הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 85, 2012-05-21 11:00

ניצן הורוביץ: בוקר טוב.

ניצן הורוביץ: אנחנו מקיימים היום דיון מיוחד בוועדה הזו, ועדת עובדים זרים של הכנסת, בעקבות האירועים של השבועות האחרונים, שאני חייב להעיר שמי שהשתתף בדיוני הוועדה הזו, לא מופתע מהם ולא נדהם מהם.

ניצן הורוביץ: אלה דברים שאנחנו מדברים עליהם כאן, אפשר להגיד אפילו שנים, ואנחנו נתקלים בדרך כלל באטימות והתעלמות מצד הממשלה.

ניצן הורוביץ: ועכשיו, כששר הפנים, שאחראי על המערכת, אבל במשך שנים לא עשה דבר כדי להתמודד עם המציאות הזאת, יוצא ומפזר הכרזות כאחרון הצעקנים, אז אנחנו חושבים שיש מקום לדיון רציני בנושא הזה, כי הוא נושא רציני והוא דורש פתרונות רציניים.

ניצן הורוביץ: כמה נקודות לפתיחת הדיון.

ניצן הורוביץ: בישראל הולכת ומתבססת אוכלוסייה שהיא חסרת מעמד קבוע, ועד כה לא גובשה שום מדיניות בעניין מעמד האוכלוסייה הזאת והקבוצות השונות שמרכיבות אותה.

ניצן הורוביץ: ולמרות שאוכלוסיית הזרים קיימת בישראל שנים רבות, אי קביעת המדיניות הזאת, יוצרת בעיות ופוגעת בהתנהלות של הגורמים הממשלתיים והמקומיים והציבוריים.

ניצן הורוביץ: אין מדיניות הגירה, אין טיפול, אין מדיניות של טיפול במבקשי המקלט, אין גישה כוללת.

ניצן הורוביץ: דבר שני, הממשלה החליטה על מתקן שהייה למסתננים.

ניצן הורוביץ: במתקן השהייה ובמתקן סהרונים, גם יחד, יהיו 13,000 מקומות בסך הכל.

ניצן הורוביץ: כבר כיום, כדי שנבין את עומק הבעיה, יש בישראל יותר מ-45,000 מבקשי מקלט, שנמצאים תחת אותה מטריה של הגנה קבוצתית.

דני דנון: מסתננים, אדוני יושב הראש, לא מבקשי מקלט.

ניצן הורוביץ: כן, ההגדרה הרשמית היא מבקשי מקלט.

ניצן הורוביץ: אתה יכול לטעון שלא מגיע להם, אחרים יטענו שכן מגיע להם.

ניצן הורוביץ: ההגדרה היא מבקשי מקלט.

דני דנון: הגדרה של מי?

ניצן הורוביץ: אתה תגדיר כפי שאתה רוצה להגדיר.

ניצן הורוביץ: ומדי חודש נכנסים לישראל כ-1,000 נוספים.

ניצן הורוביץ: כך שהמסגרות הקיימות היום, בהגדרה, אנחנו כבר יודעים, עוד לפני שמקימים אותם – לא יתנו מענה להיקף הבעיה ולא יתנו כאן שום פתרון.

ניצן הורוביץ: דבר שלישי – התעסוקה.

ניצן הורוביץ: רוב המסתננים, מבקשי המקלט, בעלי ההגנה הקבוצתית, זכאים לעבוד, אבל בלי הסדרה כחוק של העבודה הזו.

ניצן הורוביץ: וחוסר הבהירות הזה, שאסור להם לעבוד, אבל לא אוכפים את האיסור, כמו אותם שלושה קופים, מכניסים את הראש בחול, הם פה, לכאורה אין להם אישור עבודה אבל כן מותר להם לעבוד, אז מה בדיוק העניין?

דני דנון: למה אתה אומרים דברים-, אסור להם לעבוד.

ניצן הורוביץ: אסור להם לעבוד?

דני דנון: אסור להם לעבוד.

ניצן הורוביץ: אז דע לך, שבהחלטת בית המשפט אין אכיפה של איסור העבודה, ולכן נוצרת כאן אי בהירות, שהיא מקשה על כולם והיא גם גורמת לכך שהתופעות - - -

דני דנון: אסור להם לעבוד, צריך לגרש אותם.

ניצן הורוביץ: אל תפריע.

דני דנון: לא, אתה אומר פה עובדות לא נכונות.

ניצן הורוביץ: אז אתה, כשיגיע תורך - - -

יעקב כץ: אני בעד לכבד את יושב הראש ויושב הראש יכבד אותך.

ניצן הורוביץ: כשיגיע תורך תדבר.

דני דנון: אז בואו נקרא לעובדות בשמן.

דני דנון: מדובר באויבים, במסתננים - - -

ניצן הורוביץ: לא, אתה לא תעשה פה נאום.

דני דנון: שמותר להם לעבוד, מותר להם הכל, כולם משתוללים.

ניצן הורוביץ: סליחה, סליחה, אל תפריע לי.

דני דנון: צריך לגרש אותם מפה וזהו.

דני דנון: העובדות שאתה מציג לא נכונות.

ניצן הורוביץ: אל תפריע לי.

ניצן הורוביץ: ואם אתה כזה חכם - - -

דני דנון: בגלל הארגונים שיושבים פה והדברים האלה, עולה כבר מעל 200,000.

ניצן הורוביץ: אני לא בממשלה שלך.

ניצן הורוביץ: אם אתה כל כך חכם – יש לך את כל המשרדים שעומדים לרשותך, אבל הם לא עושים דבר.

ניצן הורוביץ: את טענותיך תפנה לשרים שלך, שבמשך שנים גילו אטימות מהעניין והפקירו את התושבים בשכונות.

ניצן הורוביץ: ואם אתה כל כך חכם – לך לשר הפנים שלך, לך לשר המשטרה שלך, לך לשר השיכון, ותבקש מהם.

ניצן הורוביץ: אתה בקואליציה – לא אני.

דני דנון: בגלל מאות עתירות - - -

ניצן הורוביץ: ממשלת חידלון וכישלון.

דני דנון: ובתי משפט של הארגונים האלה, אנחנו נמצאים פה היום עם 200,000 מסתננים.

ניצן הורוביץ: עכשיו תיתן לי להמשיך.

ניצן הורוביץ: הגידול במספר הזרים בישראל, יוצר עומס בלתי נסבל על כל המערכות שממונות על הטיפול בהם, ובראש ובראשונה על התושבים באותם מקומות.

ניצן הורוביץ: העובדים הזרים, מבקשי המקלט, המסתננים – כולם מתגוררים בתחומן של כמה רשויות מקומות ומקבלים בהם שירותים, בלי שהממשלה משפה בשקל אחד את הרשויות על השירותים האלה.

ניצן הורוביץ: וכל הנטל נופל על תושבי אותן שכונות ועל תושבי אותן רשויות.

ניצן הורוביץ: ולסיכום, בדצמבר, חבריי חברי הכנסת, הממשלה קיבלה את ההחלטה 3936, שלוותה בכותרות בומבסטיות על כך שמגבשים מדיניות נגד תופעת ההסתננות, ראש הממשלה, ביבי נתניהו.

