הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 143, 2012-06-04 09:30

ציפי חוטובלי: אני רוצה לברך את המשפחות המקסימות שגידלו את הבנות הנהדרות האלה, ובעיקר לברך את היוזמה של שר החינוך, השר גדעון סער שפנה אליי ואמר שיש פלא לא מפתיע שהתחרש שבשלושת המקומות הראשונים בחידון "פרקי אבות" הארצי זכו בנות.

ציפי חוטובלי: אז כבוד השר, אני לא מופתעת כל כך שנשים מגיעות למקום הראשון, גם אם הן נשים צעירות.

ציפי חוטובלי: אני אספר לכם חוויה אישית: כשאני הייתי בכיתה ד' התקיים בבית הספר שלי חידון "פרקי אבות".

ציפי חוטובלי: אני זכיתי במקום הראשון, ויש לי ספר של "חוכמת שלמה המלך" – כל הסיפורים הכי יפים של שלמה המלך.

ציפי חוטובלי: הוא עד היום שמור אצלי בספריה – לא כאן בכנסת, אלא אצלי בבית – ואני מתרגש כאילו זכיתי באיזה תואר הצטיינות כשאני פותחת את זה ורואה בצד ימין שזכיתי ב"פרקי אבות".

ציפי חוטובלי: אנחנו נמצאים היום בדיוק בסבב השני של "פרקי אבות".

ציפי חוטובלי: "פרקי אבות" קוראים בקיץ, בדרך כלל בין פסח לבין שבועות, ואנחנו עכשיו בסבב השני של "פרקי אבות".

ציפי חוטובלי: בעיניי, אם יש משהו בין שלל הדברים היפים והמרשימים שעשה שר החינוך זה אחד הדברים היפים שבעצם "פרקי אבות" לא צריכים להיות נחלת התלמידים הדתיים בלבד, אלא באמת בתי הספר הממלכתיים.

ציפי חוטובלי: עכשיו נעביר את רשות הדיבור לשר, שיש לו בטח כמה דברים חשובים להגיד.

ציפי חוטובלי: והכי חשוב – שנשמע את הבנות – מה גרם לכם לאהוב וללמוד "פרקי אבות" עד שהגעתן למקומות הראשונים.

ציפי חוטובלי: בבקשה, כבוד השר.

גדעון סער: קודם כול, גברתי היושבת ראש, תודה שכינסת את הישיבה.

גדעון סער: זה דבר יפה בשני הממדים גם בממד היהודי וגם בממד שזאת הוועדה למעמד האישה.

גדעון סער: תכף אני אגיע לנקודה הזאת, ואני מודה לך על כך.

גדעון סער: אני רוצה לנצל גם את ההזדמנות לומר שהערב – את מוזמנת, אני מקוזז – מתקיים ביד-בנימין חידון "פרקי אבות" לממלכתי-דתי שגם זה דבר שלא התקיים קודם, אם כי זאת השנה השנייה.

גדעון סער: אני משתתף בגמר היום בשמחה רבה, לא רק בהענקת הפרס.

ציפי חוטובלי: השאלה אם גם שם יש בנות במקומות הראשונים.

גדעון סער: אני אעדכן אותך בערב.

גדעון סער: אני רוצה לברך את הבנות שזכו שראיתי אותן גם באירוע.

גדעון סער: אחר כך אשתי הסבירה לי את העניין הזה.

גדעון סער: היא אמרה לי, זה מאוד פשוט: זה הגיוני שבנות יצטיינו בנושא של "פרקי אבות" כי "פרקי אבות" זה על מידות טובות, ולבנות יש תמיד מידות יותר טובות.

גדעון סער: לכן אם תחשוב על זה יש בזה דבר מאוד הגיוני, זה לא דבר שאמור להפתיע.

גדעון סער: קרה פה משהו כפול במהלך הזה שהוא חלק מהמהלך של הטמעת המקצוע החדש "מורשת ותרבות ישראל" שהיום קיים בכיתות ה'-ח' בבתי הספר הממלכתיים והקצינו לו שעתיים לכל שנת לימוד.

גדעון סער: "פרקי אבות" לומדים במסגרת הזאת בכיתות ח', ואנחנו רצינו להעצים את נושא "פרקי אבות" שאני רואה בו נושא מאוד חשוב ומרכזי באמצעות התחרות הזאת כי חוץ מללמוד אותו בכיתה – תחרויות וחידונים ולימוד חווייתי מהסוג הזה יכול להיות הרבה יותר אפקטיבי לפעמים.

גדעון סער: זה באמת הצליח מאוד.

גדעון סער: אני חששתי, לא ידעתי מה תהיה הרמה.

גדעון סער: אני הייתי בכל שלב הגמר והתרשמתי מאוד מהרמה של כל המשתתפים שהגיעו לגמר; כמובן, של הבנות שהגיעו לשלושת המקומות הראשונים, אבל גם של המתמודדים האחרים.

גדעון סער: הם שלטו ברמה הגבוהה ביותר בחומר, וכתוצאה מכך החלטתי – וזה גם עלה בישיבה שלי עם מנכ"לית המשרד – שבשנה הבאה נקיים את זה במעמד עוד יותר חזק, בבנייני האומה, ונעשה את זה מאוד קרוב למה שאנחנו עושים סביב חידון התנ"ך.

