יטפל בעצמו?

דניאל בן-סימון: האם התקצוב הזה בגלל – אני יודע, אני חבר כנסת – תקציב הביטחון או לכל הזמן?

דניאל בן-סימון: הביטחון האישי יורד כל הזמן.

דניאל בן-סימון: התקיפות המיניות עולות כל הזמן.

דניאל בן-סימון: ואני שואל פה, גברתי יושבת-הראש, אם לא צריך פֹה – מכיוון שאנחנו עוסקים פה ברשות מפקחת על הממשלה, ולפעמים המקרה הפרטי משכיח מאיתנו את תפקידנו, לראות אם יש בפריפריה במרכז, הכול טוב ויפה.

דניאל בן-סימון: אבל התמונה שעולה על החברה הישראלית היא מבהילה.

דניאל בן-סימון: ושוב, כמי שקורא עיתון, כמי שרואה כל יום את כל החדשות – איראן ירדה, היא Out.

דניאל בן-סימון: התקיפות המיניות עלו לרמה כזו – אני אומר לכם את האמת – שכל אחד דואג לילדים שלו.

דניאל בן-סימון: יש מצב שלא ידענו כמותו.

דניאל בן-סימון: ואני רוצה לשאול ברמה של המדינה, באיזו מידה היא מודעת ומתקצבת ועונה על הבעיות, שעברנו מחברה יחסית פחות אלימה, כמעט כמו העולם המערבי, לחברה שנכנסת לרובריקה של חברות מסוכנות?

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, הוועדה הזאת צריכה להידרש באיזו מידה, ושמעתי שאין פה תקציב לכל הבעיות האלה.

דניאל בן-סימון: זאת השאלה.

דניאל בן-סימון: זאת השאלה, באיזו מידה המדינה מחויבת לענות על העובדה שאנחנו הפכנו מחברה יחסית אלימה לחברה אלימה מאוד.

דניאל בן-סימון: משפט אחרון, אני יושב גם פה עם החברים, כמו שאמרתי, תקציב הביטחון עולה כל הזמן, התקציב על איראן עולה כל הזמן.

דניאל בן-סימון: כל השאלות הוירטואליות עולות כל הזמן.

דניאל בן-סימון: באיזו מידה חיינו האישיים מקבלים את התשובות האלה, כפי ששר הביטחון דורש את תקציבו, וועדת הכספים מאשרת כל הזמן.

דניאל בן-סימון: אני לא רוצה לדבר על דברים אחרים, אבל זאת שאלה מרכזית, ואני אשמח לשמוע באיזו מידה המדינה מחויבת, או שבעצם, גם מזה היא מתנערת.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: סדר הדוברים – ליזה, ואחר כך חבר הכנסת אכרם חסון, שאנחנו מאוד שמחים שהגעת לוועדה שלנו, מקווים שתהיה חבר קבוע.

ציפי חוטובלי: עורכת הדין ליאת קליין אחר כך.

ציפי חוטובלי: סאוסן?

נאילה עואד- ראשד: נאילה עואד.

ציפי חוטובלי: סליחה.

חנה סלוצקי: וגם אם לי מותר להגיד לה דברים.

אורית זוארץ: רגע, והמשרד לביטחון פנים, אני רוצה לשמוע אתכם.

ציפי חוטובלי: אחר כך.

ציפי חוטובלי: בטח יש כאן עוד הערות.

ציפי חוטובלי: בבקשה, ליזה.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני בעצם נציגה של הפריפריה, אבל אני רוצה לדבר על בעיה שהיא משותפת לכולנו.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אנחנו כולנו – אמהות, הורים, אמא, סבתא – אנחנו גרים באותה חברה יחד.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אנחנו באותה צרה של משרד הרווחה, כי יהיה להם כסף הם יטפלו ביותר אנשים, אנחנו נפנה יותר אנשים.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אנחנו יחד באותה בעיה.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: בפריפריה יש בעיה נוספת, לא רק מצב סוציו-אקונומי נמוך, בלי שום אפשרות לממן טיפול בשום צורה – 20 שקל אין לתת לזה.