ניצן הורוביץ: כל ההחלטה הזאת הייתה לא יותר מאשר מחזור של החלטות ממשלה קודמות, בניסיון להציג איזה הוא מעשה בעניין.

ניצן הורוביץ: גם ביעדים של ההחלטה הזו מדצמבר, הממשלה לא עמדה והוכיחה שוב שמעבר ללעג גזעני ולא רלבנטי, אין ביכולתה או ברצונה להתמודד באופן רציני עם הכניסה הזאת לישראל, של אוכלוסייה הולכת וגדלה של אנשים מגבול סיני.

ניצן הורוביץ: ובאמת, אני נדהמתי השבוע, נדהמתי, כששמעתי את שר הפנים קופץ, מתעורר, כאילו פעם ראשונה אנחנו נתקלים בבעיה הזאת.

דני דנון: הוא אמר מההתחלה שצריך לגרש.

ניצן הורוביץ: כאילו הוא לא שר פנים שאחראי על המערכת.

דני דנון: הוא אמר את זה מההתחלה ואתה תקפת אותו.

ניצן הורוביץ: וודאי שתקפתי אותו.

דני דנון: כשהוא אמר שצריך לגרש – תקפת אותו.

ניצן הורוביץ: הוא שר הפנים, לא אני.

דב חנין: הוא מייבא 30,000 עובדים זרים בשנה.

דני דנון: ברישיונות.

דב חנין: ברישיונות.

דני דנון: כשמדינת אויב קמה לנו פה בארץ מתחת לאף בגללכם, דב.

דני דנון: בעיר שלך.

דני דנון: אתה רוצה להיות ראש עיריית תל אביב?

דני דנון: תראה מה השארת בתל אביב.

דב חנין: ברישיונות - - -

דני דנון: מדינת אויב הקמת בתל אביב.

דני דנון: הם עוד מתנגדים לגירושים.

דני דנון: אגב, הארגונים שעותרים לבתי משפט כל היום.

יעקב כץ: דני, לי תפריע לדבר?

דני דנון: לא, אתה מההתחלה אמרת את זה.

דני דנון: אבל לדב חנין וניצן הורוביץ – כן.

דני דנון: שנתיים כבר פה זועקים על המסתננים המסכנים - - -

ניצן הורוביץ: כן.

ניצן הורוביץ: וכמה אתם בממשלה ומה עשיתם?

ניצן הורוביץ: כלום לא עשיתם.

דני דנון: צועקים, בתי משפט, בדרום סודן אסור לגרש.

ניצן הורוביץ: הפקרתם את תושבי המדינה, הפקרתם.

ניצן הורוביץ: אתם והממשלה שלכם, ממשלת הימין, הנחרצת הזאת, הנחושה – דבר לא עשיתם.

ניצן הורוביץ: ועכשיו, אתם מסתפקים באיזה הכרזות גזעניות שלא פותרות שום דבר.

ניצן הורוביץ: פשוט בושה וחרפה.

דוד קשני: אולי פה נחפש פתרונות ולא מלחמה?

דוד קשני: באמת.

ניצן הורוביץ: לסיכום, הכישלון והחידלון של הממשלה הזאת, וגם של קודמתה, כן.

ניצן הורוביץ: אני גם אתן קרדיט בעניין הזה גם לממשלת אולמרט וקדימה, שחזרה למקומה הטבעי.

ניצן הורוביץ: הכישלון של הממשלות האלה הוביל אותנו למצב בלתי אפשרי, שלא עוזר ולא מקל על אף אחד.

דני דנון: ולכן צריך לגרש את המסתננים.

ניצן הורוביץ: ולכן, צריך שתהיה כאן מדיניות אחראית, ולא שליפות מהמותן וסיסמאות חסרות שחר.

ניצן הורוביץ: חבר הכנסת יעקב כץ, קודמי ברשות הוועדה, בבקשה.

יעקב כץ: אני מודה לך מאד, יושב ראש הוועדה.

יעקב כץ: אני בטוח שגם ידיד דב וגם חברי דני לי לא יפריעו.

יעקב כץ: אני רק רוצה לדבר בקצרה ואני רוצה לדבר על כמה עובדות.

יעקב כץ: בסיור הראשון שעשינו לפני שלוש שנים, עם התמנותי ליושב ראש הוועדה לבעיית העובדים הזרים, אמר לנו ראש המטה של פיקוד דרום, שעומדים מיליון אנשים בפתח להיכנס לישראל.

יעקב כץ: העולם גיחך, כי אז היו רק 20,000 או 25,000, והארגונים אמרו שזו לא בעיה ושאני מגזים במספרים.

יעקב כץ: אתמול אישש ואמר ראש הממשלה שאם לא נעצור את התופעה, אז לא יהיו 60,000, יהיו 600,000.

יעקב כץ: 600,000 – זה כבר יותר קרוב למספרים שאמר ראש המטה של פיקוד דרום.

יעקב כץ: דבר שני שאני רוצה לספר, שאנחנו הקימונו בזמנו שדולה להצלת העיר תל אביב, שהיו חברים בה נחמן שי וכרמל שאמה, בראשותי.

יעקב כץ: ואנשים גיחכו שאמרתי שאנחנו מקימים - - - -

פיני קבלו: סליחה, הדיון הוא רק על תל אביב?

יעקב כץ: רגע אחד, אני אדבר על הכל.

יעקב כץ: אנחנו נדבר גם על אילת.

יעקב כץ: אנחנו דיברנו על הקמת שדולה להצלת העיר תל אביב, כי בעיר תל אביב היום, אני חושב כבוד יושב הראש, שחייבים לדייק במספרים וזה לא נורא שאומרים מספרי אמת.

יעקב כץ: המספרים יותר קרובים ל-60,000 מ-45,000, ולדעת חולדאי, כשהוא מדבר על המספרים האמיתיים, על האנשים שנכנסו לא דרך מדינת ישראל ולא דרך צה"ל ולא נקלטו על ידי צה"ל, מדובר על 80,000 ו-100,000.

יעקב כץ: אנחנו מכירים היום ערים שהתושבים שנכנסו מגבול מצרים, מהווים היום 15-20% מתושבי העיר.

יעקב כץ: באילת – 15%, בתל אביב, תקשיבו טוב למספרים, יש 400,000 יהודים, ויש קרוב בין 60,000 ל-70,000 מסתננים, עוד כ-110,000 עובדים זרים.

יעקב כץ: היהודים נמצאים היום בתל אביב, בעיר תל אביב, במיעוט.

יעקב כץ: אני חוזר על המספרים – היהודים בתל אביב נמצאים היום במצב של עוד מעט מיעוט.

יעקב כץ: אילו היו כל הארגונים שנעזרים על ידי הקרן הגדולה וגם עוזרים ליישב את היהודים ביהודה ושומרון, היינו יכולים לפחות להציע לתושביה הפליטים של תל אביב היהודיים, שכבר את דרום תל אביב עזבו, את שכונת התקווה עזבו, את נווה שאנן עזבו, את כפר שלם עזבו, את רחוב לוינסקי עזבו, והיינו אומרים להם – בואו תגורו ביהודה ושומרון, מרחק 20 דקות נסיעה.

יעקב כץ: אבל גם נגד זה הם נלחמים.

יעקב כץ: מצד אחד אומרים שליהודים אסור לגור ביהודה ושומרון, נלחמים נגד, יש להם ארגונים אחרים.