גדעון סער: המסר שעלה מהחידון הזה הוא כפול: קודם כול אוצרות הרוח "פרקי אבות" זה אוקיינוס של חוכמה מזוקקת ושל דרך התנהגות בין אדם לחברו ומידות טובות.

גדעון סער: "פרקי אבות" כחלק מכל המורשת שלנו הוא לא דבר ששייך לפלג או לזרם כזה או אחר בעם, זה שייך לכל עם ישראל, למורשת המשותפת שלנו.

גדעון סער: לכן יש חשיבות עוד יותר גדולה מאשר כשזה מתקיים בחינוך הדתי, להנחיל את המורשת הזאת בבתי הספר הממלכתיים.

גדעון סער: זאת הדרך שאנחנו הולכים בה.

גדעון סער: אני חושב שלא הגענו לנקודה שאליה הייתי רוצה שנגיע אליה בסוף התהליך, אבל אנחנו כל הזמן מתקדמים בכיוון הזה.

גדעון סער: כשאני אומר שזאת מורשת של כולנו יש כאן גם הנושא של לימוד המקורות, לימוד תורה, לימוד "פרקי אבות", על-ידי בנות, על-ידי נשים.

גדעון סער: גם זה ערך חשוב מאוד שבמקרה הזה קיבל ביטוי מובהק - -

ציפי חוטובלי: דרך הזוכות.

גדעון סער: דרך הזוכות קיבל גם ביטוי סמלי.

גדעון סער: באחד המקומות ראיתי את הכותרת: "פרקי בנות".

גדעון סער: זה מצא חן בעיניי.

ציפי חוטובלי: אני כבר אומרת לכם שיש בעיה אחת קטנה שאת "פרקי אבות" אומרים התנאים שלנו שהם כולם גברים.

ציפי חוטובלי: אני מקווה שבעוד 100 שנה יהיו גם נשים חכמות שיזכירו את הדברים שלהן ולא רק גברים שיצטטו אותם.

ציפי חוטובלי: אז הנה, אתן יכולות להיות התחלה של נשים שיצטטו אותן.

גדעון סער: מה שחשוב לנו – וזאת החשיבות שאני רואה בקיום הישיבה היום – שאנחנו נדע לתת הוקרה והערכה לאותם אנשים וגם לאותם תלמידים ותלמידות שהולכים בדרך הזאת.

גדעון סער: אנחנו נפעל ליצור חברה ישראלית שיש לה מערכת ערכים מסוימת, שגיבורי התרבות שלה זה לא – יש היום "האח הגדול", "היפה והחנון" – כל פעם יש משהו אחר בכותרות – אם נדע להסיט את המוקד של ההתייחסות הציבורית אפילו לא באופן מלא, אפילו באופן חלקי בלבד, למקומות הערכיים האלה שאנחנו מאמינים בהם אני מאמין שתהיה לנו חברה יותר טובה וחברה יותר מתוקנת.

גדעון סער: במובן הזה אני מאמין שישיבת הוועדה היום תורמת משהו למהלך הזה.

ציפי חוטובלי: אני מסכימה, ואני שוב מברכת אותך על היוזמה הנפלאה הזאת.

ציפי חוטובלי: עכשיו לכלות, מרכז הישיבה שלנו.

ציפי חוטובלי: כל אחת מכן, בבקשה, שתציג את שמה, מאין היא בארץ, באיזה בית ספר היא לומדת, באיזו כיתה, ואיך היא הגיעה לאהבה הזאת של "פרקי אבות", מה תפס אתכן בספר החשוב כל כך הזה.

ציפי חוטובלי: בבקשה.

עדן דוד: אני עדן דוד מכיתה ח' בבית ספר "רמות" בבת-ים.

עדן דוד: בהתחלה לא הכרתי את "פרקי אבות".

עדן דוד: אני ידעתי שזה ספר שתמיד שמעתי שהוא מאוד מעניין והרבה אנשים מתעניינים בו.

עדן דוד: כשהתחלתי ללמוד ראיתי שזה מעניין אותי וכתובים שם דברים נכונים.

עדן דוד: זה עניין אותי להמשיך ללמוד.

ציפי חוטובלי: יש משנה שאת אוהבת במיוחד בפרקים שלמדת?

עדן דוד: כן.

עדן דוד: הילל אמר: "אל תאמין בעצמך עד יום מותך".

עדן דוד: זה אומר שלא יהיה לאדם יותר מדי ביטחון עצמי ולא יהיה גאוותן, כי בסוף כל האנשים הם אותו דבר - -

גדעון סער: אמרת את זה – כולם בשר ודם.

ציפי חוטובלי: מה שיפה זה שהוא גם זה שאמר: "אם אין אני לי מי לי" – הוא גם מבין שלאדם יש תפקיד ואחריות, אבל בסוף הוא צריך לשמור על הצניעות שלו.

ציפי חוטובלי: שאלה שאני לא יודעת אם יש לך עליה תשובה: יש לך איזה חלום, מה תרצי לעשות כשתהיי גדולה?

עדן דוד: לא.

גדעון סער: את עדיין לומדת אחרי החידון?

גדעון סער: את עדיין קוראת?

עדן דוד: כן.

עדן דוד: אני מאוד משתדלת עדיין ללמוד ועדיין לזכור.

ציפי חוטובלי: אם אפשר לשאול שאלה שקשורה קצת גם לתוכן של החידון: אותנו ביקשו ללמוד את זה בעל-פה.