אורלי לוי אבקסיס: - - -

אליזבטה ניקולאיצ'וק: כל הטיפולים בכסף, וההמתנה במרכז - - -

חנה סלוצקי: לא לגבי קטינים.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: לא לגבי קטינים.

חנה סלוצקי: לא לגבי קטינים, בואי נפריד.

אורלי לוי אבקסיס: גם בוגרים שהיו קטינים כשנפגעו עדיין צריכים לשלם.

ציפי חוטובלי: אני חייבת להגיד לכם שזה לא כל כך מעניין אותי ההבחנה הזאת בין קטינים ללא קטינים.

ציפי חוטובלי: אני רוצה שכל נפגע יקבל מענה.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני מדברת על תקציב מצחיק.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני שנה עשירית מנהלת את מרכז הסיוע.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני הגעתי למרכז הסיוע לפני 15 שנה.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: כל שנה מדברים על אותו דבר.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: ואני מוסיפה את הדוגמה שנתתי – כשבני סלע ברח, לפני כבר כמה שנים, המדינה הוציאה 38,500,000 שקל עבור שבוע חיפוש אחריו.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: 11 מרכזי סיוע מקבלים ארבעה מיליון.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: זה לא צחוק, זה מעליב.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני פסיכולוגית עם שני תארים, עומדת ברחוב למכור נעלים, עושה אירועים.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני תורמת למרכז שלי שתי קבוצות טיפוליות שאני מעבירה בזמן הפנוי.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: כאילו אין לי משפחה, ואני לא יודעת איך הם סובלים אותי.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני רק דוגמה, כל אחד מהם עושים אותו הדבר - -

ציפי חוטובלי: ליזה, אנחנו יודעים כמה את עושה דברים טובים.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: - - מעבירה קבוצות תמיכה, עוד ועוד, זה לא רק אני.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני מדברת בשם תשעה מרכזי סיוע, שהמנהלות יושבות כאן.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: פשוט אני צורחת כי כבר כואב לי, כי אני הרבה זמן שם, כי בא לי לבכות.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: הצוות שלי עובד חודש סביב השעון, אין לי לשלם להם משכורת.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: ואני שם.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני כפסיכולוגית יכולה לפתוח קלינה ולגבות 600 שקל לשעה.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני לא עושה את זה, כי אני ציונית פטריוטית, אני אוהבת את המדינה הזאת.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני הגעתי לכאן לא בשביל הנקניקיות או לא יודעת מה.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני הגעתי כי כואב לי המצב הזה.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני כאן כאמא וסבתא, אני רוצה שלילדים שלי יהיה מצב אחר.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אנחנו יחד, עם משרד הרווחה, עם אל"י, עם כולם – המדינה שלנו מטפלת בדברים שוליים.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: איפה הביטחון?

אליזבטה ניקולאיצ'וק: ביטחון זה תקציב שנותן לנו אפשרות לעבוד ולתת את הנשמה.

אליזבטה ניקולאיצ'וק: אנחנו לא יכולים לעשות את זה כל הזמן בהתנדבות.

ציפי חוטובלי: ליזה, אנחנו באמת מסכימים איתך, בגלל זה אמרנו שהדבר הראשון בראש סדר העדיפויות הוא להחזיר את התקציב.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

אכרם חסון: בוקר טוב.

אכרם חסון: אני מודה שזו ההשתתפות הראשונה שלי בוועדת הכנסת הזו, כי אני חבר כנסת חדש.

אכרם חסון: אבל הגעתי לכאן מתוך כבוד והערכה לעבודת הקודש שנעשית בנושא החשוב והכאוב הזה.

אכרם חסון: אין ספק שגם אני מופתע – אני בא מהמגזר הדרוזי, אני לא ראיתי אף מרכז סיוע במגזר שלנו.

אכרם חסון: אני גם לא יודע אם יש במרכזים של בני המיעוטים האחרים.

אכרם חסון: אני כראש עיר יכול להגיד לכם שכמעט ואין מודעות ביישובים שלנו.

אכרם חסון: וגם אם יש מודעות, יש פחד, כי 60% מהנשים לא עובדות, וברגע שהיא מקבלת משרה, היא תפחד לבוא להתלונן כי היא תאבד את הפרנסה.

