ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 607, 2012-05-08 12:00

אלכס מילר: רבותי, צהרים טובים לכולם.

אלכס מילר: אנחנו ממשיכים בסדר היום.

אלכס מילר: הצעה לסדר היום (דיון מהיר): הדרדרות במערכת החינוך הדרוזי, של חבר הכנסת מגלי והבה, מהבוקר חבר בכיר בקואליציה.

אלכס מילר: פרוטוקול 607.

מגלי והבה: מעכשיו אני פחות אוכל להתאגרף אתך ...

אלכס מילר: אנחנו לא התאגרפנו אף פעם.

אלכס מילר: בבקשה, אדוני, ברשותך תציג לנו את העניין.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חבריי, האורחים הנכבדים שהגיעו במיוחד.

מגלי והבה: אני יודע שלולא העבודה עד שעה מאוחרת אתמול בלילה היינו רואים כאן גם חברי כנסת נוספים.

מגלי והבה: בכל זאת, בשל חשיבות הנושא הוא הועלה על סדר היום, פשוט מאוד כי זה דבר שמטריד ומדאיג.

מגלי והבה: אני גם רוצה בפתיח להגיד, יכול להיות שהכותרת "הדרדרות מערכת החינוך" – לפעמים הכותרת באה לבטא משהו, אבל פה הכותרת לא קולעת בדיוק.

מגלי והבה: אנחנו לא מדברים על הדרדרות מערכת החינוך, אלא על מצב נתון של החינוך הדרוזי בעקבות הפרסומים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

מגלי והבה: הפרסומים האלה כמובן הטרידו אותנו מאוד.

מגלי והבה: בסך הכול, אם נתייחס לעדה הדרוזית, אדוני היושב-ראש, אני מדבר על סוף שנת 2011, אנחנו מונים בסך הכול 130,000 נפש בישראל, ממש עדה קטנה שיכולה להוות שכונה קטנה בעיר גדולה בישראל.

מגלי והבה: לפתיח אומר, העדה הדרוזית והעדה הצ'רקסית חרטו על דגלן מיום הקמת המדינה שעליהן למלא את כל החובות וכל בן של העדה הזאת בהגיעו לגיל 18 ממלא את חובתו ומשרת שירות חובה.

מגלי והבה: לצערי הרב, כאשר ראיתי את הנתונים – אני לא מחפש להטיל אחריות, לשים את המטען על מישהו שלא עשה.

מגלי והבה: אני מדבר על כולנו, כי לאורך השנים אם הנתונים הם כאלה כלומר יש לנו איזה פספוס, וזה אחריות כללית שלנו.

מגלי והבה: מי שהיום במשמרת, הממשלה הזאת צריכה כמובן לקחת את הדברים – לפני שניכנס לנתונים, אדוני – על עצמה.

מגלי והבה: אני מניח שנציגי מערכת החינוך והשלטון המקומי שנמצאים כאן, שבמקרה הם חבר'ה מן העדה הדרוזית, מכירים עד כמה חשוב לנו כעדה לא לפגר בהתקדמות שלנו לעומת עדות אחרות, אולם הנתונים של הלמ"ס שמתפרסמים פעם בשנה מציגים לנו ממש תמונת מצב על מה שקורה בכל אחד מחתכי האוכלוסייה בכל מקום ומקום.

מגלי והבה: אני מביא את הדוגמה ש-9.2% מכלל העדה הדרוזית לא למדו כלל או אין להם תעודה.

מגלי והבה: אנחנו בשנת 2012 ולא ייתכן שקרוב ל-10% מן האוכלוסייה הדרוזית לא למדו כלל.

מגלי והבה: אם אביא דוגמה ממשפחתי, אמא שלי, למשל, שנולדה ב-1925, לא למדה בהתחלה בבית-ספר אבל כאשר התחילה להבין את מהות החיים – אני מדבר על שנות הארבעים – ראיתי איך היא התאמצה ללמוד קרוא וכתוב.

מגלי והבה: אנחנו ב-2012 – איך אנחנו מגיעים למצב ש-10% מן האוכלוסייה אין להם תעודה כלל?

מגלי והבה: זה נתון שיחייב אותנו, את הממשלה ומי שאחראי על יישום חוק חינוך חובה, לחשוב איך נוכל למגר את התופעה הזאת.

מגלי והבה: אם צריך להשקיע באותם אנשים על-ידי הימצאות מסגרות כאלה או אחרות, איך אנחנו מביאים אותם לכדי כך שיידעו קרוא וכתוב.

מגלי והבה: אני לא מדבר על כך שיגיעו לידע במחשוב, אלא שיידעו אפילו איך להגיע למקום מסוים ואיך להשתמש באמצעים הטכנולוגיים הקיימים.

מגלי והבה: אנחנו מדברים על 33.9% בעלי השכלה יסודית או מסיימי חטיבת ביניים ו-15.9% שסיימו תיכון ללא תעודת בגרות.

מגלי והבה: שימו לב, 10% לא למדו כלל, ל-15.9% אין תעודת בגרות.

מגלי והבה: חברי אלכס מילר, אני מכיר אותך כבר שנים ואני מבין את הרגישות – לפעמים אנחנו נאבקים, גם אתה, למען אוכלוסייה שמגיעה ולא פותחים בפניה דלתות, שלא לדבר על אוכלוסייה שקיימת פה וצריך לפתוח בפניה דלתות.

מגלי והבה: אלה שאלות שמחייבות אותנו לחשוב איך לטפל בסוגיה הזאת.

מגלי והבה: אני מדבר על 25.5% בעלי תעודת בגרות, כלומר רק לרבע מן התלמידים שלנו יש תעודת בגרות, וזה לא מספיק.

מגלי והבה: 6% בעלי תעודת סיום של בית-ספר תיכון שאינה תעודה אקדמית, כלומר ללא בגרות.

מגלי והבה: תיכף נשמע התייחסות.

מגלי והבה: בהשכלה אקדמית מדובר על 8.8% בעלי תואר אקדמי.

