ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 1067, 2012-04-30 12:40

משה גפני: אני פותח את הישיבה.

משה גפני: הסעיף האחרון על סדר-היום היום הוא תקנות מס רכוש וקרן פיצויים (תשלום פיצויים) (נזק מלחמה ונזק עקיף) הוראת שעה, התשע"ב-2012.

משה גפני: התקנות הללו, בעקבות דיונים שהיו בוועדה וגם עם משרד האוצר, לפצות את מי שהיה בתקופת ההפגזות - - -

שי חרמש: הסבב – ככה קוראים לזה.

משה גפני: הסבב של הטילים בדרום הארץ.

משה גפני: לפצות את האנשים שהיו צריכים להישאר בבית ולשמור על הילדים.

משה גפני: התחיל דיון בעניין הזה ביני לבין האוצר לגבי איזה יום נחשב שהוא שעת חירום, שהילדים לא הולכים למוסדות החינוך.

משה גפני: הטענה היתה שמקום שפיקוד העורף החליט שצריך לסגור את מוסדות החינוך צריך לפצות את האנשים.

משה גפני: דרשתי שזה לא יהיה רק על שכירים אלא גם על עצמאים ומשרד האוצר הסכים לזה.

משה גפני: אבל הטענה שלהם היתה שברשויות שבהן סגרו את מוסדות החינוך בניגוד לעמדת פיקוד העורף, לכאורה אין החלטה שצריך לסגור את מוסדות החינוך והילדים צריכים להמשיך את הלימודים.

משה גפני: אני טענתי, ואני אומר את זה גם לוועדה, לא יכול להיות מצב שבו רשות שלטונית – זה יכול להיות מועצה מקומית או עירייה – מחליטה לסגור את מוסדות החינוך בניגוד לעמדת פיקוד העורף, ואני שולח את הילדים שלי לבית-הספר או לגן הילדים שהוא סגור על-ידי הרשות המקומית שהיא זאת שמחזיקה את בתי-הספר, ובסופו של דבר לא אקבל פיצוי, על אף שעשיתי מה שפיקוד העורף אמר.

משה גפני: טענתי במשרד האוצר, ואני חושב שהם גם קיבלו את זה, שצריך לקבל החלטה מי מוסמך לסגור את מוסדות החינוך.

משה גפני: אם תתקבל החלטה חד-משמעית – אני לא בטוח שתתקבל החלטה בגלל שלפי דעתי אף ממשלה לא תיאבק עם ראשי רשויות - שאם פיקוד העורף הוא זה שמוסמך לסגור את בתי-הספר - והתושבים בעתות חירום רוצים שתהיה הנהגה, רוצה להרגיש שיש מי שאומר מה לעשות ומה לא לעשות - צריך לקבל החלטה שאם ראש רשות איננו פותח את מוסדות החינוך על-פי החלטה שלו, יצטרכו לקחת מהתקציב שלו כדי לפצות את האנשים.

משה גפני: שהממשלה תקבל החלטה, אבל אני לא נכנס להחלטה הזאת.

משה גפני: התושבים שלילדים שלהם לא היו מוסדות חינוך חייבים להיות מפוצים.

משה גפני: הגיעו לכאן תקנות, ואני שמח על כך.

משה גפני: התקנות הללו מדברות על כל אותם ימים שבהם מוסדות החינוך היו סגורים, עם רשימת הרשויות שבהן לא התקיימו לימודים.

משה גפני: באזור הדרום זה 40 יישובים, אני חושב.

טמיר כהן: הרשימה התקבלה דרך משרד החינוך.

פניה קירשנבאום: יש לי שאלה, אדוני היושב ראש.

פניה קירשנבאום: אנחנו מדברים על פיצוי רק להורים, לגנים ודברים כאלה.

פניה קירשנבאום: אבל אנחנו עדים לתקופה שבה כל העיר היתה משותקת, המשפחות ישבו במקלטים ונפגעו גם עסקים.

פניה קירשנבאום: האם זה מפצה גם את העסקים?

רוחמה אברהם-בלילא: כן, הוא אמר את זה קודם.

פניה קירשנבאום: לא הייתי פה.

משה גפני: את מדברת על עצמאים.

פניה קירשנבאום: כן, עצמאים.

משה גפני: כן, גם עליהם מדובר.

שי חרמש: אבל לא מדובר על ההפסד של העסק.

משה גפני: לפני שמתייחסים לעניין, אני מבקש שתציגו את התקנות.

אודי רמר: בהמשך לדברי היושב-ראש, הבאנו את התקנות שבאות לפצות על סגירת מוסדות חינוך בסיבוב ההסלמה האחרון בדרום בחודש במרץ.