ציפי חוטובלי: מה ביקשו מכם?

ציפי חוטובלי: מה היה החידון, לשאול שאלות – "מי אמר ובאיזה מקום"?

עדן דוד: אני זכרתי את כל המשניות בעל-פה ומי אמר אותם ולמה הוא התכוון.

ציפי חוטובלי: יפה.

ציפי חוטובלי: נעבור לחברה שלך.

ציפי חוטובלי: אתן מכירות רק מהחידון?

תמר ג'ינלי: אני תמר ג'ינלי מכיתה ח' במקיף ד' באשדוד.

תמר ג'ינלי: אני לומדת בכיתת "מופת" אז אין לי כל כך קשר לעולם הזה של התושב"ע, זה היה מאוד חדש בשבילי כשעליתי לחטיבת הביניים.

תמר ג'ינלי: בכיתה ז' התחלתי ללמוד במסגרת השיעורים משניות שמוכרות לכולם, ומאוד אהבתי אותם.

תמר ג'ינלי: השנה הציעו לי להשתתף בחידון, ובהתחלה חשבתי, איזה קשר יש לי לדבר הזה; ופתחתי את הספר, וכשהתחלתי להתעמק הבנתי שאני מתחברת לזה באופן מאוד חזק.

תמר ג'ינלי: בעצם כל המשניות שם זה משהו שגם עוד 2,000 שנה יישמר.

תמר ג'ינלי: זה לא קשור למי שאתה או מאין באת.

תמר ג'ינלי: זה קשור לכול ולכולם.

תמר ג'ינלי: יש שם הכול מהכול, ואני באמת התחברתי כמעט לכול דבר שם.

תמר ג'ינלי: הדגש שלי היה לא לשנן כמו שאמרו לנו, אלא באמת להבין ולהתחבר לזה.

תמר ג'ינלי: כי ברגע שאתה מבין מה שאתה קורא אתה גם תזכור את זה וגם תדע את זה.

ציפי חוטובלי: עכשיו זה ממש מעניין אותי.

ציפי חוטובלי: את יודעת כמה פירושים נכתבו על "פרקי אבות"?

ציפי חוטובלי: אין ספור פירושים.

ציפי חוטובלי: אז איזה פרשן בחרת לך כדי להבין את המשניות האלה שנראות דווקא מובנות באופן יחסי?

תמר ג'ינלי: יש הרבה פירושים שאי אפשר לקבוע בוודאות מה נכון ומה לא, כי כולם הגיוניים.

תמר ג'ינלי: אבל לרוב זה לפי הרמב"ם.

ציפי חוטובלי: לפי הרמב"ם – יפה.

תמר ג'ינלי: יש לו הרבה פירושים.

תמר ג'ינלי: האמת היא שלפירושים שלו הכי התחברתי.

ציפי חוטובלי: אז גם הכרת על הדרך את הרמב"ם.

ציפי חוטובלי: כל הכבוד.

גדעון סער: קיבלתם את הספרים של הרמב"ם בזכייה?

ציפי חוטובלי: זאת הייתה המתנה?

גדעון סער: לא.

גדעון סער: ביום התחרות אני גיליתי שהמתנה זה מחשבים אישיים.

גדעון סער: אמרתי שזה לא נראה לי הגיוני, אז צורף ספר המדע של הרמב"ם בהנחייתי.

ציפי חוטובלי: יפה, כל הכבוד.

גדעון סער: אתן קוראות משהו בספר המדע?

גדעון סער: הגעתן לזה?

גדעון סער: יש שם על מידות דברים מאוד מעניינים.

תמר ג'ינלי: יש שם פירושים שלא הופיעו בספר.

ציפי חוטובלי: לך יש משנה שאת אוהבת במיוחד?

תמר ג'ינלי: אהבתי את כולן, אבל יש אחת של רבי עקיבא שאומר: "הכול צפוי, והרשות נתונה".

ציפי חוטובלי: שזה ממש נשמע סתירה.

תמר ג'ינלי: זה נשמע הזוי כי אלה דברים שונים לחלוטין.

תמר ג'ינלי: אבל האמת היא שגם לפני החידון הרהרתי בשאלה הזאת הרבה כי בעצם יש גורל שהעתיד שלנו בידיים שלנו.

תמר ג'ינלי: בעצם יש כמה מעגלים: המעגל של העולם ואת המעגל האישי של כל אדם.

תמר ג'ינלי: אז בעצם אני תלויה בבחירות שלי, אבל אני גם יכולה להיות בטוחה שיש מי שישמור עליי.

ציפי חוטובלי: כל הכבוד.

ציפי חוטובלי: איזה יופי.

ציפי חוטובלי: לך יש חלום, מה תרצי להיות כשתהיי גדולה?

תמר ג'ינלי: עדיין לא.

ציפי חוטובלי: בסדר.

ציפי חוטובלי: גם בגילכן עוד לא חשבתי שאהיה חברת כנסת.

ציפי חוטובלי: זה בסדר.

ציפי חוטובלי: את אחרונה חביבה.

חופית פדידה: אני חופית פדידה, לומדת בראשון לציון.

ציפי חוטובלי: יש כאן סוד מיוחד שכולן גרות ליד הים.

ציפי חוטובלי: יש לנו בת-ים, אשדוד וראשון לציון.

ציפי חוטובלי: צריך להבין אם גם זה קשור.