אכרם חסון: אנחנו במדינה נאורה ומתקדמת, ויקר לחיות כאן, וקשה לחיות עם משכורת אחת, לכן מוותרים על הלוקסוס הזה להתלונן ולשמור על הכבוד האישי כדי להביא לחם הביתה, ולדאוג לפרנסת המשפחה.

אכרם חסון: דבר שני, אני חושב שידידי בן-סימון חידד את הנקודה בצורה מאוד עניינית.

אכרם חסון: אני גם ישראלי גאה, ואני אוהב את המדינה יותר מכל אחד אחר, אבל אני יכול להגיד - - -

נחמן שי: לא, כמוני.

אכרם חסון: כמוך.

אכרם חסון: אני רוצה להגיד לך ולא להפתיע אותך – המדינה שלנו לא אשמה, מי שאשם זה הממשלות שלנו.

אכרם חסון: המדינה לא עושה.

אכרם חסון: המדינה היא נאורה, ויש לנו מדינה קטנה ויפה, אבל יש לנו בעיה עם הממשלות.

אכרם חסון: אני אגיד לכם כראש עיר לשעבר – המשטרה לא תעזור לנו כי אין לה כוחות והיא כל היום נלחמת להביא עוד כוחות כדי לשמור על הביטחון האישי של האזרחים.

אכרם חסון: מי שיעזור לנו זה ההפגנות שלכם, זה הגיבוש שלכם.

אכרם חסון: כנראה שהממשלות לא יודעות אלא שיטת הכוח, ההתנגדות.

אכרם חסון: אם תחכו שאנחנו נקבל תקציבים – אני אומר לכם מעכשיו, אני אאכזב את כולכם.

אכרם חסון: אני כראש עיר שכל הזמן דיברתי על שוויון ועל מתן הזדמנות שווה לאישה הדרוזית להיות שווה בחברה הישראלית, לתת לה הזדמנות שווה, גם את הדבר הקטן הזה לא הצלחתי במשך שנים רבות בגלל היעדר תקציבים.

אכרם חסון: לכן אני אשמח להיות חלק מהאנשים שיפגינו אתכם ויקדם לכם את הנושא ביחד עם חברי הכנסת.

אכרם חסון: ולכן חברי הכנסת יעשו את העבודה שלהם נאמנה, אבל אל תאמינו להבטחות.

אכרם חסון: תעשו את העבודה שלכם נאמנה, ואנחנו אתכם.

אכרם חסון: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: עורכת הדין ליאת קיין, בבקשה.

ציפי חוטובלי: קצר, כי אני רוצה לאפשר לכולם.

ליאת קיין: כן, אני אדבר בקצרה.

ליאת קיין: רוב הבעיות הועלו פה, גם המענים שקיימים היום הועלו פה.

ליאת קיין: ואני מסכימה – בהמשך לדבריו של חבר הכנסת בן-סימון – שאנחנו פה בכנסת ואנחנו מדברים על מדיניות.

ליאת קיין: ואני חושבת שיש פה בעיה תקציבית מאוד גדולה, אבל יש גם דברים שאנחנו יכולים לשנות ברמת המדיניות כדי שלא נחזור לפה פעם אחרי פעם.

ליאת קיין: כדי שלא נעבוד בשיטת הטלאי על טלאי – כן מענה כזה, מענה אחר, וכל פעם יש חוסרים שאנחנו לא מצליחים להגיע אליהם.

ליאת קיין: אני מדברת על שלושה מישורים שאפשר לטפל בהם.

ליאת קיין: הדבר האחד הוא שהגיעה העת, סוף-סוף, שמדינת ישראל, שכנסת ישראל, שממשלת ישראל, יקבלו החלטה שכל נפגעת עבירה,שכל נפגע עבירה, זכאים לסל שיקום ופיצוי.

ליאת קיין: יש לנו פה ציבור של נפגעות, ציבור רחב מאוד, שאנחנו יודעות לומר מהניסיון הארוך שלנו שכל מי שעברה פגיעה מינית היא נפגעת בנפשה, הסימפטומים הם מגוונים, הנזקים הם מגוונים.

ליאת קיין: צריך שהמדינה תיקח על הדבר הזה אחריות, תכיר בזכות לשיקום, לפיצוי ולטיפול, בכל אחת שעברה פגיעה מינית.