אודי רמר: היתה סוגיה בגין הכרזה של איזה גורם יינתן הפיצוי.

אודי רמר: בעקבות הדיון שהתקיים פה ובעקבות הדיון הציבורי היה דיון בקבינט החברתי-כלכלי.

אודי רמר: המדינה הבהירה בהחלטה שהתקבלה בקבינט שפיצוי יינתן רק בעקבות הכרזה של פיקוד העורף של סגירת מוסדות חינוך.

אודי רמר: פה, במקרה של התקנות האלה, אנחנו נותנים את הפיצוי הזה לפנים משורת הדין, וזאת מכיוון שהאירוע קרה עוד טרם הבהרת המדיניות כפי שנעשתה בקבינט.

אודי רמר: פרט לכך, ניתן פה פיצוי גם עבור עצמאיים שלא עסקו במשלח ידם כיוון שהם הורים לילדים, והילדים לא יכלו להגיע למוסדות החינוך שנסגרו.

אודי רמר: אלו התקנות.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מבין שיכול להיות שאנחנו מפספסים פה קבוצה של עובדים שלא תיכלל, והסיכום היה שכולם יהיו בפנים.

משה גפני: התברר תוך כדי ההכנות לישיבה עכשיו שיכול להיות שיש קבוצת גננות שלא תהיה בפנים.

ליאת גרבר: העירה עורכת הדין מההסתדרות שייתכן שהעובדים של מוסדות החינוך, בניגוד להורים שלא שלחו ילדים, ייתכן שחלק מהם לא יהיו בפנים.

ליאת גרבר: אם מדובר בגננת עצמאית היא תקבל לפי עצמאית, ואם מדבור בעובדים של המגזר הציבורי, כמו מורים למשל, הם יקבלו דרך המדינה.

ליאת גרבר: אבל אם יש סייעת של גננת שלא נכללת, אז נתקן את זה.

משה גפני: תצטרכו לשנות את התקנות.

ליאת גרבר: בסדר.

ליאת גרבר: או שנסכים על העיקרון - - -

אודי רמר: בכל מקרה, אנחנו מבהירים שהיתה כוונה לכלול את כולם.

אודי רמר: ככל שיש פה טעות, אנחנו נתקן.

משה גפני: חבר הכנסת שי חרמש, בבקשה.

שי חרמש: קודם כול, אני חייב לומר שמס רכוש פעם נוספת עמדו במבחן.

שי חרמש: קשה לי להגיד את זה, כאיש אופוזיציה.

שי חרמש: אני אומר את זה לאותם אנשים שבכל אירוע – ואנחנו רואים את זה מטווח חלון ביתנו - נמצאים ראשונים בשטח, גם בפגיעות וגם באירועים הביטחוניים.

שי חרמש: היה לנו קודם דיון על ראש צר וקטן של החלטות, ראה הגריטה – מס רכוש עובד אחרת לגמרי, ואני רוצה לומר את זה עוד פעם לפרוטוקול.

שי חרמש: אמרתי את זה גם בדיון שיזמנו לפני חודש וחצי.

שי חרמש: הם ראויים להוקרה וברכה על ההתנהלות שמתנהל מס רכוש.

שי חרמש: נדמה לי שהמתווה שדיברנו עליו בוועדה התקבל.

שי חרמש: הוא לא נותן מענה לכול, ואגיד לך איפה יש חלל אחד שחייב להתמלא.

שי חרמש: תהיה פה קודם כול שמירה על העיקרון שמצב של סבב - לא מצב מיוחד בעורף, שהוא מציאות אחרת לגמרי - איננו השבתה של הפעילות הכלכלית.

שי חרמש: נדמה לי שגם כשדיברנו פה בוועדה אמרנו שאסור ליצור מצב שבו יש היתר שכולם יושבים בבית כשטילים נופלים.

שי חרמש: יש מי שצריך להשגיח ומי שצריך לצאת לעבודה.

שי חרמש: יש פה עוד נקודה מעניינית, שבדיונים שהיו לי אתם, בהתייעצויות, אמרתי שאני מבקש טווח אחד לא להכליל בהסדר הזה, וזה טווח של אפס מהגדר עד 4.5.

שי חרמש: אגב, זה המקום שבו אני גר.

שי חרמש: אמרתי שמדינת ישראל השקיעה 1.5 מיליארד שקל במיגון כל מוסדות החינוך - - -

משה גפני: מה אתה מציע?

שי חרמש: אני מסביר את העניין.

שי חרמש: הטווח של אפס מהגדר עד 4.5 לא צריך לקבל שום פיצויים.