יעקב כץ: ואני אומר, אני דואג לפליטים היהודים ואני אומר ליהודים שגרים בתל אביב – לפי התנהגות הממשלה לצערי הרב, שפוסחת על שני הסעיפים, היא הייתה צריכה היום את המתקנים, את הגדר ואת המכשול, אגב שהוועדה הזו לחצה על זה, מקימים אותה לא עם קבלן אחד, עם עשרות קבלנים היום, וזו שאלה של זמן – ספטמבר, אוקטובר, נובמבר, גם השטח הערבי ליד אילת ייסגר.

יעקב כץ: המתקן היה צריך להיות היום מותקן, או נבנה, העיר הפתוחה הזו.

יעקב כץ: בלי מגדלי שמירה, בלי גדרות, עיר גדולה להשם, ששם אפשר יהיה להאכיל אותם, להשקות אותם, להלין אותם, לשחק איתם כדורגל, להביא את מסי ואת ברצלונה.

יעקב כץ: דבר אחד אסור לתת למסתננים – עבודה.

יעקב כץ: כל עוד שתהיה עבודה למסתננים בישראל, יגיעו כל אפריקה לישראל, הם יעברו את הגדרות מלמעלה ויעברו את הגדרות מלמטה.

יעקב כץ: הם יבואו דרך הים ויבואו בכדורים פורחים.

יעקב כץ: רק פתרון אחד – להאכיל אותם, להשקות אותם.

יעקב כץ: אני אומר לכם מה יקרה חודש-חודשיים.

יעקב כץ: אנשים לא אוהבים לאכול בחינם, אנשים לא אוהבים לשתות בחינם, אדם לעמל יולד.

דני דנון: הם צריכים לשלם על הכרטיס נסיעה לארץ.

יעקב כץ: ולכן, אנשים הם אוהבי עבודה ולכן הם יהיו חודש-חודשיים-שלושה, יעשו בטן גב, יקבלו מענק של כמה אלפי דולר, יחזרו לסודן, יחזרו לאריתריאה, יחזרו למצרים.

יעקב כץ: הפתרון היחידי, ואני חוזר ואומר – אסור לתת להם עבודה ואז המעסיקים יקנסו, לא תהיה ברירה.

יעקב כץ: היום אגב, זה האמצעים.

יעקב כץ: בסהרונים יש כבר 2,500 מקומות ריקים, נכון גלעד?

גלעד נתן: בצאלים.

יעקב כץ: בצאלים.

יעקב כץ: יש 2,500 מקומות.

יעקב כץ: אפשר כבר להתחיל בפועל את הקנסות, כדי להתחיל להעביר את המסתננים לעיר הפתוחה, הגדולה והיפה, עם האוכל והשתייה והגינה, אבל לא לתת להם תעסוקה.

ניצן הורוביץ: אוקי, מובן.

יעקב כץ: זה הפתרון.

ניצן הורוביץ: מאה אחוז.

ניצן הורוביץ: היות ויש כאן הרבה שרוצים לדבר, אנחנו נבקש לקצר.

ניצן הורוביץ: אז שלוש דקות לכל דובר.

ניצן הורוביץ: חבר הכנסת אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: תודה אדוני יושב הראש, ואני מברך אותך על כינוס מהיר של הוועדה הזאת, משום שהדבר הוא בראש סדר העדיפויות הלאומי בעיני בימים אלה, ובעצם בשנה האחרונה וגם בשנה הקרובה.

אופיר אקוניס: אני הגדרתי את תופעת המסתננים כפצצת זמן חברתית, והיא איננה בעיה שכונתית.

אופיר אקוניס: בעיית המסתננים היא איום אסטרטגי על קיומה של מדינת ישראל ואני יכול להקריא לכם כאן רשימה אל אזורים ושכונות שהם תחת כיבוש – נווה שאנן בתל אביב – תחת כיבוש; שכונת שפירא בתל אביב, שכונה שבה גדלתי, סבא שלי עלה לשם בשנת 1934, אבא שלי גדל שם, שם עשיתי בר מצווה – תחת כיבוש; שכונת התקווה – תחת כיבוש; ערד – תחת כיבוש; אילת – תחת כיבוש; פרדס כץ – תחת כיבוש.

קריאה: אשדוד.

אופיר אקוניס: הפתרון, אני רוצה להתייחס גם לדבריו של יושב הראש.

אופיר אקוניס: אף אחד בחדר הזה איננו גזען.

אופיר אקוניס: אני בא ממפלגה שהפעולה הראשונה שלה, תבדקו את זה, הפעולה הראשונה של ממשלת הליכוד בראשותו של מנחם בגין, הייתה לקלוט פליטים.

אופיר אקוניס: היא קלטה פליטים, משום שהויאטנמים הללו היו פליטים.

אופיר אקוניס: אני בעד לקלוט פליטים ואני חושב שצריך לעזור להם.

אופיר אקוניס: אני לא בעד קליטת מסתננים ואני לא בעד קליטת מהגרי עבודה מסודן ומאריתריאה דרך מצרים, יש שם דמי תיווך כמובן, עוברים לסיני, נכנסים לישראל בצורה פראית, לא חוקית.

אופיר אקוניס: יש אגב חוק, אדוני יושב הראש, איסור שהייה שלא כדין בישראל.

אופיר אקוניס: זה חוק שהוא חוק משנת 2009, שאני הגשתי אותו כהצעה טרומית.

אופיר אקוניס: הממשלה הצטרפה, עבר בקריאה שנייה ושלישית.

אופיר אקוניס: יש, יש חקיקה.

אופיר אקוניס: אני לא מכיר מדינה בעולם שהייתה מתירה את הדבר הזה.

אופיר אקוניס: ישנו את הגבול בין מקסיקו לארצות הברית.

אופיר אקוניס: הוא גבול פתוח.

אופיר אקוניס: ישנה מדינת טקסס.

אופיר אקוניס: ישנה שם פעולה מאד נחרצת של השלטונות האמריקאים, ואין איש בעולם שמאשים את ארצות הברית של אמריקה, בכך שהיא מדינה בלתי דמוקרטית.

אופיר אקוניס: יש להם גם מקומות שבהם הם נקלטים.

אופיר אקוניס: אני לא יודע על התנאים, אבל הם נקלטים.

אופיר אקוניס: שלא לדבר אגב על שרים, חברי כנסת ואזרחי ישראל, אנחנו רואים אותם בתור לוויזה ברחוב הירקון בתל אביב, בצורה מסודרת, יש Emigration, אתה מגיע לארצות הברית, אתה נחקר מכף רגל ועד ראש, Emigration – הגירה.

אופיר אקוניס: וזה מה שאין, לדאבון הלב, בישראל.

אופיר אקוניס: וזה מדיניות הגירה.

אופיר אקוניס: יש את חוק השבות, חוק חשוב, צריך שיישמר וצריך להעצים אותו.

אופיר אקוניס: אנחנו נגד כניסת מסתננים באופן פראי ובלתי חוקי, משום שהראשונים, אדוני יושב הראש, שסובלים מן התופעה הזאת הם תושבי השכונות.

אופיר אקוניס: הם תושבי שכבות המצוקה.

אופיר אקוניס: קודם כל באים וגרים שם.