מגלי והבה: יחסית לעדה כל כך קטנה זה שיעור אפסי.

מגלי והבה: אני יכול להרשות לעצמי בפורום הזה, בוועדה הזאת, לומר: אני בא מאלה שהיה בידם את ניהול המדיניות וקבעו איך לטפל בעדה הדרוזית בתחומים שונים.

מגלי והבה: כאשר בחור דרוזי היה מסיים את השירות בצבא, בינתיים בחור אחר מקביל לו מעדות אחרות שלא משרתות בצבא בנה את עתידו, ב-3 שנים סיים תואר אקדמי ויכול למצוא מקום עבודה, ואילו כאשר הבחורים שלנו מסיימים את השירות הצבאי וחוזרים הביתה אין להם די כסף שיאפשר להם לפנות ללימודים ואז הם מחפשים עבודה במסגרות כאלה ואחרות, ביטחוניות בעיקר.

מגלי והבה: התוצאה היא – כאשר הסתכלתי על כל הנתונים האלה משהו קרה לי.

מגלי והבה: אני מפנה אצבע מאשימה גם כלפי עצמי, או שלוש אצבעות כלפי עצמי ואצבע אחת כלפי החברה.

מגלי והבה: לא ייתכן שעדה כל כך נאמנה, עדה שעושה את כל המוטל עליה – דרך אגב, אני חבר בוועדת הכספים וכאשר אני שומע על המיליארדים, רק לאחרונה העברנו 900 מיליון שקל לישיבות או לאגודת ישראל כדי שילמדו.

מגלי והבה: אף אחד לא מפריע להם – שילמדו.

מגלי והבה: אי אפשר להשקיע את התקציבים האלה בעדה הדרוזית?

מגלי והבה: יש לנו נציגים, יש לנו ראשי רשויות, יש לנו מערכות חינוך טובות.

מגלי והבה: צריך לבוא עם תקציב מראש ולהגיד: היעד שלי בתוך 3 שנים או 5 שנים להשלים את ההשכלה הפורמלית, קודם כול, שלא יהיו לנו אנאלפביתים, ושנית, לראות איך ניתן להכפיל את השיעור של 25.5% בעלי תעודות הבגרות ואיך יהיו לנו יותר אקדמאים.

מגלי והבה: פעם אמר רפיק חלבי בהומור, אבל כנראה להומור הזה יש הצדקה: הערבים עוסקים בבניית הארץ, הדרוזים שומרים עליה והיהודים נהנים ממנה.

מגלי והבה: אני לא רוצה שההומור הזה יתגשם הלכה למעשה, שאנחנו נהיה טובים רק לאבטחה ולשמירה, ומצטרפים אלינו גם קצת עולים חדשים שמשלימים את התמונה.

מגלי והבה: אני מרשה לעצמי לבקש ממך, שמן הדיון הזה ייצאו המלצות והכוונה, ואולי, אם צריך, להביא לכאן מישהו מן המערכת – תיכף נשמע את התגובות – שייתן לנו פתרונות, איך הם מתכוונים לסגור את הפער הזה.

מגלי והבה: אני אומר לכם, באוכלוסייה של 130,000 אנשים נדרש תקציב אפסי.

מגלי והבה: אני מכיר את תקציב משרד החינוך שאף גדל ב-10 מיליארד שקלים, שעומד על קרוב ל-37.8 מיליארד שקלים.

מגלי והבה: דרך אגב, אדוני, אני יודע אילו מאמצים נעשים, אני מכיר את ראש מערכת החינוך הדרוזי במשרד החינוך, שכיהן במשרד בתפקידים שונים, אני יודע את המאמצים הרבים שהוא עשה בכדי לשנות את מצב החינוך.

מגלי והבה: אני יודע אילו מאמצים רבים הוא עושה – התחלנו באיזה פרויקט, ואולי יפרט עליו אדון מוהנא פארס, שנועד לשפר את ההשכלה האקדמית בקרב נשים שלא יוצאות מהישוב, סטודנטיות שלא יכולות להגיע לאוניברסיטאות.

מגלי והבה: אני נלחם כבר במשך שנה בוועדת הכספים על מנת לקבל 1.5 מיליון שקלים עבור החינוך הזה.

מגלי והבה: אולי אני צריך לחבור אליכם ולצאת במלחמות כי היום אין לי יכולת לאיים, גם בשל הסכמים קואליציוניים.

אלכס מילר: זה בעיה, גם כשהייתם באופוזיציה לא היה לך עם מי לדבר, וכאשר נכנסתם לקואליציה מרוב שהיא כל כך גדולה אז זה לא כל כך רלוונטי.

מגלי והבה: אני בטוח שאני מדבר לאוזניים קשובות.

אלכס מילר: אני יכול להבטיח לך, חבר הכנסת מגלי והבה, אתה נמצא בוועדת החינוך, שאנחנו קיימנו כאן, לפחות בראשותי, יותר מ-300 ישיבות.

אלכס מילר: על פי הנתונים הסטטיסטיים שאני בדקתי, ומנהלת הוועדה תחזק אותי בעניין הזה, רוב המסקנות שלנו בסופו של דבר יושמו בצורה כזאת או אחרת.

אלכס מילר: אנחנו יודעים להמליץ, ואם לא מקיימים – גם ללחוץ שיקיימו.

אלכס מילר: אבל בסופו של דבר צריך להגיע גם לרציונל.

אלכס מילר: אנחנו צריכים לשמוע את משרד החינוך.

אלכס מילר: תיכף נשמע על ההשקעה בשנים האחרונות במקביל להקצאה נוספת למערכת החינוך בהיבט של תוספת תקציב, עד כמה הנושא הזה נכנס לפיתוח במערכת החינוך של המגזר הדרוזי.

אלכס מילר: במידה ונראה שיש הרחבה של הפערים – כאן צריכים כולם להתגייס ולהשקיע, ואם נראה שיש צמצום בפערים אז צריך לראות אם הפרויקטים שמופעלים אכן תורמים, ומה שלא כל-כך עובד – ייתכן שצריך להעביר את ההשקעה לכיוונים שהם רלוונטיים יותר.