משה גפני: אבל התקנות מדברות על כך שמי שיש לו ילדים ומוסדות החינוך היו סגורים יקבל פיצוי, אז מה משנה הטווח?

שי חרמש: כדאי לציין את המציאות שנמצאת היום לאורך הגדר, שבה האוכלוסייה הקרובה ביותר, בטווח של אפס עד שבע מהגדר – מדינת ישראל השכילה לתת מענה ליישובים.

שי חרמש: המציאות היא שבכל סבב כזה, אם לא התרחשו דברים על הקרקע, הטווח של אפס עד שבע לא נזקק לעניין ולא מופיע פה, בצדק.

שי חרמש: צריך לומר את זה, וטוב שהדבר כך כי בדרך כלל המצב הפוך, שמי שקרוב יותר פגיע.

שי חרמש: ניתן פה מענה לשכירים בצורה הגיונית בעקבות הנושא של שכר ממוצע במשק, שהוא פיצוי הוגן לכל הכיוונים.

שי חרמש: איפה אנחנו נמצאים כרגע בפער?

שי חרמש: אנחנו נמצאים בפער בעסקים, ברובם עסקים קטנים – בעלי מוניות, בעלי חנויות בקניונים באשקלון, קרית גת, נתיבות, באר-שבע ואופקים – שבסבב הזה לא דרך איש בתוך המערכת.

שי חרמש: ישנו פתרון לעניין.

שי חרמש: אני רוצה להציע פתרון שלא מופיע פה כרגע.

שי חרמש: כל בעל עסק, קטן ככל שיהיה, מבעל מונית ועד בעל חנות פלאפל, בסוף השנה מגיע לפקיד השומה להציג את ההכנסה ואת ההכנסה החייבת שלו.

שי חרמש: אני בא להציע לא לרדת מנושא העסקים הקטנים, כי הם באמת נפגעו, ולפעול בדרך מתמטית מאוד פשוטה.

שי חרמש: מספר ימי בסבבים בשנה מוגדר, הוא מופיע פה: מתאריך זה ועד תאריך זה.

שי חרמש: אני אופטימי לומר שזה לא הסבב האחרון בגזרה, מחר יחסלו עוד מישהו ונקבל עוד ארבעה ימי סבב.

שי חרמש: זו הטכניקה היום – אין מלחמות, יש סבבים.

שי חרמש: בסיומה של שנת שומה יופיע בעל העסק הקטן ויאמר: אם היו 250 ימי עסקים בשנה והיו, לא עלינו, חמישה או שבעה ימי סבב - אותה פרופורציה מההכנסה החייבת, הוא יזוכה בה.

שי חרמש: אני לא רואה לזה השלכות רוחב, כמו ששאלו אותי: מה יהיה אם מחר יהיו פיגועים בתל-אביב.

שי חרמש: אם מחר יהיו פיגועים בתל-אביב זה מצב צבירה אחר.

שי חרמש: אגב, יש איזו אמירה מאוד ברורה, שביום שיהיו פיגועים בתל-אביב צה"ל יהיה בתוך עזה.

שי חרמש: אבל מעגל האש, שתופס היום 50–60 קילומטר, הפתרון צריך להינתן.

שי חרמש: בואו ניתן יד, תמיכה מלאה וברכה להסכם הזה, הוא מענה טוב לשכירים.

שי חרמש: נחזור חזרה לרשות המס ונגיד להם: בואו נמשיך את הדיאלוג לגבי עסקים הקטנים.

שי חרמש: אגב, זה לא דבר דרמטי של מיליארדים.

משה גפני: תודה.

משה גפני: יש פה נציג משרד החינוך?

משה גפני: טוב.

משה גפני: יש פה את הרשימה, למה אין רשימה של המוסדות המוכרים שאינם רשמיים?

משה גפני: החוק מחייב הרי.

יוסף אפשטיין: אני לא יודע.

יוסף אפשטיין: הרשימה לא הגיעה לידיי, היא הועברה לרשות המסים באופן ישיר.

יוסף אפשטיין: אבדוק את זה ואשיב.

משה גפני: חוק הגנה על עובדים בשעת חירום קובע: מוסד חינוך, לרבות מוסד חינוך כהגדרתו בחוק לימוד חובה, התש"ט-1949 – מעון וכו'.

משה גפני: אני עובר פה על הרשימה, המוכר שאינו רשמי לא נמצא.

שי חרמש: יש פה יישובים - - -

משה גפני: לא, יש פה רשימת מוסדות.

משה גפני: יש לי בן שלומד בחינוך העצמאי באופקים, הוא לא מופיע.