אופיר אקוניס: באים וגרים שם.

אופיר אקוניס: אני רוצה להקריא לכם בבקשה מכתב שקיבלתי הבוקר, של ועד הפעולה של שכונות דרום תל אביב, בחתימתו של סגן ראש עיריית תל אביב, שלמה מסלוואי והדובר רפאל יעקובי: "אנחנו רוצים להביע את תמיכתנו והערכתנו ליוזמתך להחמיר עם מי שמסייעים למסתננים.

אופיר אקוניס: לחוק זה יכולה להיות תרומה משמעותית במאבק בתופעת ההסתננות לישראל".

אופיר אקוניס: אני חושב שזה צו השעה ואדוני יושב הראש, צו השעה זה לא לזעוק זעקות.

אופיר אקוניס: אתה צעקת על שר הפנים, הוא יצעק עליך בחזרה, תתגוששו הערב בתכנית טלוויזיה – זה לא יביא פתרון.

ניצן הורוביץ: נדמה לי שהוא שר הפנים.

ניצן הורוביץ: זה הוא צריך לנקוט באמצעים, לא אני.

אופיר אקוניס: הבט, אני אומר לך באמת, אני אומר לך מקרב לב, אני לא באתי לכאן כדי לזעוק זעקות.

אופיר אקוניס: לזעוק את זעקתם של תושבי השכונות, כן.

אופיר אקוניס: אני באתי לכאן כדי לעבוד, וזה בדיוק התפקיד שלנו – השרים, חברי הכנסת באים כדי לחוקק, כדי להביא דברים לידי ביטוי במעשה.

אופיר אקוניס: ולכן הדבר שאני עשיתי ביום רביעי, הוא הנחת - - -

ניצן הורוביץ: זמנך נגמר.

אופיר אקוניס: אני, כשאני יושב ראש הישיבה במליאה אני נותן לך עוד דקה, ואני אזכור את זה לפעם הבאה, אני אדייק איתך מאד.

אופיר אקוניס: אני קורא מכאן לעצמנו בראש ובראשונה, גם למשטרה וגם לארגונים, דרך אגב.

אופיר אקוניס: כולנו בתוך המאבק החשוב הזה.

אופיר אקוניס: זה מאבק לאומי וכולנו צריכים ליצור בו קואליציה מקיר אל קיר, עם כל חילוקי הדעות שבפנים.

אופיר אקוניס: אנחנו צריכים לתמוך בהקמת הגדר ואני חושב שעשה טוב ראש הממשלה שתקצב אותה במיליארד ורבע שקלים.

יעקב כץ: ובניית המתקנים.

אופיר אקוניס: אם תיתן לי אני אסיים, אם כצל'ה לא יפריע לי.

אופיר אקוניס: כמובן לתמוך בהקמת המתקנים, ולתמוך מחד"ש ודרך מר"צ וכל המפלגות שבאופוזיציה – לא נשארו הרבה – אבל מי שבאופוזיציה, ובעיקר למפלגות הקואליציה – לתמוך בהצעת החוק שאני הכנתי, שאומרת ובכלל אגב לא עוסקת במסתננים.

אופיר אקוניס: היא עוסקת בנו.

אופיר אקוניס: אנחנו צריכים לטפל בעצמנו.

אופיר אקוניס: היא עוסקת בישראלים שמעסיקים ומלינים את המסתננים, וכל מי שעוסק בזה שיידע - - -

ניצן הורוביץ: אופיר.

אופיר אקוניס: אני אגיד רק מה העונש, לפי החוק.

אופיר אקוניס: אני הצעתי להטיל מאסר ממושך של עד 5 שנים למעסיק, מלין או מסיע שב"חים, הם המסתננים, ולהטיל עליו קנס כספי גבוה.

אופיר אקוניס: זה תפקידנו – לחוקק ולא לדבר.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: דב חנין ואחר כך דני דנון.

דב חנין: תודה רבה אדוני יושב הראש.

דב חנין: אנחנו עוסקים בבעיה קשה, אנחנו עוסקים במצוקה אמיתית.

דב חנין: כמי שמסתובב לא מעט בשכונות הדרום של תל אביב, המצוקה שם היא קשה ביותר, בעיות חברתיות, בעיות של חוסר ביטחון והבעיות האלה הן מאד מובנות, מכיוון שמדינת ישראל מעבירה בצורה מאורגנת, בכל יום, אוטובוסים של פליטים ושל מבקשי מקלט מהנגב, מעבירה את האוטובוסים האלה לתחנה מרכזית בתל אביב, וזורקת את האנשים שם.

דב חנין: וכשזורקים אנשים ברחוב לגור בפארקים או לישון ברחובות, התוצאה היא קטסטרופה.

דב חנין: וכשעושים את זה בשכונות הכי מוחלשות, שממילא יש שם בעיות חברתיות, ממילא יש שם מצוקה חברתית מאד קשה, התוצאה היא עוד יותר קשה והמצוקה היא מצוקה קשה של אותם מבקשי חיים מאפריקה, והיא מצוקה נוראית של תושבי השכונות הוותיקים, והממשלה מסתכלת על המצוקה הזאת, ומסתפקת בסיסמאות דמגוגיות, חסרות בסיס.

דב חנין: יש בשכונות הדרום של תל אביב - ואני אומר את זה בצער רב – יש בשכונות הדרום של תל אביב מדורה אמיתית, והדבר האחרון שצריך לעשות עכשיו זה לשפוך שמן על המדורה הזאת.

דב חנין: במקום לתת פתרונות, במקום להציע הצעות מעשיות.

דב חנין: אדוני יושב הראש, בוא נראה מה אומרת הממשלה.

דב חנין: משרד החוץ אומר לנו שאת מבקשי החיים האלה מאפריקה, אי אפשר לגרש.

דב חנין: זה אומר משרד החוץ.

דב חנין: השר ליברמן, סגן השר דני איילון, לא שייכים למפלגה שלי.

דב חנין: משרד הפנים אומר לנו - - -

דני דנון: מדרום סודן העמדה הפוכה בדיוק.

דני דנון: הוא אמר בדיוק ההיפך.

דב חנין: אבל אנחנו מדברים על 90% שהם אריתריאה וצפון סודן, לא על דרום סודן כרגע.

דב חנין: משרד הפנים אומר לנו, לאנשים האלה אסור לעבוד.

דב חנין: אז מצד אחד אי אפשר לגרש אותם, מצד שני אסור להם לעבוד.

דב חנין: המסקנה, כמו שאמר לנו כאן בכנסת, בשבוע שעבר מפכ"ל המשטרה – כשאנשים נמצאים ואין להם אפשרות לעבוד, הם יהפכו להיות קליינטים של המשטרה.

דב חנין: מה רוצים?

דב חנין: לאן אנחנו רוצים להגיע?

דב חנין: ולכן, מה אני מציע לעשות, אדוני יושב הראש.

דב חנין: שלושה דברים.

דב חנין: דבר ראשון – לסגור את הדלת המסתובבת.

דב חנין: משרד הפנים מייבא בכל שנה, ברישיון, כמו שאמר חבר הכנסת דנון ובצדק, 32,000 עובדים זרים לישראל.

דב חנין: אין לנו אפשרות יותר לקבל עובדים זרים חדשים.