אלכס מילר: בבקשה, אתה מעדיף שקודם נציגי משרד החינוך ידברו?

מגלי והבה: כן, אני מעדיף שנשמע התייחסות.

אלכס מילר: בבקשה, אדוני.

מוהנא פארס: אני ממונה על החינוך הדרוזי והצ'רקסי במשרד החינוך.

מוהנא פארס: אני מכהן שנתיים בתפקיד.

מוהנא פארס: קודם כול, אני שמח מאוד על הדיון.

מוהנא פארס: כל דיון בנושא חינוך מעשיר ופותח את הראש ומוציא אותנו מן הבועה של העשייה היום-יומית כך שהחשיבה הזאת מועילה מאוד.

מוהנא פארס: יש לי שתי בעיות בדיון.

מוהנא פארס: בעיה ראשונה, הבעיה של הכותרת: "הדרדרות במערכת החינוך", והבעיה השנייה היא מסד הנתונים.

מוהנא פארס: אם אתה רוצה לדבר על חינוך צריך מסד נתונים ומסד נתונים משווה.

אלכס מילר: אסביר לך, אולי אתה לא יודע כי אתה לא נמצא אצלנו הרבה.

מוהנא פארס: אני דווקא נמצא כאן הרבה.

אלכס מילר: המנגנון פשוט מאוד – בסמכותו של חבר הכנסת להגיש בקשה לדיון.

אלכס מילר: הנשיאות אישרה.

אלכס מילר: הנתונים שעומדים לרשותו הם הנתונים שהוא יציג.

אלכס מילר: אם יש לך, אדוני, נתונים אחרים, כפי שקיימים במערכת החינוך, אתה מוזמן להציג אותם.

אלכס מילר: כרגע יש תחושה אצל חבר הכנסת מגלי והבה שיש בעיה גדולה מאוד בנושאים הקשורים לזכאות לתעודת בגרות, בנושאים הקשורים לתלמידים שנכנסים למערכת החינוך ובנושאים הקשורים לשילובם בסופו של דבר במערכת האקדמית.

אלכס מילר: אלה שלוש הבעיות העיקריות שהוצגו על-ידי חבר הכנסת מגלי והבה.

אלכס מילר: על הנושאים האלה אנחנו מבקשים לקבל מכם תשובות.

אלכס מילר: תתייחס בבקשה לנתונים שאתם מחזיקים כרגע על פערים, מה היה, מה יש, מה התוכניות, על פרויקטים, פיילוטים ותקציב.

אלכס מילר: לגבי כותרת הדיון – עזוב.

מוהנא פארס: אני, בעקבות הכותרת, הכנתי נתונים ותיכף אציג אותם.

מוהנא פארס: הנתונים שלי הם כמובן נתונים משווים.

מוהנא פארס: בכל דבר אם צריך להגיד אם הוא טוב או לא טוב, מתקדם או לא מתקדם, ברגרסיה או בהתקדמות צריך כמובן לעשות השוואות על פי שנים.

מוהנא פארס: הטענה של המשרד – ואני איש שטח – שהמגזר הדרוזי נמצא במגמת עלייה מתמדת ויפה מאוד בשנים האחרונות.

אלכס מילר: במה?

אלכס מילר: באילו תחומים?

מוהנא פארס: אפרט בכל הפרמטרים.

מוהנא פארס: אי אפשר להגיד שחינוך הוא טוב על-פי פרמטר אחד.

מוהנא פארס: אתחיל למשל בנושא שחבר הכנסת מגלי והבה דיבר עליו, נושא הבגרויות.

מוהנא פארס: אם אני הולך אחורה לשנת 1992, אז שיעור הזכאים לבגרות במגזר הדרוזי היה 18%; בשנת 2002 – 36%; בשנת 2005 – 40.7%; והנתון האחרון שהשר פרסם בשנת 2010 הוא 47.1% מכל השנתון, לאו דווקא מבתי-הספר.

מוהנא פארס: זה כבר נתון מובהק סטטיסטית שמראה עלייה מדהימה ומשמעותית, וזאת גם עלייה נכונה והדרגתית ובשום-שכל ואין קפיצות.

אלכס מילר: אתה אומר שבעשרים השנים האחרונות יש עלייה של קרוב ל-100% בשיעור הזכאים לבגרות?

מוהנא פארס: בוודאי.

מוהנא פארס: אפילו יותר.

מוהנא פארס: התחלנו ב-18% והיום השיעור הוא 47%.

אלכס מילר: היתה לכם איזו האטה ב-5-6 השנים האחרונות.

מוהנא פארס: דווקא להיפך.

מוהנא פארס: משנת תשס"ה ועד תש"ע - - -

אלכס מילר: בשנת 2005 אמרת שעמדתכם על 46% וב-2010 עד 47%.

מוהנא פארס: היתה האטה במגמה, בוודאי.

יהודית גידלי: מה הממוצע השנתי?

מוהנא פארס: שיעור הזכאים לבגרות - - -

אלכס מילר: הזכאים לתעודת בגרות?

מוהנא פארס: כן, הזכאים לתעודת בגרות.

אלכס מילר: זאת אומרת, יצאו עם תעודת בגרות מלאה.

יהודית גידלי: מה הממוצע השנתי באותה שנה שבה שיעור הזכאות לבגרות במגזר הדרוזי עמד על 47.1%?

מוהנא פארס: המגזר הערבי – 38%, המגזר היהודי – יותר מ-56%, לא זוכר בדיוק, אבל תמיד בכל הנתונים המגזר הדרוזי נמצא בין המגזר הערבי והמגזר היהודי, כלומר באמצע, גם בתוצאות הבגרות, גם בתוצאות המיצ"ב וגם באקדמיה.

מוהנא פארס: זה פרמטר אחד.