ליאת גרבר: החוק מתייחס לרשויות לא למוסדות.

ליאת גרבר: הוא מתייחס לבאר-שבע, למשל.

משה גפני: אז למה יש לכם את הרשימה?

משה גפני: הרשימה היא גם תחת משרד החינוך.

ליאת גרבר: ברשימה הוצאנו את הרשויות.

ליאת גרבר: לא התייחסנו למוסד.

שי חרמש: מופיע השלטון המקומי.

יוסף אפשטיין: לא שלחנו מוסדות, שלחנו רשויות.

משה גפני: אני מבקש לדעת למה המוכר שאינו רשמי לא פה.

משה גפני: אני רוצה תשובה על זה.

יוסף אפשטיין: אבדוק.

יוסף אפשטיין: אני מניח שזאת טעות.

משה גפני: במקרה הנוכחי אין לי בעיות עם רשות המסים, אבל זה באמת משונה קצת בגלל שאנחנו מדברים על בתי-ספר - - -

שי חרמש: אבל התקנות עוסקות ביישובים, ברשויות.

משה גפני: אז אמרתי, אני חוזר בפעם השלישית: אין לי בעיה, במקרה הנוכחי בלבד, עם רשות המסים.

משה גפני: יש לי בעיה עם משרד החינוך למה אין את הרשימה.

משה גפני: הרי משרד החינוך, כולם נמצאים אצלו.

משה גפני: אני יודע שמבחינת התקנות אין בעיה, אבל מבחינת הרשימה.

משה גפני: רוחמה?

משה גפני: ויתרת.

רוחמה אברהם-בלילא: ברמה העקרונית, אני תומכת בהצעה של שי חרמש.

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: פאינה, בבקשה.

פניה קירשנבאום: אני מסכימה.

פניה קירשנבאום: מצטרפת להערה של שי.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שזה חשוב.

משה גפני: בבקשה, נציגת ההסתדרות.

ורד וייץ: התקנות האלה הוצאו הבוקר, כך שלא היה לנו זמן ללמוד אותן ולהידבר עליהן.

ורד וייץ: גילינו שיש בהן שתי נקודות שהן בעייתיות מבחינתנו.

ורד וייץ: אחת, הנקודה של אותם עובדים, שאני מבינה שרשות המסים תדבר אתנו ונסדיר את העניין הזה.

ורד וייץ: הנושא השני הוא גובה הפיצוי המרבי שקבעה כאן רשות המסים, שבו יש הפחתה מאוד משמעותית לגובה הפיצוי שיינתן לניזוק בגין תשלום שהוא צריך לשלם על-פי התקנות האלה, שעומד על 230 שקלים ליום.

ורד וייץ: אומרת לשכת התיאום, ואני אומרת את הדברים גם בשמה, שהם גם מתנגדים לתקרה המאוד נמוכה הזאת, והם אומרים שהם לא ישלמו לעובדים מעבר לתקרה הזו.

ורד וייץ: בתקנות הקודמות, על-פי העקרונות שנקבעו שם, המשמעות היא שהשכר המרבי ליום עמד על סדר גודל של 890 שקלים ליום.

ורד וייץ: כאן העמידה את זה רשות המסים, משום מה, אנחנו לא יודעים למה ולא דיברו אתנו על זה קודם, על 230 שקלים ואנחנו כמובן מתנגדים לזה.

משה גפני: העמידו את זה על 230 הם טענו שזה הממוצע, מכיוון שגם האזור - - -

קריאה: שכר מינימום.

ורד וייץ: אבל צריך להבחין בין השכר - - -

משה גפני: אין לך דיון אתי.

משה גפני: בסדר, רשמתי לי את זה.

ורד וייץ: אני חושבת שגם על זה ראוי שנידבר.

משה גפני: לגבי הנושא הראשון אין ויכוח.

משה גפני: דיברנו בחוץ, וזה גם נאמר כאן, כוונתם שזה יחול על כולם, לא יהיה מישהו בחוץ.

משה גפני: הם יצטרכו לשנות את התקנות באופן כזה שכולם יהיו בפנים.

משה גפני: לגבי מה שהעלית, שגם אני דיברתי אתם בחוץ, נצטרך לקיים דיון לפני שנביא את זה פעם נוספת, אחרי שיתוקנו התקנות.

משה גפני: אני מקבל את הדברים.

משה גפני: על כל פנים, אני בוודאי אפעל בעניין.

משה גפני: בבקשה, אדוני.

ורד וייץ: אני מאוד מודה לאדוני.

משה גפני: על לא דבר.

משה גפני: עוד לא באתי עם תוצאה.