דב חנין: לסגור לגמרי את הדלת המסתובבת, להפסיק את מקור הפרנסה הזה של כל יבואני כוח האדם, לא מייבאים יותר עובדים זרים.

דב חנין: נקודה ראשונה.

דב חנין: נקודה שנייה, את אותם מקומות עבודה של עובדים זרים, לאפשר לאלה שנמצאים כאן, שממילא אין מה לעשות איתם, כי אי אפשר לגרש אותם ואנחנו לא רוצים שיהפכו להיות עבריינים, לאפשר להם לעבוד בדברים האלה.

דב חנין: נקודה שלישית, להפסיק מיד את מדיניות ריכוז מבקשי החיים במקומות הכי מוחלשים.

דב חנין: את זה צריך להפסיק מיד.

דב חנין: צריך לפזר אותם בכל הארץ.

דב חנין: צריך ליצור איזו שהיא תכנית לאומית שתתמודד עם הדברים האלה ותיתן פתרונות אמיתיים.

דני דנון: אולי בקיבוצים נפזר אותם, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: גם בקיבוצים, כן, בהחלט, גם בקיבוצים, בוודאי.

דני דנון: או בצפון תל אביב, או בשדרות רוטשילד.

דב חנין: כן, גם, גם, גם בשדרות רוטשילד, גם בצפון תל אביב, בהחלט, בהחלט.

אופיר אקוניס: גם בשדרות רוטשילד אתה יכול לפזר, הרי בלאו הכי זה אותו ...

אופיר אקוניס: שמתנגד לגירושם, הוא זה שמארגן את הפעולות.

דב חנין: בהחלט, אמרתי, בכל המקומות.

דב חנין: אופיר, הנני מסכים, למה אתה מתפרץ?

אופיר אקוניס: לא, אני לא מסכים איתך.

אופיר אקוניס: אני חושב שצריך להוציא אותם מכל המקומות.

אופיר אקוניס: זה ההבדל בינינו, זה ההבדל.

דב חנין: עכשיו, הנקודה האחרונה - - -

יעקב כץ: דב, להביא אותם לכנסת.

דב חנין: אפשר להביא אותם גם לכנסת.

דב חנין: הנקודה האחרונה, מדברים על לרכז את כולם, אומר חבר הכנסת כץ, באותה עיר גדולה, רחבה ופתוחה, העיר העברית החדשה שהוא מתכנן.

דב חנין: אבל בפועל, אנחנו מדברים על 2,500 מקומות בסהרונים היום.

דב חנין: מתקן הכליאה שמתוכנן במקסימום, כשהוא יוקם, יהיו בו 10,000-11,000 מקומות.

דב חנין: אנחנו צריכים, מדברים פה על עשרות אלפי אנשים.

דב חנין: אם לא נמצא פתרונות אמיתיים - - -

דני דנון: המתקן מיועד למי שמגיע, אל תשקרו.

דני דנון: אל תשקר, המתקן מיועד למי שמגיע.

ניצן הורוביץ: אתה גם תדבר, אל תפריע.

דב חנין: ומה תעשה עם אלה שברחובות, חבר הכנסת דנון?

דב חנין: אז תדבר עם משרד החוץ, תשכנע את משרד החוץ בממשלה שלך.

ניצן הורוביץ: דב, בוא תסיים.

דב חנין: לכן, במשפט אחרון אדוני יושב הראש, דווקא מכיוון שהבעיות האלה נורא קשות, דווקא מכיוון שהמצוקה מאד אמיתית - אנחנו צריכים מדיניות אמיתית, פתרונות אמיתיים, תשובות אמיתיות ולא סיסמאות ריקות מתוכן.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: חבר הכנסת דני דנון.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: חברי היקרים, תסלחו לי על הבוטות, אבל נמאס לנו מההתיפייפות שלכם פה, חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

דני דנון: אותם ארגונים שעותרים לבתי משפט נגד גירוש, באים ואומרים היום משרד החוץ לא מאפשר גירוש.

דני דנון: ההתיפייפות הזאת נמאסה על הציבור בישראל.

דני דנון: אנחנו רואים את הפשע, את האונס, את האלימות ברחובות, ואנחנו רואים שקמה לנו פה מדינת אויב בתוך מדינת ישראל.

דני דנון: מדינה של מסתננים, שמגיעים ממדינות מוסלמיות ולכן הפתרון הוא מאד פשוט.

דני דנון: הממשלה הצליחה בשני חלקים מתוך שלושה - בבניית המכשול, בבניית מתקן השהייה ובחלק השלישי.

דני דנון: היא התקדמה, יש תקציב וזה מתקדם.

דני דנון: החלק השלישי שבו אנחנו לא הצלחנו זה בלגרש את המסתננים מפה.

דני דנון: ומי שמפריע לגירוש אדוני, חבר הכנסת דב חנין, זה גם אותם ארגונים שיושבים פה, במאות עתירות לבתי המשפט על כל ניסיון גירוש.

דני דנון: ושלא יבואו היום וידברו על זכויות של המסכנים מדרום תל אביב.

דני דנון: אתם מפריעים לאנשים בדרום תל אביב, אתם לא עוזרים להם.

דני דנון: יש היום במדינת ישראל 200,000 אנשים שנכנסו לא כחוק.

דני דנון: 100,000 שנכנסו דרך נמל התעופה בן גוריון ושכחו לצאת, מכל העולם, ועוד כ-100,000 שהגיעו דרך מצרים.

דני דנון: וה-200,000 האלה מולידים פה ילדים וגדלים ויש גם עוני ויש אלימות.

דני דנון: ולכן, אדוני יושב הראש, הפתרון שאני מציע הוא מאד פשוט.

דני דנון: קודם כל בהמשך לדברי המפכ"ל – אסור לתת להם לעבוד אפילו יום אחד.

דני דנון: מי שעובד במדינת ישראל - - -

דב חנין: בניגוד לדברי המפכ"ל.

דני דנון: בניגוד לדברי המפכ"ל, חבר הכנסת חנין, אני אחזור על דברי.

דני דנון: בניגוד לדברי המפכ"ל - - -

יעקב כץ: אמרת בהמשך.

דני דנון: בניגוד, אפשר לבדוק את הפרוטוקול בהמשך.

דני דנון: בניגוד לדברי המפכ"ל, אסור לתת להם לעבוד אפילו יום אחד.

דני דנון: כי מי שעובד במדינת ישראל ומרוויח 1,500 דולר בבית מלון באילת או בשטיפת כלים בתל אביב, מתקשר הביתה לצד ולאיפה שהוא מגיע, והוא אומר – אני מרוויח 1,500 דולר, כשהשכר הממוצע בארץ המוצא הוא 30 דולר בחודש.

דני דנון: תחשבו על התמריץ שזה אומר לאחים שלו, לקרובים שלו, לבוא גם לארץ האפשרויות, ארץ זבת חלב ודבש ולהגיע - - -

אופיר אקוניס: אז תצטרף לחוק, זה החוק.

דני דנון: לא אדוני, החוק שאני מציע הוא שונה.

אופיר אקוניס: אז תציע אותו.

דני דנון: אני אציע אותו.

דני דנון: אני בעד הענשת המעסיקים - - -

אופיר אקוניס: אז תציע אותו.

אופיר אקוניס: ההיפך, אני מזמין אותך להצטרף לחוק.