מוהנא פארס: כמובן מטבע העובדה כאשר יש שיעור גבוה של זכאים לבגרות זה מביא לשיעור גבוה יותר של אנשים שמגיעים לאקדמיה.

מוהנא פארס: זה דיון חברתי, כפי שאמר חבר הכנסת מגלי והבה יש כאן אחריות.

מוהנא פארס: אני כמובן חלק מן המגזר וגם אני נושא באחריות.

מוהנא פארס: עלינו לזכור שבשנת 1967 – אני הולך הרבה אחורה – למד הסטודנט הדרוזי הראשון בטכניון.

מוהנא פארס: כלומר, התחלנו מנקודת התחלה בעייתית מאוד.

מוהנא פארס: אנחנו באנו מכפרים, מתרבות מסורתית.

מוהנא פארס: ההשכלה החלה להתפתח יותר בשנות השבעים והשמונים.

מוהנא פארס: אני לוקח את הטכניון כדוגמה כי הטכניון הוא המוסד המדעי האולטימטיבי.

מוהנא פארס: בשנת 1967 למד שם סטודנט דרוזי אחד, בשנת 1997 היו 76 סטודנטים והמספר הולך ועולה, רואים מגמה יפה של עלייה: ב-2005 – 109, ב-2009 – 145, ב-2011 – 170 סטודנטים.

מוהנא פארס: רואים מגמה של עלייה, ואני בטוח שבעוד שלוש שנים נגיע ל-200-205 סטודנטים דרוזים, ותיכף אסביר מדוע.

מוהנא פארס: במקביל, אם אני בודק את סך כל הסטודנטים במדינת ישראל, בשנות השבעים היו רק סטודנטים דרוזים בודדים באוניברסיטאות אך מספרם החל לעלות בשנות השמונים והיתה עלייה יפה בשנות האלפיים.

מוהנא פארס: כלומר, אחרי שביססנו בגרויות המגמה מתחילה לעלות והיום אנחנו עומדים על משהו כמו 2,700 סטודנטים דרוזים.

מוהנא פארס: ב-2005 היו 1,800, ב-2002 היו 700-800.

מוהנא פארס: כלומר, שוב רואים מגמה של עלייה יפה ומדודה, עם אסטרטגיה קדימה.

מוהנא פארס: אני מניח שבאקדמיה, למשל בתואר ראשון ושני בתוך 5 שנים נתחיל לסגור פערים מהמגזר היהודי.

מוהנא פארס: באשר לדוקטורט יש לנו בעיה קשה – היום יש רק 18 דוקטורנטים, כאשר הפוטנציאל הוא 180 דוקטורנטים.

מוהנא פארס: לסיכום הנתונים, יש מגמה יפה של עלייה.

מוהנא פארס: עדיין לא הגענו למימוש הפוטנציאל האמיתי של העדה הדרוזית, אבל יש עלייה נכונה ומדודה.

מוהנא פארס: אפשר לשאול איך זה קרה.

מוהנא פארס: זה קרה בשל פרמטרים רבים.

מוהנא פארס: קודם כול, כי היום יש יותר מורים טובים במערכת החינוך, היום יש יותר מנהלים טובים שבחרנו אותם, היום אנו מקפידים בצורה נוקשה מאוד – המגזר הדרוזי הוא אחד המקפידים בבחירת מורים.

מוהנא פארס: אני אישית פיתחתי מודל איך לבחור מורה טוב.

מוהנא פארס: אנחנו בוחנים אותו, גם דיסציפלינרית וגם פדגוגית.

מוהנא פארס: כל מי שרוצה לעבוד כמורה נבחן בצורה מאוד-מאוד דקדקנית.

מוהנא פארס: משנת 2005 הממשלה מוסיפה תקציבים תוספתיים למגזר הדרוזי.

מוהנא פארס: יש החלטת ממשלה מספר 412, נדמה לי שחבר הכנסת מגלי והבה היה אחד היוזמים שלה – בכל שנה הוספנו למגזר הדרוזי 17 מיליון שקל, כאשר בשנת 2011 יש תוכנית חדשה, תוכנית מספר 2861, שמוסיפה עוד 31 מיליון שקל למגזר הדרוזי.

מוהנא פארס: התוספת הזאת נותנת לנו – לי בעיקר – אפשרות לתכנן דברים תוספתיים, לבדוק היכן יש בעיות ולטפל בהן.

מוהנא פארס: למשל, במדעים והצטיינות – לפני 4 חודשים השקנו תוכנית בטכניון, כאשר 100 תלמידים מצטיינים בכיתות י' מגיעים יום אחד בשבוע לטכניון, ביום רביעי, לומדים מתמטיקה ופיזיקה, מחזקים את העברית שלהם וגם לומדים איך ללמוד, מיומנויות למידה.

מוהנא פארס: המטרה היא שמתוך המאה 70 יתקבלו לטכניון בעתיד ואז בעצם נעלה על דרך המלך.

מוהנא פארס: פרויקט שני הוא פרויקט "עתידים" שנכנס באופן חזק מאוד למגזר הדרוזי.

מוהנא פארס: היום יש 160 בוגרים של "עתידים" שמשולבים בצבא, בחיל הרפואה, בחיל ההנדסה וכן הלאה.

מוהנא פארס: כיום לומדים עוד 160 בחורים בפרויקט "עתידים", מתוכם כ-200 מהנדסים – זאת פשוט מהפכה שלא קרתה עד כה מעולם – מתוכם כ-40-45 מהנדסי חשמל.

יהודית גידלי: אם לומדים 160 איך הגענו ל-200 מהנדסים?

מוהנא פארס: יש גם מי שלא מתוך פרויקט "עתידים".

מוהנא פארס: 160 הם מתוך פרויקט "עתידים".

מוהנא פארס: יש 200 – ובתוכם יש גם בנות רבות.

מוהנא פארס: 160 זה בנים דרוזים שלומדים ב"עתידים", אבל יש בנות רבות שלומדות לבד באופן עצמאי.

מוהנא פארס: המהפכה השלישית שקרתה היא בתחום הרפואה.