ליאת קיין: כן, זו האחריות שלנו כמדינה – ככה אנחנו חושבות – לקחת אחריות על הנושא הזה.

ליאת קיין: זה לא משהו שאני אומרת, אמר את זה בזמנו ראש הממשלה דאז, אהוד אולמרט, בשנה 2007, ואמרה את זה ועדה בין-משרדית שדיברה על הצורך בפיצוי ושיקום.

ליאת קיין: איפה זה עכשיו?

ליאת קיין: זה לא קיים.

ליאת קיין: ברגע שיהיה סל שיקום כזה, ברגע שהמדינה תכיר בצורך אמתי, רחב, בפיצוי, בשיקום, בדיור, אם זה שיקום תעסוקתי, אז אולי אנחנו נתחיל לתת איזשהו מענה לכל הבעיות שעולות פה.

ליאת קיין: והגיעה העת שתצא לפחות הקריאה הראשונית שיש צורך אמתי בדבר הזה היום.

ליאת קיין: וזה מקום של מדיניות שצריך להיאמר.

ליאת קיין: והדבר השני שהוזכר פה, זה כל הנושא של איתור ומניעה, זיהוי, ודיווח על התעללות מינית.

ליאת קיין: נכון, יש היום בעיה, יש מסגרות של רופאים, של אנשי צוות שעוברים הכשרות כאלה ואחרות, וגם זה לא מוסדר בחקיקה.

ליאת קיין: והגיעה העת שתצא קריאה שכל איש מקצוע שעוסק - - אנשי רווחה, אנשי חינוך, רופאים שונים, שיעברו הכשרה בסיסית על איתור, על זיהוי ועל דיווח על התעללות מינית.

ליאת קיין: יש חוק שמדבר על דיווח, לא כולנו יודעים מה המשמעות של זה.

ציפי חוטובלי: - - -

מרים שלר: אין.

מרים שלר: זה לא חלק - - - לא ברפואה, לא בחינוך, לא בסוציולוגיה, לא בעבודה סוציאלית.

ליאת קיין: אין הסדרה.

ליאת קיין: הגיעה העת שגם חקיקה תצא.

ליאת קיין: והדבר האחר זה גם בשירותים שניתנים היום.

ליאת קיין: דיברו פה על הרפורמה בבריאות הנפש שלא מכלילה את הציבור הרחב של נפגעות אלימות מינית.

ליאת קיין: כל הנושא של בריאות הנפש שראוי להסדיר אותו – יחידת אשפוז, שירותים שאנחנו מדברים עליהם כאן, הגיע הזמן שגם הדברים האלה יוסדרו, כדי שלא נחזור לפה פעם אחרי פעם, ונדבר על הצרכים שקיימים או לא.

ציפי חוטובלי: תודה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לחברת הכנסת אורלי לוי.

ציפי חוטובלי: קצר.

אורלי לוי אבקסיס: אני אנסה לעשות את זה קצר כדי לא לחזור על חלק מהדברים שנאמרו פה.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כל, אחד הדברים זה הסל שיתאים את הטיפול לאותם נפגעים ונפגעות, ואז ידע כל אחד גם מה הזכאות.

אורלי לוי אבקסיס: גם ידעו במרכזי הסיוע להעניק את ההכוונה הנכונה, כי כמו שאנחנו יודעים, באזורים מסוימים, לצערי הרב, מה שנעשה זה כל ארגון ומה שהוא מצליח להשיג.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור – אתה דיברת על תקציבים – חלק ניכר מהתקציבים שמופנים לטיפול בבעיה הזו, זה היכולת של אותן עמותות להשיג כספים באופן נפרד מהציבור הרחב, מהלב הגדול של האזרחים שלנו, ויש לב גדול לאזרחים שלנו, אבל זה לא צריך להיות תפקידם ועיקר מקור הכספים לטיפול.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן באזורים מסוימים יש יותר מענים מאשר באזורים אחרים, אין קו ישר.

אורלי לוי אבקסיס: דבר שני, גם כאשר פונים למשרד הרווחה, לא תמיד יודעים, בגלל זה יש גם הרבה טענות שאנחנו שומעים.