דני דנון: אופיר, אני אצטרף לכל חוק שיעזור לנושא הזה.

אופיר אקוניס: מצוין.

דני דנון: אבל עד שלא יתבצע מהלך אמיתי - ותסלחו לי על המילה – של גירוש, של הוצאת המסתננים ממדינת ישראל – זה לא יעזור.

דני דנון: ולכן אני הצעתי הצעת חוק שקובעת יעדים של הוצאת המסתננים.

דני דנון: בשנה הראשונה ייצאו 30,000 מסתננים - - -

דב חנין: לאן?

דני דנון: אני אגע.

דני דנון: בשנה השנייה 50,000.

דני דנון: לאן דב?

דני דנון: אם בלי העתירות שאתם הגשתם לבית המשפט - - -

דב חנין: זה משרד החוץ, עזוב אותי רגע.

דב חנין: דיברת עם שר החוץ?

דני דנון: אני אענה לך לאן.

דני דנון: מדינת אריתריאה, שרוב המסתננים מגיעים מאריתריאה, יש לנו שגריר שנמצא שם.

דני דנון: אם אתה רוצה לטוס בעוד שעה לאריתריאה, אני אקנה לך כרטיס טיסה, דב, הלוך חזור.

דני דנון: אבל המסתננים, רק בהלוך אני אקנה להם כרטיס טיסה.

דני דנון: ופתאום כולם קופצים – זו מדינה מסוכנת.

דני דנון: דרום סודן.

דני דנון: אני הייתי בדרום סודן בחודש אוגוסט האחרון.

דני דנון: מדינה ענקית.

דני דנון: יש אזור בדרום סודן שהוא מסוכן.

דני דנון: אבל כל המדינה מסוכנת?

דני דנון: עכשיו יש עתירה לבית המשפט העליון, בטח אחד מהארגונים עתר, שאומר – אל תרחיקו את המסתננים לדרום סודן, כי מסוכן שם.

דני דנון: אז עם כל הכבוד, היום מסוכן להסתובב בדרום תל אביב ואני סיירתי פה עם האנשים, עם מר קעטבי מהמשטרה בשכונת לוינסקי.

דני דנון: ואני, אדוני יושב הראש, עם ליווי של משמר הכנסת ומשטרת ישראל, היה מפחיד להסתובב בדרום תל אביב בלילה, ויעידו החברים שהיו בסיור הזה.

ניצן הורוביץ: בוא תסכם.

דני דנון: ולכן אדוני יושב הראש, אני בא ואומר – הפתרון הוא יחיד – הוא לגרש את המסתננים, לקבוע יעדים כמותיים ולהגדיר למשרד הפנים ולמשרד החוץ ולמשרד לביטחון הפנים – את האחריות להוציא מפה את המסתננים הבלתי חוקיים.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: אני אתחיל עכשיו לשלב את נציגי הארגונים, נציגי הממשלה שיש לנו כאן והגופים השונים.

ניצן הורוביץ: בואו נתחיל מתל אביב.

אופיר אקוניס: אדוני יושב הראש, אם אפשר לפני שאתה נותן לארגונים, אני גם צריך לצאת לקדם הצעת חוק שלי לגבי שכונת כפר שלם, כי בסוף צריך לקדם גם חקיקה.

אופיר אקוניס: אם הארגונים יוכלו לחשוף את המימון שלהם, מי מממן את הארגונים הללו.

ניצן הורוביץ: בסדר, מאה אחוז.

אופיר אקוניס: מה מאה אחוז?

ניצן הורוביץ: תסלח לי - - -

אופיר אקוניס: מי מממן אתכם, תגידו לנו.

דני דנון: הקרן החדשה.

ניצן הורוביץ: מספיק עם זה.

אופיר אקוניס: אתם רוצים שקיפות?

אופיר אקוניס: אנא הציגו את המימון שלכם.

אופיר אקוניס: האם מדינות זרות מממנות אתכם - - -

ניצן הורוביץ: מאה אחוז, הם יציגו, הם יציגו.

אופיר אקוניס: האם הקרן החדשה לישראל מממנת אתכם.

ניצן הורוביץ: מספיק עם זה, מספיק.

אופיר אקוניס: תראה מי עתר לבג"ץ.

אופיר אקוניס: תראה.

אופיר אקוניס: קו לעובד, רופאים לזכויות אדם, האגודה לזכויות האזרח, מרכז לקידום פליטים אפריקאים - - -

ניצן הורוביץ: כן, כן, מאה אחוז.

ניצן הורוביץ: מספיק אופיר, אתה מפריע לי.

אופיר אקוניס: ממנים אותם, על חשבון תושבי התקווה ושפירא.

אופיר אקוניס: תתביישו.

ניצן הורוביץ: די.

אופיר אקוניס: תתביישו.

ניצן הורוביץ: סגנית ראש העיר תל אביב, מיטל להבי, בבקשה.

מיטל להבי: קודם כל אני קצת בהלם כשאני נמצאת פה והנימה שעולה מהדברים היא נימה מאד מאד קשה - - -

ניצן הורוביץ: למרות שגם אצלכם במועצה די שמח.

מיטל להבי: גם אצלנו במועצה וגם בכל מקום וזה מובן.

יעקב כץ: כל דיוני מועצה הם כאלה.

מיטל להבי: אבל הייתי אומרת שהשיחה כאן, בתור אנשים ניצולים, אנחנו צריכים לדבר יותר הומאניות ולנסות למצוא את הפתרונות.

מיטל להבי: ואני רוצה לתת תמונת מצב של העיר שהכי הרבה סובלת אולי, או אחת מהערים שסובלות, ונמצאים פה נציגי מועצה, כדי לומר – קורה פה משהו בדרום, אבל מצד שני – יש לנו את המשקל ההומני עלינו.

מיטל להבי: תל אביב-יפו, מכורח זה שמדינת ישראל פתחה את שעריה והתנהג לכל אורך התקופה במתן אמצעים הכי מרביים שהעירייה יכלה לתת, בהיקפים של 23 מיליון שקלים בתקציב העירייה, לטובת רווחה וחינוך לפליטים.

מיטל להבי: מה שאנחנו צריכים לתת כתוצאה מהחוק.

אופיר אקוניס: זה מה שהעירייה שמה?

ניצן הורוביץ: אופיר, לא להפריע.

ניצן הורוביץ: לא להפריע.

אופיר אקוניס: אני משלם ארנונה לפליטים האלה?

ניצן הורוביץ: הממשלה הייתה צריכה לתת את הכסף הזה ובגלל זה אתה משלם ארנונה.

אופיר אקוניס: אני משלם ארנונה לדבר הזה?

ניצן הורוביץ: שקט.

ניצן הורוביץ: שקט.

אופיר אקוניס: על זה אני משלם?

אופיר אקוניס: תני לילדים של שכונת התקווה.

אופיר אקוניס: בושה וחרפה.

ניצן הורוביץ: אופיר, אני קורא אותך לסדר.

מיטל להבי: תיכף אני אספר לך כמה אנחנו גם משקיעים - - -

ניצן הורוביץ: תפסיק, אני לא רוצה להוציא.

ניצן הורוביץ: אל תפריע, היא לא הפריעה לך.

מיטל להבי: עיריית תל אביב - - -

אופיר אקוניס: אתה נתת יד לדבר הזה?