מוהנא פארס: עלינו לזכור שבשנת 1997 רק סטודנט דרוזי אחד למד רפואה בטכניון, והיום לומדים 50 סטודנטים לרפואה, חלקם בתוך פרויקט "צמרת" של הצבא, אם שמעתם עליו, באוניברסיטה העברית בירושלים.

מוהנא פארס: האנשים האלה יסיימו את לימודיהם וילכו לעבוד בשוק הפרטי או יתגייסו לצבא.

מוהנא פארס: זיהינו גם בעיה של תלמידים חלשים – זה גם מופיע בדוח שחבר הכנסת מגלי והבה דיבר עליו, הסיפור של הנשירה.

מוהנא פארס: בעזרת קרן רש"י והתקציב התוספתי בנינו תוכנית מיוחדת, תוכנית start – לוקחים תלמידים חלשים מאוד בכיתות ט' שיש פוטנציאל סביר מאוד שהם ינשרו.

מוהנא פארס: אנחנו אוספים אותם בכיתות מיוחדות, מוסיפים עבורם תקציבים רבים והילדים האלה ממשיכים את כל כיתות התיכון.

מוהנא פארס: מצד אחד, לא נושרים, ומצד שני, גם מקבלים תעודת זכאות לבגרות, וזה שוב מעלה את שיעור הזכאים לבגרות.

מוהנא פארס: הנושא השלישי, אולי הכי מעניין, הוא עניין הזהות.

מוהנא פארס: עלינו לזכור שהילד הדרוזי נחשף למודרנה וקצת מתרחק מן הערכים והשורשים.

מוהנא פארס: בנינו תוכנית מיוחדת מאוד לפיתוח זהות דרוזית, כך שכל ילד וילדה דרוזים יכולים לפגוש אנשים מבוגרים, אנשים משמעותיים, לשמוע מהם הרצאות בנושא זהות וגם לשאול שאלות.

מוהנא פארס: לסיכום, אני לא אומר שהגענו אל המנוחה והנחלה, אבל אנחנו במגמה יפה.

מוהנא פארס: עלינו לשמור על המגמה, עלינו לחזק נקודות שעדיין לא חיזקנו אותן, ואני מאמין שבתוך פרק זמן גם נשתווה למגזרים האחרים הטובים במדינה.

מגלי והבה: ברשותך, אדוני היושב-ראש, הנתונים ששמענו כעת מרשימים, אבל יש לנו כאן שתי בעיות יסודיות.

מגלי והבה: דרך אגב, היתה תוכנית שהתמודדו איתה בארצות-הברית, ואפילו עלתה באחת ממערכות הבחירות של אחד הנשיאים: No one stay away, שנועדה לטפל בסוגיה של אותם 9%-10%, כדי שלא יישארו אנאלפביתים במגזר.

מגלי והבה: אינני יודע אם זאת הבעיה שאמורה להיות מטופלת במשרד החינוך.

מגלי והבה: איך אנחנו היום עושים תוכנית כזאת שמטרתה לטפל באנשים שבפועל הם מסכנים?

מגלי והבה: לא בדקתי באיזה גילאים הם, איני יודע מאיזה תחומים, אבל השאלה היא איך היום נוכל לקדם אותם.

מגלי והבה: זה סוגיה אחת.

מגלי והבה: סוגיה שנייה, אני שמח על ההשוואה ועל ההתקדמות.

מגלי והבה: עלינו לשאוף להגיע לשלמות ולבחון איך נוכל לסגור את הפערים הללו, כי לדבר על מגמות – אני יודע שמערכת החינוך נמצאת בידיים טובות ואני יודע אילו מאמצים אתה עושה.

מגלי והבה: התשובות שאני עדיין מחפש הן איך מטפלים בבעיות הקיימות שלא קשורות לתוכניות שתיארת ושכבר הובלת.

מוהנא פארס: תוכל להציג אותן?

מוהנא פארס: אילו בעיות גדולות?

מגלי והבה: דיברנו על 9.5% שאין להם השכלה בכלל.

מגלי והבה: זה בעיה של המדינה.

יצחק דניאלי: אני רוצה לציין שיש גם בתי-ספר של משרד התעשייה והמסחר, לא רק של משרד החינוך.

יצחק דניאלי: יכולים ללמוד גם שם.

יצחק דניאלי: אותם 9%-10% יכולים להתקבל שם.

מגלי והבה: לא אמרתי שלא, יכול להיות.

מגלי והבה: אולי צריך לעשות את זה בשיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות, בשיתוף פעולה עם משרד החינוך או משרדים אחרים ולבחון איך קודם כול מתגברים על הבעיה.

אלכס מילר: חינוך החובה עד כיתה י"ב מופעל בכל הישובים?

מוהנא פארס: כן, התוכנית מופעלת.

מוהנא פארס: היא נכנסה באופן הדרגתי ומופעלת ברוב הישובים.

אלכס מילר: ואיך זה השפיע?

אלכס מילר: אתה יכול לראות את המגמה של צמצום הנשירה בכיתות המתקדמות, בכיתות י"א-י"ב?

מוהנא פארס: כן, בוודאי.

מוהנא פארס: יש לנו נתון בנושא הזה.

מוהנא פארס: למשל בשנת 2005 סיימו י"ב 76%, בשנת ... – 82%, כיום במחזור האחרון של תש"ע סיימו י"ב במגזר הדרוזי 88%.

מוהנא פארס: כלומר, זה דומה כבר לשיעור במגזר היהודי.

מוהנא פארס: אנחנו עומדים יחסית כמו במגזר היהודי.

מגלי והבה: בשבילי האחוזים הללו הם לא קנה מידה.

מגלי והבה: חשוב לי שלא יישארו אנשים אנאלפביתים במגזר הדרוזי.

מגלי והבה: אתה עומד במשימות שלך, אבל אני לא צריך להשוות.