ורד וייץ: מה שקיים היום, לבחון את הדברים ולדבר עליהם – זה חשוב.

משה גפני: התקנות האלה, שהגיעו לכאן, זה לקח גם כן הרבה זמן.

ליאת גרבר: רצינו להביא את זה כמה שיותר מהר, וזה הזמן הכי מהיר שיכולנו.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אנחנו עובדים בקצב יותר מהר, אבל כבר השלמנו עם המציאות הזאת, שהממשלה עובדת בקצב יותר לאט.

משה גפני: זה תלוי בהרבה משרדים, הרבה שרים - - - בבקשה.

יואב ביין: אני מייצג מספר עסקים רב באזור הדרום.

יואב ביין: יש היסטוריה איך מפצים באזור הדרום.

יואב ביין: היסטורית, מה שקרה שבאזור עוטף עזה היתה תקופה ארוכה מאוד של נזק ובסופו של דבר עשו רטרואקטיבית פיצוי מנובמבר 2006 עד סוף 2009.

יואב ביין: יש פה מצב שהוא מתמשך, הוא לא רק הסבב האחרון אלא מספר סבבים שקודם לא קיבלו מענה והפעם החליטו להרים את הכפפה ולתת מענה, וטוב שכך.

משה גפני: זה שונה מהפעמים הקודמות – רק שתדע את האמת ההיסטורית, אתה לא חייב להשתמש בה.

משה גפני: זה התחיל בדיון שקיימנו על העניין הזה בוועדת הכספים, ואמרנו שלא יכול להיות שמוסדות החינוך יהיו סגורים, לאנשים אין לאן לשלוח את הילדים על-פי החלטת המדינה.

משה גפני: המדינה, באמצעות פיקוד העורף או המדינה - לאור ההחלטה וההסכמה שהיתה לנו - גם באמצעות הרשות המקומית במקרה הנוכחי.

משה גפני: אני לא יודע מה יהיה בהמשך.

משה גפני: אני, אם הייתי שר בממשלה, הייתי מקבל החלטה מי מוסמך לסגור מוסדות חינוך ומי לא.

משה גפני: אבל אני לא בממשלה אז אני צריך לקבל החלטות פה, ופה קיבלנו החלטה שיהיה פיצוי.

משה גפני: ייאמר לזכותם של אנשי רשות המסים ושל אנשי משרד האוצר – ואני מתנצל שאני משבח כל הזמן, זה לא יחזור כל הזמן - - -

שי חרמש: זה הולך לאורך כל הדרך מפי כל הדברים, אתם שמים לב.

שי חרמש: זה ממש אפולוגטי כבר.

אודי רמר: כנראה עשינו משהו לא נכון.

משה גפני: היה שיתוף פעולה בין הוועדה לבין משרד האוצר.

משה גפני: התקנות האלה עומדות על סדר-יומה של הוועדה, מותנה בחתימת שר האוצר, כבר שלוש פעמים כדי לאותת לממשלה לסיים את זה.

משה גפני: דיברתי גם עם השר וגם עם הפקידים, האנשים שעוסקים בזה.

משה גפני: הם אמרו שהם לא רוצים להביא את זה לישיבת הממשלה, הם רוצים להביא את זה לקבינט הכלכלי, וזה באמת הגיע ביום ראשון שעבר.

משה גפני: כתוצאה מהדיונים האלה, השוני בין הסבב הנוכחי, שאנחנו מתפללים שיהיה אחרון ולוקחים בחשבון שהוא עלול, חס וחלילה, להיות פעם נוספת, הוא שהפעם יש פיצוי.

יואב ביין: אמשיך ממה שכבודו אומר.

יואב ביין: דווקא בגלל שהיום מרימים את הכפפה רק על הסבב האחרון, צריך לתת מענה, בהמשך למה שאמר חבר הכנסת חרמש, לנזק הממשי שנגרם לעסקים ולא לפיצוי.

משה גפני: זה מה שאמרה עורכת הדין וייץ.

משה גפני: אני מסכים, אקיים אתם דיון.

יואב ביין: בתקופות קודמות שנתנו פיצוי באזור הדרום נתנו פיצוי, למשל, לפי אובדן מחזורים או לפי גידול בהוצאות.

יואב ביין: זה פיצוי שמנסה להתקרב או מנסה לתת אופציה שלעסקים יהיה פיצוי על נזק ממשי.

יואב ביין: פה, אם אתה נותן רק החזר רק על שכר עובדים, ובמיוחד כשאתה נותן את זה בסכום כזה, אתה בעצם לא מתקרב בכלל לנזק ממשי.

משה גפני: הובנת.