חופית פדידה: אני לומדת בראשון לציון, אבל במקור אני מבית שמש.

חופית פדידה: אני בכיתה ח'.

חופית פדידה: "פרקי אבות" זה משהו שקצת למדתי עם האחים שלי כי הם דתיים, ויש לנו המון ספרים של זה.

חופית פדידה: גם אנחנו עשינו מין תחרות בשכבה – בחרו את הילדים הכי טובים, מתוכם עלו שלושה, ומתוכם אני עליתי לחידון המחוזי וגם לארצי.

חופית פדידה: מאוד התעניינתי בזה.

חופית פדידה: אני חושבת שזה דבר היחיד שבאמת כולם אמרו שהשקעתי בו.

ציפי חוטובלי: מי מהבנות, ההורים שלהם נמצאים כאן?

קריאה: כולם.

ציפי חוטובלי: יופי.

ציפי חוטובלי: אז מי רוצה לשתף אותנו בחוויה שפתאום ראיתם את הילדות שלכם, במקום לצפות בטלוויזיה לומדות "פרקי אבות"?

ציפי חוטובלי: או שזה לא קרה?

חופית פדידה: אני בפנימייה, היא לא ראתה אותי.

ציפי חוטובלי: מישהו מההורים רוצה אולי לספר מה זה עושה לו שהוא רואה את הבת שלו?

עזרא דוד: אני אבא של עדן דוד.

עזרא דוד: אני יכול להגיד לך שכשהייתה אופציה לבחור בין חידון של היסטוריה וחידון של "פרקי אבות", לי ברמה האישית היה ברור מאליו ש"פרקי אבות", היות שזה מתכון להצלחה בחיים, וכל מה שכתוב שם זה אחרי מחשבה מאוד מעמיקה של התָנאים, וכל משפט הוא משפט חוכמה – היה לי ברור לי אישית לכוון אותה לכיוון הזה כי זה בהחלט יתרום לה בעתיד.

עזרא דוד: כשראיתי אותה לומדת ומשליכה את המשניות למה שקורה ליום-יום זה תורם משהו אדיר – גם לביטחון שלה.

עזרא דוד: כמו שהיא אמרה קודם – "אל תאמין בעצמך" – להמשיך ללמוד, להתחזק עוד יותר ועוד יותר.

עזרא דוד: כל מיני דברים שקשורים לחיים.

עזרא דוד: זה בהחלט תורם.

ציפי חוטובלי: איזה יופי.

ציפי חוטובלי: אני חייבת להודות שזאת אחת הישיבות הכי מרגשות שהיו לי.

גדעון סער: יש מצב שכל המשפחה קוראת ביחד עכשיו?

עזרא דוד: אני יכול להגיד לך שביום שישי אנחנו עושים "קידוש", ולפני התחרות אמרנו, בואו נדבר על משניות, שזה גם קידוש ערב שבת, גם כל כך מתאים ללמוד "פרקי אבות" בסוף הקידוש.

עזרא דוד: גם הקטנה עכשיו יודעת, גם אשתי מתחברת – כולם יודעים.

ציפי חוטובלי: שימו לב מה קורה פה – הכול כאן בנות.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לפנות למנהלת בית הספר.

ציפי חוטובלי: מי מתנדבת מבין כל המנהלות?

חיים לסרי: גם מנהלים.

ציפי חוטובלי: דווקא זה יהיה טוב לשמוע גם מגבר וגם מאישה.

ציפי חוטובלי: מעניין אותי לדעת מבחינה מספרית כמה מהתלמידים שלכם בכלל נרתמו לפרויקט של החידון, והאם הייתה העדפה לבנות?

לילי חושן: לגמרי בנות.

לילי חושן: חמש בנות בהתחלה; לאט-לאט בית הספר ניפה.

לילי חושן: שלוש הבנות הטובות ביותר פנו לתחרות.

לילי חושן: עדן זכתה במחוזי והמשיכה לארצי.

לילי חושן: בהחלט כן, בנות היו יותר קשובות לעניין הזה.

לילי חושן: זה משך את לבן.

ציפי חוטובלי: תספרי קצת בכלל על המהפכה הזאת של המקצוע החדש שנכנס למערכת הלימודים בזכות שר החינוך.

ציפי חוטובלי: איך התלמידים מקבלים את זה?

לילי חושן: אני בדיוק אמרתי לתחיה, הרפרנטית המחוזית, שכשהיא התחילה את זה, ואני הייתי רק מורה בבית ספר עשינו את זה ביוזמות כמעט אישיות.

לילי חושן: לאט-לאט צמחתי במערכת, וכשנכנסתי לניהול גיליתי שזה ממש שעתיים בתוך המערכת ששר החינוך הקצה - -

גדעון סער: עזבו רגע את שר החינוך – התלמידים מתחברים לזה?

לילי חושן: זה בדיוק מה שאני רוצה להגיד – זאת מהפכה אמיתית משום שברגע שהתלמידים מבינים מה קורה כאן הם לומדים את זה, מתחברים, אוהבים, מתחילות לעלות שאלות מסוגים שונים – גם שאלות של אמונה, גם שאלות של בירור, רצון לדעת יותר.

לילי חושן: אני מרגישה שילדים רוצים להכיר את המקורות שלהם, חשוב שהם יכירו את המקורות שלהם – זה הבסיס, למעשה.