אורלי לוי אבקסיס: אין הדרכות וכדומה, אולי אפילו גם לעובדים הסוציאליים שעונים לטלפון ואמורים לתת את המענה.

אורלי לוי אבקסיס: אין קו אחיד.

אורלי לוי אבקסיס: דבר שלישי שאני רוצה לדבר עליו הוא הנושא הזה של הבעיה החמורה ביותר בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: כי שם בעיקר יש – וליזה דיברה על זה, אני יודעת את עבודת הקודש שהיא עושה בבאר-שבע, ועוד באר-שבע זו עיר גדולה, תארו לכם מה קורה בערים הקטנות, בערים של המיעוטים והמקומות האלו.

אורלי לוי אבקסיס: אני מרגישה לפעמים תחושה של דג'ה-וו, זו לא פעם ראשונה שאנחנו יושבים פה, לא פעם ראשונה שאנחנו מעלים את הדברים האלו, אבל כל הזמן אנחנו נגישים לאותן בעיות ונשארים באותה נקודת מוצא.

אורלי לוי אבקסיס: היה פה המנכ"ל בשנה שעברה, הבטיח שורה של דברים שיתקיימו.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד מהדברים לא התקיים – לא לגבי התמיכות, לא לגבי המבחנים ולא לגבי התאריכים - -

קריאה: יש כאן אנשים שקשה להם לעמוד, הזמן נגמר.

אורלי לוי אבקסיס: - - צריך להבין שאם אנחנו לא ניתן את המענים האלו, התופעה הזאת תלך ותתרחב, ובשנה הבאה לא נדבר על 40,000, יכול להיות שנדבר על 80,000, כי אותו נפגע עבירה שלא מקבל את הטיפול שלו בזמן, לצערי הרב, מחקרים מראים שרובם הופכים לפוגעים בעצמם.

אורלי לוי אבקסיס: אז אותו אחד שלא קיבל את הטיפול ימשיך לפגוע, והמעגל ילך ויתרחב, וזה יגיע אלינו קרוב ביותר, גם אם אנחנו מנסים להסתכל בזווית הצרה, זה יגיע אלינו לפתח הבית, חס וחלילה.

אורלי לוי אבקסיס: לכן התקציבים צריכים להיות כאלו שנותנים מענה אמתי, ובעתיד לצמצם את התופעה, אחרת זה לא - - -

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: רק תשובה שלנו למשרד לביטחון פנים.

אורית זוארץ: רגע - - -

ציפי חוטובלי: אני לא שכחתי.

ציפי חוטובלי: כן.

מירה קליין: שמי מירה קליין, אני ראש מדור נפגעי עבירה של המשטרה.

מירה קליין: אני רוצה לחזור לתחילת הדיון ולומר שאנחנו התחלנו פה עם שרשרת המקרים האחרונה שזעזעה את המודעות בציבור על מקרי האונס ועל הפגיעות המיניות.

מירה קליין: אני רוצה לומר שלצערנו, אלה שמתעסקים בזה ומכירים את המספרים, ככל שמזעזעים את הציבור חמישה או ששה מקרים מתוקשרים, המספרים האמיתיים, כמו שכולנו יודעים, הם באלפים, והם קשים, והם קבועים.

מירה קליין: לא שיש עלייה דרסטית בחודשים האחרונים או בשנה האחרונה.

מירה קליין: יש לנו תופעה – כמו שנאמר פה – קשה מאוד, של פגיעות מיניות לאורך שנים, שזה מערער את הביטחון האישי של הנשים.

מירה קליין: אני רוצה לומר שמה שהכי חשוב זה כדי להחזיר את הביטחון האישי לציבור זה קודם כל להעמיד לדין את העבריינים ואת אלה שפוגעים, כי בהרבה מקרים אלה עבריינים סדרתיים.

מירה קליין: בהרבה מקרים אותו אחד שפגה בילדה, אם הוא לא יהיה תחת סורג ובריח, הוא יפגע בעוד ילדות.

מירה קליין: זה אינטרס של כולנו פה לצמצם את התופעה.

מרים שלר: ב-66% מהמקרים התיקים נסגרים ללא הגשת כתב אישום בכלל.

מירה קליין: רק שנייה, אני באמצע.