משה גפני: תודה.

יואב ביין: דווקא בגלל הפן הרטרואקטיבי זה חשוב לתת פיצוי ממשי.

יואב ביין: לתת פיצוי רק לפי שכר עובדים, במידה מסוימת – גם אם זה לא במכוון וגם אם זה לא יקרה בפועל – פיצוי שהוא להיעדרות עובדים זה פיצוי דווקא לעסקים שפחות נכון לתת להם פיצוי, כי אז נותנים פיצוי באופן מקרי רק לאלה שבמקרה העובדים נעדרו בסיטואציה מסוימת.

יואב ביין: צריך לתת את האופציה לתבוע גם לא במסלול של שכר עובדים אלא במסלול של ירידה במחזור.

יואב ביין: לדוגמה, במקרה של עסקים בקניון, זה שעובד לא הגיע לעבודה זה לא מתקר בכלל לנזק הממשי שנגרם לעסק, זה לא מדבר עם זה בכלל, לא בעולם הזה שלנזק בכלל.

יואב ביין: במיוחד אחרי התקופה הארוכה שזה קורה, עוד לצמצם את זה גם בשכר לסכום הזה, שלא מובן בדיוק למה הוא נקבע, זה פשוט לא משקף את הנזק.

משה גפני: תודה.

משה גפני: מי אדוני?

ואיל כיוף: ואיל כיוף, מנהל אגף תיירות כפרית במשרד התיירות.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: בקצרה, אם אפשר.

ואיל כיוף: אני מתייחס לבעלי הצימרים במועצות האזוריות.

ואיל כיוף: הם מפוצים על-פי אובדן השכר שלהם או על-פי זה שהם חברה או הקימו חברה - - -?

ליאת גרבר: הם מפוצים בסכום קבוע.

ליאת גרבר: העצמאי מפוצה בסכום אחיד, שזה הסכום שנקבע.

משה גפני: רק אם יש לו ילדים.

ואיל כיוף: אז הם נחשבים כעסקים קטנים?

שי חרמש: ורק על אחד בתוך המשפחה.

ואיל כיוף: אז זה יידון במסגרת הצעתו של חבר הכנסת חרמש?

משה גפני: אתה רוצה שיפוצו גם בעלי הצימרים?

ואיל כיוף: ברור.

ואיל כיוף: הם הפסידו.

משה גפני: אפשר להביא תקציב ממשרד התיירות לעניין?

שי חרמש: גפני, אלמנט אחד טופל, זה שכר השכירים.

שי חרמש: הפסד הרווח לא טופל.

משה גפני: אני רוצה לשתף את החברים כאן.

משה גפני: אנחנו קיימנו כמה דיונים, אבל הדיון המרכזי בעניין – מדובר על חמישה ימים.

שי חרמש: בינתיים.

משה גפני: למה אתה לא אופטימי?

שי חרמש: כי נקבע פה כלל גם להבא.

משה גפני: לא נקבע כלל, זה רק על המקרה הזה.

משה גפני: כתוב במפורש.

שי חרמש: חבר'ה, זה לא טוב.

שי חרמש: אז אני נגד.

שי חרמש: לדעתי, זה היה צריך להיות הכלל על הסבבים.

שי חרמש: מה, בסבב הבא נבוא עוד פעם?

שי חרמש: מה ההיגיון?

משה גפני: יש היגיון.

ליאת גרבר: ואם הסבב הבא יהיה משהו אחר לגמרי?

שי חרמש: אני מושך את כל המחמאות שנתתי לכם.

שי חרמש: הייתי בטוח שזה הכלל.

משה גפני: זה לא הולך להיות כלל, אני גם לא מסכים שזה יהיה כלל ואגיד לך למה.

משה גפני: למשל, ספר שלא עבד בחמישה ימים האלה בגלל שהילדים שלו היו בבית, בסופו של דבר בחשבון החודשי או השנתי הוא הפסיד באמת הרבה כסף?

משה גפני: לא הפסיד.

משה גפני: הבאתי להם דוגמאות אחרות, של מישהו שכן הפסיד.

משה גפני: אנחנו מדברים על חמישה ימים.

משה גפני: זה לא המקרה שהיה במלחמת לבנון, שזו היתה תקופה ארוכה ושם הפסידו באופן הרבה יותר משמעותי.

משה גפני: היה לי עניין לפצות את האנשים, שלא יישארו בלי שום דבר.

משה גפני: זה מה שעלה, הדברים הללו.

משה גפני: בניגוד למה שהיה בעבר, שבמקרים האלה לא פיצו בגלל פרק הזמן הקצר, בגלל שלא מדובר על יישובים שבהגדרה שלהם הם יישובי ספר.