אלכס מילר: חבר הכנסת מגלי והבה, עליך להבין, זה שאנשים לפני 10-15 שנים לא סיימו את בית-הספר ועכשיו יש התייחסות לגילאים הרבה יותר מבוגרים שהם ללא השכלה, זה בעצם מה שהמדינה עושה.

אלכס מילר: כרגע הוא אומר לך ש-88% מסיימים את בית-הספר – כלומר נותרה בעיה עם 12%.

מגלי והבה: יש לנו בעיה איתם.

אלכס מילר: זאת הסטטיסטיקה בכל הארץ.

יהודית גידלי: זה שלא סיימו כיתה י"ב לא אומר שהם אנאלפביתים.

יהודית גידלי: בין זה ובין זה יש איזה טווח.

אלכס מילר: 12% שלא נמצאים היום במערכת החינוך – צריך כמובן לבדוק מה הסיבות לכך וצריך לטפל בזה, אבל זה נתון שהוא גם הנתון הכללי הארצי.

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: אם אנחנו משווים את הנתון הכללי הארצי במגזר היהודי למגזר הדרוזי בהיבט של הבגרויות, היכן עומדים הפערים כרגע?

מוהנא פארס: על-פי הנתון האחרון אנחנו עומדים על כ-47% ואילו במגזר היהודי לבד עומדים על כ-62%.

מוהנא פארס: הממוצע הארצי הוא 55%.

מוהנא פארס: כלומר, לאט-לאט אנחנו מתחילים לעלות לכיוון הממוצע הארצי.

מוהנא פארס: עלינו לעבוד קשה מאוד כדי להגיע לשיעור במגזר היהודי.

מוהנא פארס: אלה כמובן משימות גדולות מאוד, אבל אנחנו מתקרבים מאוד.

מוהנא פארס: אני מאמין שבתוך כמה שנים נגיע לממוצע הארצי.

אלכס מילר: בסדר גמור.

אלכס מילר: במגזר הדרוזי מבחינת המורים, המחסור בכיתות והסוגיות הללו היכן אנחנו עומדים?

מוהנא פארס: אתה שואל על מחסור פיזי בכיתות, נכון?

אלכס מילר: לפי דעתי כל הישובים נמצאים תחת חוק חינוך חובה מגיל 3, כלומר הרפורמה האחרונה לא קשורה אליכם.

מוהנא פארס: לא קשורה בכלל.

מוהנא פארס: כל התוספת בעקבות דוח טרכטנברג לא הוסיפה אצלנו מכיוון שרוב הישובים היו תחת החוק.

מוהנא פארס: היו כאלה שלא אבל הכנסנו אותם בשל החלטת הממשלה.

מוהנא פארס: כלומר, בכל הישובים יש חינוך מגיל 3.

אלכס מילר: מצוין.

מוהנא פארס: לגבי בינוי אין לי נתונים מדויקים, אבל יש לנו בעיה קשה בגנים.

מוהנא פארס: למרות שהחוק קובע חינוך חובה מגיל 3, יש הרבה גנים שכורים.

מוהנא פארס: בבתי-הספר כמעט ואין בכלל חדרים שכורים, אולי פרט לישוב אחד, עוספיה, שם בית-ספר עמד לקרוס ואנחנו הולכים לבנות אותו או-טו-טו.

מוהנא פארס: בירכא יש גם בית-ספר אחד שעומד לקרוס ואנחנו גם מתכננים לבנות.

מוהנא פארס: כך שברמת הבינוי המצב סביר.

מגלי והבה: השאלה האם אתה יודע היום, או אולי נציג השלטון המקומי ישכיל אותנו, כמה כיתות חסרות במגזר הדרוזי.

נביה נאסראלדין: בגני הילדים יש שתי בעיות.

נביה נאסראלדין: בעיה אחת, אמנם יש לפעמים תקציבים שנמצאים במשרד החינוך אבל הבעיה היא עתודת הקרקע של המדינה בתוך הישובים הדרוזים, וזאת בעיה רצינית מאוד.

נביה נאסראלדין: ברוב הישובים הדרוזים והצ'רקסים אין עתודת קרקע על מנת לבנות מבני ציבור, במיוחד את גני הילדים ואת בתי-הספר.

נביה נאסראלדין: באשר למחסור בכיתות לימוד – כפי שאמר מר מוהנא פארס, בבתי-הספר היסודיים אין כמעט כל קושי, פרט לצורך בהעתקת שני בתי-ספר בעוספיה ובירכא, ויש גם בעיה בטיחותית בשני בתי-ספר שצריך להעתיק אותם.

מגלי והבה: אחד בבית-ג'אן, כמדומני.

מגלי והבה: איפה זה עומד?

נביה נאסראלדין: לפי מיטב ידיעתי, בעקבות ישיבות עם ראשי הרשויות המקומיות, רק לפני כמה ימים נפגשנו ודיברנו על עניין הבינוי במערכת החינוך.

נביה נאסראלדין: רוב ראשי הרשויות המקומיות קיבלו הרשאות על מנת להתחיל לבנות.

נביה נאסראלדין: כל מי שיש לו עתודת קרקע שעליה הוא יכול לבנות ולהתקדם בוודאי מתקדם, אך יש מי שלא יכולים להתקדם.

נביה נאסראלדין: זה מה שהיה בירכא עקב עסקאות החליפין בין מינהל מקרקעי ישראל ובין האנשים הפרטיים.

נביה נאסראלדין: מבחינת בינוי, אפשר לומר שזה מתקדם.

נביה נאסראלדין: אתן כדוגמה את קיס-א-סמיה, שם השנה אנחנו סוגרים את הפער.

נביה נאסראלדין: למרות שאתה זוכר, בזמנו כאשר היית בוועדת החינוך היה חוסר של 126 כיתות.

נביה נאסראלדין: היום אפשר להגיד שיש 53 כיתות גן שכורות בתוך המגזר הדרוזי, אבל אם תיפתר בעיית הקרקע ואם תהיה עתודת קרקע ניתן לסגור את כל הפערים הללו ולאכלס את התלמידים.