לילי חושן: בית הספר לקח את מורשת ישראל כמה צעדים קדימה: בכל חודש יש לנו טקס ראש חודש שמציינים בו גם עניינים יהודיים, אבל גם ישראליים לחלוטין.

לילי חושן: זה משהו שהוא יוזמה פרטית שלנו.

ציפי חוטובלי: שוב, רק מספרים כדי להבין כמה תלמידים נרשמו לחידון.

לילי חושן: נרשמו עשרה, המשיכו חמישה, והכלה היא שלנו.

ציפי חוטובלי: יפה.

ציפי חוטובלי: אולי גם מנהל בית הספר יספר לנו איך המקצוע עובד אצלם, ומה אתה מרגיש שמדבר לתלמידים.

חיים לסרי: אני בא מכפר נוער "נחלת יהודה" בראשון לציון.

חיים לסרי: אז קודם כול זה מרגש אותי כי זה מחבר לנו הרבה מאוד מעגלים.

חיים לסרי: השבוע חגגנו 90 שנה ל"נחלת יהודה".

חיים לסרי: זה כפר שהוקם על-ידי נשים שעזבו את הבית באירופה, ולכן זה מתקשר גם למעמד של המקום שאנחנו נמצאים בו.

חיים לסרי: ארבע נשים שנלחמו שנים במוסדות ובחקלאים באזור והצליחו להכשיר הרבה מאוד נשים לחקלאות, לעבודה פיזית ולתרום לחברה הישראלית המתהווה.

חיים לסרי: אז אנחנו משתייכים לייחוס באמת משמעותי.

חיים לסרי: השעות האלה מאוד משמעותיות.

חיים לסרי: יש אפשרות לשלב שעות במערכת.

חיים לסרי: האמת היא שהרבה שנים אנחנו קצת באלתורים, קצת בצורה פרטיזנית הכנסנו הרבה שעות לזה.

חיים לסרי: למשל את "פרקי אבות" אנחנו מלמדים בכיתות כבר שש-שבע שנים.

ציפי חוטובלי: כבר שבע שנים אתם מלמדים "פרקי אבות"?

חיים לסרי: שעה בשבוע הצלחנו למצוא לכיתות י"ב.

חיים לסרי: כשנכנס העניין של "פרקי אבות" ראינו שזה ממש מתאים לנו.

חיים לסרי: אנחנו מלמדים מורשת ויהדות מכיתה ז' עד כיתה י"ב, ובוואריאציות שונות אנחנו אפילו זוכים לתקציבים - - - זאת אומרת אנחנו משקיעים בזה הרבה.

חיים לסרי: מצאנו שהתלמידים – לא משנה מה הקושי, מה הרקע - יש לנו עולים חדשים מאתיופיה ועולים מחבר העמים וותיקים – כולם מתחברים.

חיים לסרי: התכנים מחברים אותם בצורה מדהימה – גם "פרקי אבות" אבל לא רק – יש הרבה מאוד – דברי חזן, משניות, מדרשים.

חיים לסרי: הילדים מתחברים.

חיים לסרי: בהתחלה חששנו שאולי יגידו שזאת כפייה דתית אף על פי שאנחנו לא דתיים ולא מטיפים לדת.

חיים לסרי: אבל התכנים – מדהים, הילדים מתחברים עם הנשמה לדברים האלה, אוהבים לדבר, אוהבים לפתח את זה.

חיים לסרי: יש לנו גם בית מדרש למורים – הרחבנו את כל המערכת כך שכולם מתחברים לזה.

ציפי חוטובלי: מדהים.

ציפי חוטובלי: איך אתה מסביר את זה שיותר בנות מבנים נמשכות לזה?

חיים לסרי: קודם כול הן נחמדות וחרוצות.

חיים לסרי: עשינו את זה בכל השכבה, ואחר כך בחרנו קבוצה - -

ציפי חוטובלי: אתה חושב שזה קשור לפרס?

לילי חושן: לא, ממש לא.

חיים לסרי: לא.

חיים לסרי: אחר כך שלושה טובים – שתי בנות ובן – וחופית עלתה על כולנה.

חיים לסרי: תענוג לשבת אתה ולראות איך היא לומדת, מתעניינת ומשננת.

חיים לסרי: אז אותנו זה גם סחף.

חיים לסרי: התגייסנו כולם – הרבה מאוד התגייסו וישבו אתה.

ציפי חוטובלי: יש כאן מנהלת שלישית.

ציפי חוטובלי: את גם רוצה לשתף אותנו קצת בניסיון שלך?

יהודית ביטון: כן.

יהודית ביטון: אני מנהלת מקיף ד' באשדוד.

יהודית ביטון: בכובע השני שלי, לפני שהייתי מנהלת, הייתי מדריכה מחוזית לתורה שבעל-פה ולתרבות מורשת ישראל.

יהודית ביטון: מן הסתם חיזקתי את העניין הזה בתוך בית-הספר.

יהודית ביטון: לכן בשבילי זה היה אך טבעי שכל תלמידי בית הספר ילמדו את מורשת תרבות ישראל.

יהודית ביטון: עכשיו עם השינוי וגם אמירה חיים שתומכת מאוד בעניין תרבות מורשת ישראל – אנחנו חיזקנו את זה אף יותר.

גדעון סער: אמירה חיים היא מנהלת מחוז דרום.