יוסף אפשטיין: אני רוצה להעיר הערה אחת, כאזרח הפעם.

יוסף אפשטיין: אני תושב אשקלון.

יוסף אפשטיין: נגיד שאדע מי המחליט, לצורך העניין זה יהיה פיקוד העורף.

יוסף אפשטיין: האם בסבב הבא, כמו שאומר חבר הכנסת חרמש, אדע האם ללכת לעבודה או לשלוח את הילדים שלי לבייביסיטר?

יוסף אפשטיין: התשובה לא ברורה בכלל.

משה גפני: אמרתי, ואני חוזר ואומר - הייתי מקבל החלטה מי המוסמך.

משה גפני: הממשלה עדיין לא קיבלה החלטה.

משה גפני: להערכתי, בגלל שהיא לא רוצה להתחיל עם ראשי הרשויות.

ליאת גרבר: בקבינט הוחלט.

ליאת גרבר: הובהרה מדיניות הממשלה על-ידי שר האוצר ושר החינוך, שהמוסמך הוא פיקוד העורף.

משה גפני: זה בסדר, זה ממש נחמד.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד לך מה יקרה באשקלון.

משה גפני: ראש עיריית אשקלון יחליט, בניגוד לעמדת פיקוד העורף, שהוא לא פותח את מוסדות החינוך.

משה גפני: הממשלה קיבלה החלטה שמי שאחראי זה פיקוד העורף, אבל לפצות אותך יצטרכו בגלל שאין מוסדות חינוך.

משה גפני: מה יצטרכו לעשות?

משה גפני: יצטרכו לקצץ בתקציב שלו כדי לפצות אותך.

יוסף אפשטיין: זה fair enough, אבל התקנות כרגע - - -

משה גפני: הממשלה לא תעשה את זה.

יוסף אפשטיין: כרגע התקנות קובעות שבוע ספציפי בלבד.

משה גפני: בסדר, אתה צודק.

משה גפני: מי שמוסמך לסגור מוסדות חינוך זה פיקוד העורף.

יוסף אפשטיין: בתקנות, לפי מיטב הבנתי, אין התייחסות - - -

משה גפני: אני לא הסכמתי שזה יהיה כאן, בגלל שהתושבים לא צריכים לשלם על חשבון זה שמישהו אחר קיבל החלטה שהוא הבעלים של מוסדות החינוך, שזו הרשות המקומית.

יוסף אפשטיין: בסבב הבא התושב לא ידע מה לעשות.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני מסכים, גם כאזרח, עם העיקרון הזה.

משה גפני: הקבינט קיבל החלטה על דעת שר האוצר ושר החינוך.

משה גפני: זאת ההחלטה.

משה גפני: אנחנו מקווים, בניגוד לשי חרמש שהפעם אני רוצה לחלוק עליו, ואני מקווה שהוא לא צודק ולא יהיה סבב הבא, אבל אם חס וחלילה יהיה סבב הבא אנחנו לא נסכים שהאזרחים לא יפוצו בגלל שראש הרשות או הרשות המקומית החליטה לסגור את מוסדות החינוך בניגוד לדעתם של אנשי פיקוד העורף.

משה גפני: מה ממשלה מתוקנת צריכה לעשות במקרה כזה?

משה גפני: לבוא לראש הרשות ולהגיד לו: תשמע, סגרת בניגוד לעמדה הרשמית של המדינה, בניגוד לעמדת פיקוד העורף.

משה גפני: אנחנו מקצצים מהתקציב שלך כדי לשלם לאזרחים.

משה גפני: זה לא יקרה, אז יהיה עוד הפעם כמו עכשיו, אלא אם אני סתם מדבר בפסימיות.

משה גפני: כן, מי אדוני?

מיכאל דולמן: מיכאל דולמן, יועץ של שר התיירות.

מיכאל דולמן: יש לי הערה קצרה.

מיכאל דולמן: הדוגמה שנתת לא כל כך תואמת את תחום התיירות, כי תחום התיירות מאופיין בעונתיות מאוד גבוהה ויש הבדל גם בין אמצע השבוע לסוף השבוע.

משה גפני: אז מה אתה רוצה להגיד?

מיכאל דולמן: אני לא רוצה להעיר למהות, אני רוצה להעיר לדוגמה הספציפית.

משה גפני: בסדר, אני יודע.

משה גפני: צימרים זה משהו אחר.

ליאת גרבר: סליחה, יש החלטת ממשלה ואתם חלק מהממשלה.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: פה בוועדה מותר לדבר מה שרוצים.