ניצן הורוביץ: תכבד את זכות הדיבור של אנשים נוספים.

ניצן הורוביץ: כן, בבקשה מיטל.

דני דנון: ראש העיר חיבק אותם ועכשיו הוא מצטער.

מיטל להבי: אנחנו מצויים היום במקום שהאומדנים הרשמיים שלנו מדברים על 70,000 פליטים, שנמצאים בעיקר בשכונות הדרום.

מיטל להבי: אין ספק שהם התמקמו באמת באזורים היותר מוחלשים.

יעקב כץ: למה את ממשיכה לקרוא להם פליטים, כשכולנו - - -

ניצן הורוביץ: כי היא רוצה לקרוא להם פליטים.

ניצן הורוביץ: אתה תקרא להם איך שאתה רוצה ואתה לא תפריע.

ניצן הורוביץ: אתה לא תפריע.

יעקב כץ: בגלל זה יהיו שם 300,000.

ניצן הורוביץ: אתה לא תפריע.

ניצן הורוביץ: היא כיבדה אותך, תכבד אותה.

יעקב כץ: 300,000 יהיו שם.

יעקב כץ: אז תארגני עוד כמה אנשים להעביר אותם ליהודה ושומרון, את הפליטים היהודים.

ניצן הורוביץ: אל תפריע.

ניצן הורוביץ: כצל'ה, קצת כבוד.

ניצן הורוביץ: היא לא התפרצה לדבריך, אתה אל תתפרץ לדבריה.

מיטל להבי: והיה לי קשה.

יעקב כץ: שלא תקרא להם פליטים.

ניצן הורוביץ: תמשיכי ותתעלמי בבקשה מההפרעות.

מיטל להבי: 70,000 פליטים - - -

יעקב כץ: מסתננים.

מיטל להבי: ומהגרי עבודה נקרא להם.

יעקב כץ: תודה רבה.

דני דנון: עזוב, עד שלא יהרסו לה את הבית ויתקפו אותם, הם לא יבינו.

מיטל להבי: נמצאים בתל-אביב-יפו, בעיקר בשכונות הדרומיות, באזורים המוחלשים, שבהם אפשר למצוא דירה יותר בזול ולהשתלב יותר בזול.

מיטל להבי: אני גם לא צריכה לומר לכם, ואתם בטח יודעים, שבאזורים מוחלשים יש גם חוק חינוך חובה חינם מגיל 3, שאמנם הממשלה החליטה עליו במושב האחרון, גורף לכל המדינה, אבל אזורים מוחלשים הם גם אזורים שהייתה חובה ליישם את החוק הזה, עוד טרם קבלת החוק.

מיטל להבי: ולכן למעשה, במערכת החינוך שלנו, אנחנו גם מוצאים הרבה מאד ילדי פליטים גם במערכת העל יסודית, גם במערכת היסודית ובעיקר בגני ילדים, אנחנו רואים את הגידול במספרים.

מיטל להבי: אין ספק שנוצרה בעיה בדרום תל אביב, שכשאני רואה פה את אנשי המשטרה שיושבים פה, אני מבינה שהזווית המרכזית שממנה מסתכלים על הבעיה, היא הזווית של האלימות הגואה, הבעיות וההיתקלויות בשטח.

מיטל להבי: ולכן גם הם נמצאים פה בעיקר.

מיטל להבי: הבעיה היא מאד מאד מורכבת.

מיטל להבי: לי אין ספק שאנשים שלא יכול לעבוד, הם אנשים שנגררים לאלימות.

מיטל להבי: אנשים שלא נותנים להם את היכולת להתפרנס הם אנשים שנגררים לייאוש ולמסכנות, ואני רואה אותם גם מגיעים לאזורים אחרים בעיר, כדי ללקט מזון וכו' וכו'.

מיטל להבי: לא רוצים דווקא להיות פליליים, או לא כולם רוצים להיות פושעים.

מיטל להבי: הם נגררים לזה, ומי שאין לו לחם לתת לעצמו או לאשתו, לילד שלו, ייגרר למעשי אלימות או ייגרר לגניבה או ייגרר לכל זה.

מיטל להבי: כך שכל עוד אנחנו מחויבים על ידי איזה שהוא חוק בינלאומי לקלוט אותם, ואותם לפני הדלת המסתובבת שהועלתה פה על ידי דב חנין וגם אני מבינה בהצעה של ניצן הורוביץ, אנחנו מחויבים לתת להם את האפשרות לחיות כאן.

מיטל להבי: כי אם אנחנו לא ניתן להם את האפשרות לחיות כאן, אנחנו נגרור אותם לפשיעה כאן.

אופיר אקוניס: את התפקיד שלך הוא לתת לתושבי שכונת התקווה לחיות.

מיטל להבי: נכון.

מיטל להבי: הנושא הזה עלה מספר - - -

ניצן הורוביץ: לא להפריע.

אופיר אקוניס: זה התפקיד שלך, גברתי.

אופיר אקוניס: אני לא הצבעתי בשבילך למועצה, אני הצבעתי בשבילו למועצה.

ניצן הורוביץ: לא, אל תפריע.

אופיר אקוניס: זה לא יכול להיות.

אופיר אקוניס: אדוני, היא לא צריכה לייצג פליטים - - -

ניצן הורוביץ: אתה אל תגיד לה את מה לייצג.

ניצן הורוביץ: אתה תייצג את מה שאתה רוצה, היא מייצגת את מה שהיא רוצה.

אופיר אקוניס: מסלוואי מייצג אותי בעיריית תל אביב.

שלמה מסלוואי: המסתננים לא יבחרו בך, תזכרי את זה, מיטל.

מיטל להבי: אני לא מדברת על מי יבחר בי.

שלמה מסלוואי: אבל את צריכה לייצג את התושבים, קודם כל.

מיטל להבי: שלמה, עוד לא נתנו לי לסיים את דברי ואני בטוחה שאתה תמצא שאנחנו לא עומדים במקומות רחוקים אחד מהשני.

ניצן הורוביץ: מיטל, אנא סיימי.

מיטל להבי: עיריית תל-אביב-יפו הקצתה לאחרונה 60 מיליון שקלים לשכונות הדרום, כדי לעזור ולשקם בדרום.

מיטל להבי: מה שאני אומרת, ובגלל זה הגענו לפה, חברי מועצה.

מיטל להבי: הבעיה היא בעיה מורכבת, היא דורשת פתרון שהוא פתרון מסובך והוא פתרון מורכב.

מיטל להבי: אין לי ספק שהדבר הראשון שיצליח לפזר אותם יותר טוב ברחבי הארץ ולא להשאיר אותם בדרום תל אביב, במקום המוחלש הזה, זה ברגע שניתן להם עבודה.

יעקב כץ: לשלוח אותם לאילת?

מיטל להבי: ברגע שניתן להם עבודה.

ניצן הורוביץ: תודה, מיטל.

ניצן הורוביץ: חברים, אי אפשר ככה.

ניצן הורוביץ: אני נתתי לכם רשות דיבור, אל תתפרצו.

ניצן הורוביץ: חברת הכנסת מרינה סולודקין.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לכם, אני רואה כאן כמה שקרים שמדינת ישראל מזדקנת ובגלל זה היא חייבת עובדים זרים ומסתננים, וזה לא נכון.