גדעון סער: לא כולם בוועדה לקידום מעמד האישה מכירים את כל השמות של משרד החינוך.

יהודית ביטון: בבית הספר שלנו כולם יודעים מ-ז' עד י"ב.

יהודית ביטון: אני רוצה לחזק את מה שאת אומרת – גם בלימודי המשך במגמות יש יותר בנות מבנים שלומדים במגמה לבגרות ברמה של חמש יחידות – גם שם יש יותר בנות מבנים.

יהודית ביטון: בכיתה של תמר אנחנו עובדים הרבה על העצמת האישה.

יהודית ביטון: הבאנו את עדה יונת, והן גם נכנסות לקטע של מדעים – בנות למדעים.

יהודית ביטון: זה בשבילי היה נדבך נוסף.

יהודית ביטון: לגבי השאלה שלך, מדוע יותר בנות – הבנות אולי מוצאות יותר זמן ללמידה ומקפידות בזה יותר מאשר הבנים.

יהודית ביטון: הבנים מתעסקים בדברים נוספים, אבל הבנות מכווננות לשם.

יהודית ביטון: גם אצלנו היו בנים, ובסופו של דבר תמר שהיא בעיניי מדהימה - -

ציפי חוטובלי: ניצחה את כולן.

יהודית ביטון: הצליחה.

יהודית ביטון: אולי מילה מציפי קוריצקי?

יהודית ביטון: ציפי, את מנהלת מחוז.

ציפי קוריצקי: אני אמונה על היישום ועל ההטמעה של המקצוע החדש.

ציפי חוטובלי: מה הניסיון שלך מאז נכנסת לתפקיד לפני שלוש שנים?

גדעון סער: קצת יותר – שלוש שנים, חודשיים ושלושה ימים.

ציפי חוטובלי: בסדר גמור.

ציפי קוריצקי: אני בדרך כלל לא מתקנת את שר החינוך, אבל אני אתקן, ואני אומר: שנתיים של הטמעה בלבד; כי שנה אחת עבדנו על פיתוח המקצוע.

גדעון סער: טוב, הייתה קבלת החלטה בתכנית- -

ציפי קוריצקי: כן, כן.

גדעון סער: - - אחר כך הוקמה ועדת מקצוע בראשות פרופ' בני איש-שלום.

גדעון סער: אבל מה שאני רוצה לומר, שכבר בתוכנית שהצגנו בחודש אוגוסט – קצת יותר מארבעה חודשים אחרי שנכנסתי לתפקיד בממשלה – בוועדת החינוך של הכנסת, אחד היסודות בחינוך לערכים היה המקצוע החדש.

גדעון סער: העובדה שהגענו היום לשלב כל כך מתקדם זה גם בזכות זה שהקדנציה התארכה מספיק, שזה טוב, וגם שמהרגע הראשון ידענו מה אנחנו רוצים, ואיזה דברים אנחנו רוצים לדחוף.

ציפי חוטובלי: היו לכם גם שיתופי פעולה טובים עם משרד החינוך.

ציפי קוריצקי: מדוע היה חשוב לי לומר "שנתיים"?

ציפי חוטובלי: כדי להראות שהפלא מתרחש בזמן כל כך קצר.

ציפי קוריצקי: אנחנו מדברים על דברים כמובנים מאליהם, ואנחנו צריכים לקחת בחשבון שלפני שנתיים כשדובר בבתי הספר הממלכתיים על "פרקי אבות" או בכיתה ו' על "פרשת השבוע", ובכיתה ז' על "סידור התפילה" – ואני אתייחס גם לנושאים ציוניים, כמו "אלטנוילנד" של הרצל – הדברים היו חדשים לגמרי גם מבחינת מורים שלא עברו את ההכשרה, גם מבחינת מקראות לימוד, גם מבחינת תרבות של בית הספר.

ציפי קוריצקי: אני לא מדברת על בתי ספר יוצאים מן הכלל שהקדימו את זמננו וכבר עבדו על הדברים בצורה ספורדית או בצורה מובנית.

ציפי קוריצקי: כאן מערכת שלמה נכנסה למהפכה שלא הייתה כדוגמתה בבתי ספר ממלכתיים.

ציפי חוטובלי: המשמעות היא שהוסיפו שעות?

ציפי קוריצקי: המשמעות היא שהוסיפו שעתיים בשבוע, והתפקיד שלנו היה לוודא שאמנם יש אכיפה של שעתיים בשבוע.

ציפי חוטובלי: ומי שהעביר את זה הם המחנכים והמחנכות?

ציפי קוריצקי: גם כאן אנחנו עוברים מהפכה.

ציפי קוריצקי: בשלב הראשון, מכיוון שלא היו מורים שהוכשרו לנושא, ומדובר במקצוע חדש, מטבע הדברים המחנכים תפקדו כמורים ל"תרבות ישראל".

ציפי קוריצקי: נכון להיום בהנחיות החדשות אנחנו מייעדים מורים שזאת תהיה הספציפיקציה שלהם - -

גדעון סער: יש הכשרה של 900 מורים למקצוע החדש בשלושה סבבים, אם אני לא טועה.

ציפי קוריצקי: נכון.

ציפי קוריצקי: יצרנו מסלול ייחודי במכללות להכשרת מורים עם תעודה, כך שתוך שלוש שנים יהיו לנו 900 מורים שהוכשרו להיות מורי "תרבות ישראל".