מיכאל דולמן: אני רוצה שיבינו להבא שתחום התיירות קצת שונה מהתחומים האחרים.

מיכאל דולמן: יש עניין של עונתיות ויש עניין של סוף שבוע ואמצע שבוע.

מיכאל דולמן: במקרה באמצע השבוע, כשמוסדות החינוך עובדים, זה פחות פוגע בצימרים שיש להם תפוסה נמוכה.

מיכאל דולמן: בסוף השבוע, כשמוסדות החינוך סגורים ואין פיצוי, זו הפגיעה הקשה ביותר בצימרים שאז התפוסה שם הכי גבוהה.

מיכאל דולמן: זה לא להחלטת הממשלה הספציפית הזאת, אלא לדוגמה שנתת.

משה גפני: אם אתה לא מתייחס להחלטת הממשלה הספציפית הזאת אז אני מאוד מעריך ומאוד מכבד את מה שאמרת, מכיוון שאתה לוקח בחשבון שמי בסופו של דבר מנהל את המדינה זו ועדת הכספים ולא הקבינטים למיניהם, מפני שאחרת היית צריך להגיד לשר שלך שילך להתמודד בוועדת השרים לכלכלה.

משה גפני: אבל אני מעריך מאוד את מה שאתה אומר, מפני שבאמת מי שמנהל את המדינה זו ועדת הכספים.

משה גפני: מה את עונה?

משה גפני: בקצרה.

ליאת גרבר: אנחנו מדברים על תקנות שמדברות על מצב מאוד ספציפי, של מספר ימים בודד שבו התרחשו אירועים.

ליאת גרבר: זה לא נועד לכל המקרים הבאים.

ליאת גרבר: כל מקרה לגופו.

ליאת גרבר: במקרה הזה באמת נתנו פיצוי על תקופה מאוד קצובה.

שי חרמש: אני מאוד מאוכזב.

שי חרמש: חבר'ה, אני שואל דבר כזה: סבב כזה בעוד שבוע, נתחיל את הכול מההתחלה?

ליאת גרבר: אנחנו מתייחסים לכל מקרה לגופו.

ליאת גרבר: במקרה הזה דובר בהתחלה על שלושה ימים, הרחבנו את זה לחמישה ימים.

ליאת גרבר: רצינו לעשות מסלול ירוק, מסלול פשוט, שלא יצטרכו להתחיל להוכיח היקף של מחזורים.

ליאת גרבר: על טווח של חמישה ימים זה כמעט בלתי אפשרי, גם מבחינת ישימות ויעילות של רשות המסים, להתמודד עם היקף מחזורים של עסקים של חמישה ימים.

ליאת גרבר: אני באמת חושבת שבהרבה עסקים לא יהיה הפסד כי הם יכולים לפצות בשאר ימי החודש על חמשת הימים הללו.

שי חרמש: אצל הספר – ודאי.

ליאת גרבר: אז באמת רצינו לעשו משהו פשוט ויעיל.

ליאת גרבר: אני כן הייתי מציעה את התקנות במתכונת הזאת, עם ההערה של ההסתדרות שקיבלנו.

משה גפני: אני מצטרף להערה של ההסתדרות.

משה גפני: דיברנו עליה בחוץ.

משה גפני: מבקש שאת החלק של כל האוכלוסייה, שזו העמדה שלכם והעמדה שלנו, לתקן ולהביא בשבוע הבא.

משה גפני: זאת אומרת, לא לחכות.

משה גפני: כבר מתחיל להיות פער מדי גדול של זמן.

דוד רוטנברג: אין פה אמירה שלילית לגבי מי לא מקבל.

דוד רוטנברג: אפשר להעביר את זה ככה.

דוד רוטנברג: זה לא נועל.

ליאת גרבר: אנחנו כן נתקן.

ליאת גרבר: נעשה תיקון שיבהיר שכולם יקבלו.

ליאת גרבר: מה שאמרתי זה שאפשר להצביע עם העיקרון הזה.

משה גפני: אבל אני לא רוצה להצביע בגלל שיש עוד הערה לגבי גובה הפיצוי, לגבי הצורה של הדברים האלה.

משה גפני: אני עוד רוצה לדבר אתכם על העניין הזה לפני שזה מגיע.

משה גפני: יש ההערה שהעירה נציגת ההסתדרות.

משה גפני: אחרת באמת הייתי מצביע והיינו כותבים עכשיו, אבל מכיוון שיש גם את הנושא הזה, אני מבקש שתביאו את זה בשבוע הבא ונשים את זה על סדר-היום ונצביע.

משה גפני: תודה לכולם, אני נועל את הישיבה.