נביה נאסראלדין: באשר לגילאי 3-4 – אמנם לא נהנינו ממסקנות ועדת טרכטנברג, למעט כמה ישובים שהיו בסימן שאלה, כמו דלית-אל-כרמל, ג'וליס וקיס-א-סמיה שם נכנסנו בתקופה האחרונה.

נביה נאסראלדין: אני רוצה לציין, אדוני, דבר אחד.

נביה נאסראלדין: הייתי גם ראש מועצה, הייתי גם יושב-ראש הפורום, גם יושב-ראש ועדת החינוך בפורום הדרוזי, הייתי גם מורה ואני מכיר את מערכת החינוך.

נביה נאסראלדין: במערכת החינוך במגזר הדרוזי יש קפיצת מדרגה איכותית, אני לא מדבר על כמותית.

נביה נאסראלדין: אם אנחנו מדברים כאן על שיעורי הבגרות, שעומדים על 47.7% – רציתי לשמוע ממנהל אגף החינוך מה ההתפלגות של השיעור הזה מבחינה איכותית, של לומדי 5 יחידות במתמטיקה, באנגלית, במדעים.

נביה נאסראלדין: פרויקט "עתידים" וכמה פרויקטים אחרים שהוכנסו למגזר הדרוזי הובילו לקפיצה בהיקף הלימודים האקדמיים.

נביה נאסראלדין: היום אני גאה במיוחד כשאני רואה את הרופאים ואת המהנדסים ואת הקצינים מן האיכות הכי גבוהה שמשרתים בצבא ויצאו מן הפרויקט הזה.

נביה נאסראלדין: אין ספק שצריך להשקיע כדי למנוע נשירה ולכן אני חושב שכאן צריך לתת את הדעת, או לשים את הדגש איך אפשר לפתור את בעיית התלמידים שלא מגיעים לכיתות י"ב.

נביה נאסראלדין: אני חושב שזה לא בעיה של אנאלפביתים.

נביה נאסראלדין: יש מי שלא מגיעים לבתי-הספר, שנושרים בשלבי המעבר, בין כיתה ו' לכיתה ז' ובין כיתה ט' לכיתה י', וכאן הבעיה.

נביה נאסראלדין: האדון העלה את סוגיית בתי-הספר של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

נביה נאסראלדין: לצערי הרב, במגזר הדרוזי אין בתי-ספר כאלה ולכן בחורים שרוצים ללמוד צריכים לנסוע - - -

יצחק דניאלי: בירכא אין?

נביה נאסראלדין: בירכא זה חדש, נפתח השנה.

יצחק דניאלי: למה חדש?

אלכס מילר: רבותי, לפי מה שאני מבין המדיניות החדשה של משרד החינוך היא פחות להיכנס לפתיחת בתי-ספר של משרד התמ"ת ויותר לתת חינוך מקצועי בבתי-ספר שקשורים לבעלויות או במשרד החינוך עצמו.

אלכס מילר: חשוב לא של מי הבעלות אלא מה לומדים.

אלכס מילר: נשאלת השאלה האם יש לימודים של חינוך מקצועי, חינוך לתעשייה במגזר הדרוזי.

יצחק דניאלי: יש.

יצחק דניאלי: בחלק יש.

יצחק דניאלי: אני יכול להזמין את כבוד היושב-ראש לירכא ולהראות לו את זה עובדתית.

אלכס מילר: בסדר, אנחנו לא בבעיה כרגע.

יצחק דניאלי: אני אומר שזה קיים.

יצחק דניאלי: אני מייצג את רשת "עתיד", שמספקת הכשרות טכנולוגיות, שכוללת עשרות בתי-ספר לנוער, מכללות וכן הלאה.

יצחק דניאלי: אני רוצה לומר משהו בעניין הזה.

יצחק דניאלי: אני באופן אישי מחסידי העדה הדרוזית ואני אומר שחשוב לתמוך בחינוך ובהכשרה מדעית וטכנולוגית במגזר הדרוזי, ובפרט בפרויקטים בעלי אוריינטציה לאומית שיסייעו בקשור לגיוס לצה"ל, כמו שירות לאומי, ויביאו בסופו של דבר גם לגידול משמעותי בפריון העבודה ולהגדלת שיעור ההשתתפות בשוק העבודה.

יצחק דניאלי: בעניין הזה, כל מה שאמרתי כרגע, ניתן לקדם רעיונות טובים רבים.

אלכס מילר: בסדר גמור, אין בעיה, זה המדיניות.

אלכס מילר: לפי הידוע לי, זה גם מדיניות ארצית בעניין הרחבת הלימודים הטכנולוגיים.

נביה נאסראלדין: אדוני, אני רוצה להגיד דבר מה.

נביה נאסראלדין: בית-ספר טכנולוגי שהוקם בפקיעין לפני 10 שנים – חבר הכנסת מגלי והבה מכיר – עדיין עומד ללא אכלוס, ללא שום דבר עקב כך ששני משרדי ממשלה לא רוצים להעביר את התקציבים.

נביה נאסראלדין: הלימודים הטכנולוגיים בבתי-הספר במגזר הדרוזי לא קיימים כמעט.

נביה נאסראלדין: אם האדון מדבר על בית-ספר "עתיד" בירכא – אני מכיר אותו, הוא נפתח רק לפני שנה.

אלכס מילר: בעוד שבועיים נקיים דיון שבו נעלה על סדר היום את עניין בית-הספר בפקיעין.

אלכס מילר: אנא העבירו לוועדה את פירוט הבעיה.

יהודית גידלי: הבעיה נעוצה באכלוס בית-הספר בפקיעין?

אלכס מילר: בהפעלה.

מגלי והבה: הבניין קיים אבל עומד כמו "פיל לבן".

יהודית גידלי: מי אמור להפעיל אותו?

נביה נאסראלדין: המועצה.

נביה נאסראלדין: זה צריך להיות בית-ספר אזורי.

אלכס מילר: בעוד שבועיים נערוך על כך ישיבה.