ציפי קוריצקי: וזה מעבר לפיתוח המקצועי שאנחנו מקיימים באמצעים שלנו.

ציפי קוריצקי: אנחנו מאוד מקווים שהמחנכים ימשיכו להיות מחנכים, ובתוקף עבודת החינוך שלהם יחדירו ויטמיעו גם את תרבות ישראל כחלק מתוך התרבות של בית הספר.

ציפי קוריצקי: אבל יחד עם זה, כל בית ספר אנחנו רוצים לכוון לחוד חנית של מורים שזה המקצוע שלהם.

ציפי חוטובלי: נשמע מאוד מרשים.

ציפי חוטובלי: אני יכולה להגיד לכם שיש חסך אדיר בתחום הזה של "מורשת ישראל", ולצערי, גם בלימודי ציונות בבתי הספר.

ציפי חוטובלי: אני אומרת את זה גם כמי שמכירה איך לומדים בבית ספר ממלכתי וגם כבוגרת תיכון דתי – זה עדיין מאוד חסר.

ציפי חוטובלי: הרבה פעמים מדברים בחינוך על הצטיינות, אז קראתי לא מזמן מאמר שכל הזמן מדברים על הצטיינות כשבעצם מנתקים את החינוך מערכים.

ציפי חוטובלי: זה הדבר הכי גרוע שקורה לנו.

ציפי חוטובלי: ברור לגמרי שאם אנשים רק יצטיינו ולא יהיו מחוברים למקום הזה, אז הם יצטיינו אחר כך בארצות-הברית או באנגליה או במקומות אחרים בעולם, ואנחנו נמשיך את תופעת "בריחת המוחות" שהיא תופעה מאוד קשה שעוברת על האקדמיה הישראלית.

ציפי חוטובלי: כאן ככל שהתשתיות ייבנו בגילאים צעירים יותר אנחנו באמת נזכה לראות את הפירות של כל ההצטיינות היפה הזאת שמחוברת לשורשים ההיסטוריים שלנו.

ציפי חוטובלי: נקודה אחרונה לבנות – כמה שעות השקעתן מעבר לשעות הלימוד בבית הספר כדי להגיע לאן שהגעתן?

ציפי חוטובלי: כל אחת תספר לי כמה היא השקיעה במהלך השבוע – שעה?

ציפי חוטובלי: שעתיים?

עדן דוד: אני למדתי במשך רוב היום את "פרקי אבות", כי זה היה הדבר שהיה הכי חשוב לי להתמקד בו.

ציפי חוטובלי: בבית ספר הרשו לך לצאת משיעורים?

עדן דוד: מדי פעם, כן.

עדן דוד: וגם אחרי שעות הלימודים.

עדן דוד: זה היה הדבר המרכזי בשבילי, ועל זה ישבתי המון זמן.

ציפי חוטובלי: מה הייתה התגובה של החברות שלך?

ציפי חוטובלי: תפסיקי ללמוד, בואי לשחק?

עדן דוד: הן כן תמכו בי ועודדו אותי, והן גם קצת בחנו אותי וראו שאני יודעת את החומר, אבל תמיד המשכתי, לא ויתרתי לעצמי.

ציפי חוטובלי: כל הכבוד.

ציפי חוטובלי: כמה זמן את השקעת?

תמר ג'ינלי: גם בבית הספר מאוד תמכו בי וישבו אתי, נתנו לי מורים שישבו איתי ונתנו לי להשתחרר מהשיעורים וגם מעבר.

תמר ג'ינלי: כל זמן שלא הייתי באימון או חוג ישבתי ולמדתי את זה.

תמר ג'ינלי: זה הגיע למצב שחברים שלי היו באים אליי הביתה כדי להוציא אותי מהספרים בכוח – לנסות, בכל אופן.

תמר ג'ינלי: היו בוחנים אותי.

תמר ג'ינלי: רואים את הספר והיו בוכים – היו אומרים, איך את מסוגלת?

תמר ג'ינלי: באמת השקעתי בזה.

תמר ג'ינלי: אפילו הייתי מקליטה את עצמי ומקשיבה לזה לפני השינה.

ציפי חוטובלי: יפה.

ציפי חוטובלי: תרגיל טוב.

תמר ג'ינלי: המורה המלווה שלי ימימה לקחה אותי לשישי-שבת.

ציפי חוטובלי: יש לנו כאן coacher, יש לנו כאן מאמנת.

ציפי חוטובלי: את לקחת אותה לשישי-שבת כדי להתאמן על זה לפני החידון?

מאירה ימימה: היא הייתה אצלי בבית לפני כן, ובשבת שלפני החידון לקחתי אותה אליי הביתה.

ציפי חוטובלי: איזה יופי.

ציפי חוטובלי: זה נשמע ממש התמכרות.

גדעון סער: זאת התמכרות.

גדעון סער: אני במטוסים תמיד קורא "פרקי אבות".

ציפי חוטובלי: חופית, בבקשה.

חופית פדידה: גם אני רוב היום נכנסתי לשיעורים שאני חייבת, ובשאר הזמן ישבתי בחוץ ולמדתי.

חופית פדידה: חברים שלי דווקא עזרו לי.

חופית פדידה: בוא נגיד שהם קבעו שאני הולכת לעשות שבע יחידות בתושב"ע.

חופית פדידה: הם גם האמינו שהרבה ספרים כאלה אני יכולה ללמוד.