מירה קליין: אם אפשר, אנחנו לקראת סיום.

מירה קליין: מה שחשוב לי, אני רוצה לומר שהמספרים, לצערנו, מה שאני הבנתי מארגוני הסיוע – ואני נפגשתי עם ארגוני סיוע – המספרים של הנשים שבאמת עוברות תקיפה מינית, אלה שממש פונות ומדווחות במשטרה, המספרים הם פחות מ-20%, אלו הנתונים של מרכזי הסיוע.

ציפי חוטובלי: אנחנו יודעים את זה.

ציפי חוטובלי: אנחנו מכירים את זה.

מירה קליין: והלכתי ושאלתי הלאה אם ידוע להם ואם יש נתונים כמה מהנשים שבאמת עוברות פגיעות מיניות באמת מגיעות ומדווחות, לא למשטרה, לארגוני הסיוע, אז המספר שאני קיבלתי הוא פשוט מזעזע – 10%, תקנו אותי אם אני טועה.

מירי רגב: - - -

ציפי חוטובלי: אנחנו מקיימים את הדיון, סליחה.

מירי רגב: - - - יש כאן דיון, יש כאן אנשים - - -

ציפי חוטובלי: נשים נפגעו מאונס, את לא יכולה לזלזל בזה, עם כל הכבוד.

מירי רגב: - - - אבל יש לנו כאן - - -

ציפי חוטובלי: בסדר, אבל אנחנו - - -

מירי רגב: - - - אם לך היה דיון לא היית רוצה שזה יקרה, אז תכבדי את האחרים.

ציפי חוטובלי: סליחה, יש כאן משרדי ממשלה.

מירי רגב: לא משנה מה, ציפי.

מירי רגב: יש כאן כללים בכנסת, תעמדי בהם, כמו שאת רוצה שיכבדו אותך.

ציפי חוטובלי: הכללים הם שדיון בוועדה חשוב יותר מכנס.

ציפי חוטובלי: אלה הכללים.

מירי רגב: - - - לא, לא, לא.

מירי רגב: ממש לא.

מירי רגב: חצופה.

מירה קליין: אני ממש אשתדל לקצר, אבל אני חוזרת ואני אומרת, האינטרס פה של כולנו, וכולנו פה יושבים תחת שולחן אחד הזה, במטרה לצמצם את התופעה של פגיעה בנשים, ולעזור להן - - -

אורית זוארץ: איפה אתם מגבירים את החקירות באינטרנט?

מירה קליין: רק שנייה.

מירה קליין: רק שנייה.

אורית זוארץ: אני רוצה לשמוע.

אורית זוארץ: רוב העבירות – האינטרנט הפך להיות - -

מירה קליין: סליחה, תני לי רק שנייה.

אורית זוארץ: - - זירה - - -

מירה קליין: תני לי שנייה לגמור את דברי.

מירה קליין: הנושא של הדיון הזה, כמו שזה נאמר, זה באמת לבדוק את הטיפול הרווחתי בנשים שעוברות את הפגיעה הזאת.

מירה קליין: ואני רוצה לומר שככל שנשים באמת ידעו שאם הן פונות ומדווחות למרכזי הסיוע ולמשטרה, ייצא להן מזה שבאמת, כמו שנאמר פה על-ידי ליאת קליין, יקבלו מהמדינה סיוע נפשי, יקבלו במסגרת בתי המשפט את הפיצוי לשיקום, אז יש סיכוי - -

ציפי חוטובלי: אנחנו עסוקים בכל הדברים במשרדים האחרים, זה לא הערך המוסף שלכם.

מירה קליין: - - שלא יהיה ביצה ותרנגול.

מירה קליין: מה שקורה כרגע, זה שהן לא מגיעות ולא מדווחות - - -

אורלי לוי אבקסיס: אולי בגלל שהן יודעות - - -

אורית זוארץ: אבל מה אתם עושים ברמה של פעילות יזומה, חקירות על עבירות באינטרנט?

מירה קליין: תפקיד המשטרה בנושא של פגיעות מיניות – שזה הדיון כאן – זה להעמיד לדין.