אלכס מילר: רבותי, לפי הנתונים שהוצגו, קודם כול, נראה שאכן יש מגמת שיפור בנתונים במגזר הדרוזי, ועל כך אנחנו מברכים.

אלכס מילר: זה דבר חיובי.

אלכס מילר: בנוסף לכך, גם השיפור בנתונים על הזכאות לתעודת בגרות חשוב מאוד, ואכן גם שם יש השקעה.

אלכס מילר: בחינוך הטכנולוגי: יש בכלל התגייסות כלל-ארצית בהשקעה בחינוך לתעשייה והכשרה מקצועית – אנחנו יודעים עד כמה התחום הזה הוזנח בשנים האחרונות – בגלל הפעילות האחרונה של כמה גורמים, גם של ועדת החינוך, התרבות והספורט, גם של משרד החינוך וגם של התאחדות התעשיינים ובכלל של התעשייה.

אלכס מילר: יש חשיבות לכך שגם במגזר הדרוזי תהיה הרחבה.

אלכס מילר: בעקבות זה אנחנו נערוך ישיבה בעוד שבועיים על הפעלת בית-הספר בפקיעין.

אלכס מילר: עניין נוסף, הטיפול בבעיית הנשירה חייב להיות בשילוב עם פרויקט חינוך חובה עד י"ב.

אלכס מילר: צריך לא רק ללכת בצורה יבשה ולהכריח תלמידים לחזור לבתי-הספר כחוק, אלא צריך גם להבין מה הבעיות.

אלכס מילר: בחלק מן הבעיות טיפלנו.

אלכס מילר: ראינו שיש אוכלוסייה של צעירים שבגלל הלחץ שמוטל עליהם הולכים לעבוד ולא חוזרים לבתי-הספר, כאשר המעסיקים הכריחו אותם לעבוד גם בבקרים.

אלכס מילר: הגשנו הצעת חוק שעברה, אחת מהצעות החוק הראשונות שהצלחתי להעביר בכנסת הזאת, שאוסרת על מעסיק להעסיק נוער בשעות הלימודים בישובים שבהם מופעל חוק חינוך חובה, כלומר זה עניין פלילי.

אלכס מילר: אני חושב שגם בהיבט הזה השלטון המקומי חייב לבדוק ביחד עם משרד התמ"ת שאכן זה מתבצע, שלא נראה בני נוער בשעות הלימודים עובדים במקומות כאלה ואחרים במקום להיות בבית-ספר כי יש חוק, והוא חלק מחוק העונשין, חוק פלילי.

אלכס מילר: גם נושאים שקשורים למצב הסוציו-אקונומי ולמצב אחר של המשפחות, בשל סיבות כאלה או אחרות הילדים לא נמצאים בבתי-הספר.

אלכס מילר: צריך לבדוק את זה וכמובן להתאים את הטיפול לרוח ולמצב החברה בכל מגזר ומגזר.

אלכס מילר: בעיות שיכולות להתעורר בבאר-שבע הן כמובן לא אותן בעיות שיכולות להתעורר בתל-אביב או בהרצליה או בפקיעין.

אלכס מילר: צריך לראות איך להתמודד עם כל סוגיה וסוגיה.

אלכס מילר: אני סבור שלא כל-כך קשה להתמודד עם 12% במגזר שהוא לא כל-כך גדול.

אלכס מילר: ניתן למצוא את הסיבות ולהגיע אולי ל-5%-6%, שזה עוד איכשהו סביר.

מגלי והבה: הייתי מציע שבסיכום תתייחס לאותם 12%, למצוא מסגרות למי שלא מצליחים להגיע ללימודים, אם באמצעות משרד החינוך ואם באמצעות כל משרד ממשלתי אחר שמטפל בפערים האלה.

מגלי והבה: אולי תהיה תוספת תקציב שנעביר אפילו דרך ועדת הכספים.

אלכס מילר: אתה מדבר על השלמת השכלה.

מוהנא פארס: אני רוצה להגיד שאותם 12% לא נמצאים ברחוב.

מוהנא פארס: חלק מהם נמצא במסגרות של משרד התמ"ת, שלדעתי אנחנו לא סופרים אותם, חלק נמצא במסגרות של הצבא, בחיל החימוש, וחלק נמצא, לצערי הרב, במסגרות של החינוך המיוחד, שאף הם לא נספרים כאן, כך שהמספרים מאוד-מאוד קטנים.

מוהנא פארס: אצלנו יש בעיה שאולי לא נמצאת במגזרים אחרים, שנוגעת לבנות דתיות.

מוהנא פארס: זה אמנם מיעוט, אבל יש אצלנו בנות דתיות מאוד שבשל סיבות אידיאולוגיות לא מוכנות לבוא לבית-הספר.

מוהנא פארס: אנחנו עוזרים להן במסגרת תוכנית של קידום נוער והן גם ניגשות לבגרות, אבל אנחנו לא סופרים אותן.

אלכס מילר: רבותי, תודה רבה.

אלכס מילר: גם בשבוע הבא נקיים ישיבה על נושא המגזר הדרוזי.

אלכס מילר: ביקש חבר הכנסת עמאר לקיים כאן ישיבה, אז בשבוע הבא ניפגש ונדון בנושא אחר, ובעוד שבועיים ניפגש ונדון על עניין פקיעין.

יצחק דניאלי: אני מבקש לציין נקודה אחת, אם אפשר, לסיום.

יצחק דניאלי: חבר הכנסת המכובד מגלי והבה טען שבפקיעין זה "פיל לבן" שלא מטופל.

יצחק דניאלי: אני מודיע לכם באופן חד-משמעי שרשת "עתיד" מוכנה כבר מחר לקחת על עצמה את בית-הספר בפקיעין ולהתחיל לנהל אותו.

אלכס מילר: בסדר, זה פעולה שלך מול הרשות המקומית.

יצחק דניאלי: אני רק אומר את זה, שתדעו.

אלכס מילר: רבותי, הישיבה נעולה.

אלכס מילר: תודה רבה.