חופית פדידה: כל הזמן תמכו בי.

ציפי חוטובלי: אחרי שראינו את הלהט והאהבה שיש לכן ל"פרקי אבות" אתן גם קצת מרגישות שליחות של הספר החשוב הזה?

ציפי חוטובלי: אתן אומרות לחברים שלכן שהם מפסידים שהם לא לומדים כמוכן?

ציפי חוטובלי: כן?

גדעון סער: הצלחתן לשכנע מישהו?

תמר ג'ינלי: לפעמים במהלך השיעורים של תושב"ע כשלומדים את זה אני מתחילה לצטט להם ולהסביר.

אנסטסיה מיכאלי: הם יצליחו להשפיע בסוף כשהן יתחתנו איתם.

ציפי חוטובלי: עוד מישהי רצתה לדבר מבין הנוכחים כאן?

מרים גרייבר: אני פשוט רוצה לברך.

מרים גרייבר: אני באה מארגון נשים, ואני חושבת שזה מאוד חשוב.

מרים גרייבר: ציפי, זה שאת עושה את זה כאן בוועדה הזאת זה באמת אומר משהו.

מרים גרייבר: אני מברכת את שר החינוך גדעון סער על היוזמה ללמד את התלמידים מורשת ישראל.

מרים גרייבר: מורשת ישראל היא יסוד הזהות היהודית והציונית.

מרים גרייבר: אני מברכת את המנהלים ואת המורים על מסירותם.

מרים גרייבר: לתלמידים, על שהשקיעו ממרצם בנושא מתוך פרקי אבות.

מרים גרייבר: לזוכות שלנו היום אני מעבירה מסר מנשות "הדסה ישראל": "הצלחה היא מסע, ולא רק יעד".

מרים גרייבר: בברכות, מרים גרייבר.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אני אסכם ואומר שבעיניי זאת הייתה אחת הישיבות המרגשות כי אתה רואה בעצם איך התוכנית הזאת היא לא תוכנית לימודית רגילה, היא תוכנית שמערבת המון רגשות.

ציפי חוטובלי: בעצם אני שומעת נכון גם את ההורים, גם את המנהלים, זה אפילו מגיע לרמת הפיקוח העליונה ואפילו – אם יורשה לי – גם אנחנו קצת מתרגשים ולא רק מסתכלים על זה כעל עוד תחום הישגי.

ציפי חוטובלי: יש כאן באמת שילוב של לב ושל שכל, וזה נראה לי השילוב האופטימלי, לאו דווקא בסדר הזה – אנחנו צריכים לפעול לפי הראש ולהכניס לזה גם את הלב.

ציפי חוטובלי: אני לוקחת על עצמי כיושבת ראש הוועדה לקחת את השמות שלכן, ואנחנו נעקוב אחריכן.

ציפי חוטובלי: באיזשהו שלב אתן תגבשו גם חלומות.

ציפי חוטובלי: כל אחד שליח של המקום שהוא נמצא בו, אז אני קצת שליחה של המקום הזה – חסרות כאן נשים במקום הזה.

ציפי חוטובלי: אנחנו עדיין לא מספיק, אנחנו מאוד רחוקות מלהיות מחצית מהבית הזה שמונה 120 חברים ורק 24 נשים.

ציפי חוטובלי: לכן כשאתן מתלבטות מה לעשות – אתן יכולות להיות גם טייסות, גם רופאות, גם מדעניות וגם מורות למורשת ולציונות – אבל אני שומרת לכם מקום גם בבית הזה כי באמת צריך בו מנהיגות, ומנהיגות שמכירות את עולם הערכים היהודי יתרמו מאוד לבית הזה.

ציפי חוטובלי: אני באמת מודה לכל המשתתפים.

ציפי חוטובלי: זכות הסיכום למי שבזכותו הישיבה החגיגית, כבוד שר החינוך.

גדעון סער: אולי חברת הכנסת מיכאלי רוצה לומר משהו.

אנסטסיה מיכאלי: אני רק מברכת אתכן.

אנסטסיה מיכאלי: תמשיכו כך.

אנסטסיה מיכאלי: אני מעבירה את זכות הדיבור אליך.

גדעון סער: אני רציתי לסיים עם משהו מ"פרקי אבות", כי דיברת על המקום הזה, על הכנסת.

גדעון סער: אז הגעתי למסקנה – אולי הוועדה תיזום את זה.

גדעון סער: אני רוצה לקרוא משהו שהבנות בטוח מכירות, שאם חברי הכנסת היו דבקים בו אז היינו מצליחים מאוד לרומם את המקום של הבית הזה בציבור הרחב: "שבעה דברים בגולם ושבעה בחכם:

גדעון סער: חכם אינו מדבר לפני מי שהוא גדול ממנו בחוכמה, ואינו נכנס לתוך דברי חברו, ואינו נבהל להשיב, שואל כהלכה ומשיב כעניין, ואומר על הראשון – ראשון ועל האחרון – אחרון; ועל מה שלא שמע, אומר: "לא שמעתי", ומודה על האמת.

גדעון סער: וחילופיהן – בגולם.

גדעון סער: אני חושב שזה צריך להיות תלוי בכל חדר של חבר כנסת או של חברת כנסת.

ציפי חוטובלי: אימצנו את זה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אז בנות, אתן במעקב עכשיו.

ציפי חוטובלי: תודה רבה שבאתן.