מירה קליין: המשטרה עושה – מכל המקרים האלה, גם אם הזכרתם את התיקים המתוקשרים, המשטרה כמעט בכל התיקים שאיתם התחלנו, הצליחה להשים יד על העבריין, ואנחנו עושים את המעצרים, ויש אחוז גבוה מאוד של פענוחים, וכלל שיהיו לנו יותר תיקים, ויהיו לנו יותר דגימות DNA, ויהיו לנו יותר ראיות, אנחנו נוכל להגיע ולמצות - - -

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אני חייבת להפסיק אותך.

אורית זוארץ: חקירות יזומות, לא שמעתי שום דבר על חקירות יזומות.

אורית זוארץ: האינטרנט הפך להיות לזירה - -

ציפי חוטובלי: חברת הכנסת אורית זוארץ, את לא יכולה לצעוק כאן.

אורית זוארץ: - - מרכזית בתקיפות מיניות.

ציפי חוטובלי: את לא יכולה לצעוק.

אורית זוארץ: אבל לא קיבלנו תשובה.

אורית זוארץ: לא קיבלנו תשובה.

אורית זוארץ: ציפי, לא קיבלנו תשובה על זה.

ציפי חוטובלי: אחרונת הדוברים, משפט.

נאילה עואד- ראשד: רק רציתי להעלות את העניין של המחסור במדינת ישראל, איך מתייחסים גם למחסור שקיים במגזר הערבי.

נאילה עואד- ראשד: כי מדובר על משרד טיפולי בנצרת, אני יודעת, יש תור מפה עד - - הערבים זה לא רק נצרת, אז צריך לחשוב איך מטפלים בזה.

נאילה עואד- ראשד: וגם היום משרד הרווחה מנסה ללחוץ עלינו בכל מה שקורה עם הפרטה ומכרזים, ואני יודעת שזה הסבר למה שקורה היום עם משרד הרווחה - - -

ציפי חוטובלי: אני רק רוצה להגיד לך שבהתחשב במצב של כל המרכזים, זה לא משהו אישי נגד האוכלוסייה הערבית.

ציפי חוטובלי: יש לנו כאן מציאות שהיא קשה באופן רוחבי.

נאילה עואד- ראשד: אני יודעת, אבל אנחנו - - -

אורית זוארץ: לא, אבל שם זה הרבה יותר גרוע.

נאילה עואד- ראשד: - - מסתפקים במעט המעט, ויש לנו ניסיון כעמותה מ-92' עם כל העניין של המכרזים וכל העניין של ההפרטה, אפילו עם המכרזים של מקלט, ושל דירת מעבר הם כל הזמן מאיימים בסגירה, או שאנחנו מאריכים את ההסכם, עוד חצי שנה.

נאילה עואד- ראשד: כאילו, כל הזמן יש אי-ביטחון של המסגרת הזאת - - -

ציפי חוטובלי: תראי איזה אי-ביטחון יש לכולם.

ציפי חוטובלי: זה לא משהו שהוא ייחודי לאוכלוסייה הערבית.

אורית זוארץ: זה מחמיר שם.

נאילה עואד- ראשד: לא, לא, אני - - - אין מרכזי סיוע - - -

ציפי חוטובלי: לא, סליחה, יש כאן משפט סיכום אחד שיאמר על-ידי.

ציפי חוטובלי: הפתרונות - - -

עופרה מתתיהו: חבל - - - "עיר ללא אלימות", בכל זאת רציתי להגיד משפט.

ציפי חוטובלי: "עיר ללא אלימות", עם כל הכבוד, הוא נושא רוחב שאי-אפשר לסכם אותו בדקה, וזה גם לא הנושא.

נאילה עואד- ראשד: משקיעים את כל הכסף במחקרים ומיפוי, ולא בטיפול.

ציפי חוטובלי: משפט הסיכום שלי הוא אחד ויחיד, ללא התערבות ישירה של שר הרווחה, הדברים שהועלו כאן לא ייפתרו.

ציפי חוטובלי: לכן הכתובת היא אחת ויחידה, שר הרווחה, כולנו מעריכים אותו, מוקירים אותו.

ציפי חוטובלי: אנחנו מאוד רוצים לראות אותו מתערב באופן ישיר בסיפור הזה.

ציפי חוטובלי: תודה לכולם.