מרינה סולודקין: אנחנו מדינה צעירה עם ילודה גבוהה ובגלל זה אנחנו לא זקוקים לא לעובדים זרים, לא לאחרים, כמו שבאירופה ובמדינות אחרות.

מרינה סולודקין: דבר שני, אני חושבת ואני מאשימה את משרד הפנים ואת משרד התעשייה והמסחר, שכנראה יש להם אינטרס מובהק בתהליכים האלה, להביא את העובדים הזרים ולהתעלם מהמסתננים.

מרינה סולודקין: למה?

מרינה סולודקין: על חשבון מי הם עובדים במדינת ישראל האנשים האלה?

מרינה סולודקין: על חשבון העולים שמגיעים בחוק השבות, בחוק כניסה, וחבל שדב חנין עזב, על חשבון הערבים.

מרינה סולודקין: נשים ערביות מוכנות לעבוד בהרבה תחומים.

מרינה סולודקין: פונים אלי.

מרינה סולודקין: אלי פונים, לא לדב חנין.

מרינה סולודקין: אז לוקחים את מקומות העבודה.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לכם קודם כל לסגור את הגדר.

מרינה סולודקין: דבר שני, אנחנו חייבים להוציא בהסכמה, לא גירוש, בגלל שאנחנו עשינו טעויות.

מרינה סולודקין: אוזלת היד של ממשלת אולמרט ושל ממשלת נתניהו בנושאים האלה, מוכחת.

מרינה סולודקין: אז בגלל זה לשלם.

מרינה סולודקין: איך לשלם?

מרינה סולודקין: לא לקלוט אותם בערים.

מרינה סולודקין: אתמול הגיעו אלי לאשקלון נציגים של תושבים של העיר ואמרו – אין לנו עוד פארקים באשקלון.

מרינה סולודקין: בפארקים אי אפשר לשבת, בגלל שיש אוכלוסייה אחרת, יושבת שם, עוינת, ונשים מפחדות להגיע לשם.

יעקב כץ: זה בכל הפארקים היום, חוץ מיהודה ושומרון.

מרינה סולודקין: אז מה שאני אומרת לכם, אולי אפילו מס על תושבי ישראל, כדי להוציא בהסכמה ולשלם לממשלות שמקבלות ולאנשים שבהסכמה להוציא אותם.

מרינה סולודקין: תודה.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לעבור עכשיו לתת את רשות הדיבור לכמה מנציגי הממשלה והזרועות השונות.

ניצן הורוביץ: נתחיל עם מפקד מחוז תל אביב שנמצא איתנו כאן, ניצב אהרון אקסול, אדוני הממ"ז, בבקשה.

דני דנון: יש אולי נתונים של מעורבות של - - -

ניצן הורוביץ: שנייה, תן לו.

אהרון אקסול: אני ברשות

אהרון אקסול: כם אתייחס לשלוש נקודות.

אהרון אקסול: אני גם לא רוצה להתייחס לנתונים נקודתיים.

אהרון אקסול: אני רק אומר בכותרות שמבחינתנו אנחנו מזהים עלייה בפשיעה בקרב המסתננים בחודשים האחרונים, ביחס לשנת 2011.

אהרון אקסול: העלייה בפשיעה מתבטאת בעשרות אחוזים במספר תחומים אפשריים, גם בעבירות אלימות וגם בעבירות המין.

אהרון אקסול: זה פרמטר אחד ואני מניח שהוא לא מפתיע פה אף אחד מהנוכחים.

אהרון אקסול: הפרמטר השני שאני רוצה לציין אותו פה, זה המתח שהולך וגואה בין תושבי דרום תל אביב לבין המסתננים, שזה מבחינתנו מהווה נקודת סכנה לא פשוטה.

אהרון אקסול: אנחנו גם עדים למספר אירועים, תקיפות לאחרונה, שבהם מעורבים חלק מתושבי דרום תל אביב, בתקיפת מסתננים כאלה ואחרים, ואני אומר – התופעה היא רק בראשיתה, ואנחנו צפויים שאם לא יעשה מעשה, העסק הזה עלול ללכת ולהחמיר, ואנחנו משקיעים די כוחות בסוגיה הזאת.

אהרון אקסול: בסוגית התעסוקה, כפי שחלק פה מהאנשים ציטטו, למיטב ידיעתי ולעניות דעתי, אני פה מנסה כרגע לפרשן את המפכ"ל באמירתו לגבי העסקתם של המסתננים, מכיוון שאין פתרון, מכיוון שאם יש פתרון אז הוא לא מיושם הלכה למעשה נכון לרגע זה.

אהרון אקסול: זאת אומרת, במצב המציאותי של עכשיו, במצב המציאותי כפי שאנחנו מתרגמים אותו כמשטרה, יש עשרות אלפים של מסתננים שנמצאים בדרום תל אביב.

אהרון אקסול: כרגע אין שום פתרון, לפחות ככה אנחנו מבינים את זה, כי הם נמצאים חיים ביום יום שלהם.

יעקב כץ: כשהמתקן יוקם – יהיה פתרון.

אהרון אקסול: אני אומר במצב, אני חוזר ומדגיש, אני לא באתי פה להתנצח עם אף אחד.

אהרון אקסול: אני מדבר ברמה העקרונית.

אהרון אקסול: כרגע מבחינתנו, במצב הנתון העכשווי.

אהרון אקסול: אם מחר יהיה פתרון – על הכיפאק.

אהרון אקסול: אבל מבחינתנו, במצב העכשווי כרגע, אין פתרון ואנחנו גם לא רואים את הפתרון שהוא מיושם הלכה למעשה ויש עשרות אלפים שנמצאים כרגע בדרום תל אביב.

אהרון אקסול: אנחנו סבורים שאי העסקתם, גם לזמן מוקצב, דרך אגב.

אהרון אקסול: העסקתם אני מניח שהמפכ"ל לא התכוון שפה יועסקו עכשיו לטווח ארוך, אלא אפשר לתת להם העסקה לזמן קצוב, עד שיימצא פתרון כזה ואחר, שבו הממשלה תחליט מה עושים איתם.

אהרון אקסול: אני מניח שזאת הייתה הכוונה בגדול, כי חלק פה סברו שמא המפכ"ל חשב שישתקעו פה ויתגוררו פה.

אהרון אקסול: זאת לא הכוונה.

אהרון אקסול: הפתרון צריך להיות ברמה המדינית, ששם נמצא הפתרון.

אהרון אקסול: עד כאן.

שלמה מסלוואי: זמני זה יותר מקבוע, תזכור.

ניצן הורוביץ: אני מבקש לא להפריע לממ"ז.

יעקב כץ: הוא גמר.

יעקב כץ: הוא אמר תודה.

ניצן הורוביץ: סיימת?

יעקב כץ: אני יכול לשאול שאלה, אני חבר כנסת.

ניצן הורוביץ: רק דקה, תמשיך בבקשה.

אהרון אקסול: אני אומר עוד הפעם.

אהרון אקסול: תראו, אנחנו לא באים פה בהיבטים פוליטיים.

אהרון אקסול: האמירה שלנו היא בהיבט הפשיעתי בלבד, בהיבט המעורבות של הפשיעה.

אהרון אקסול: אנחנו לא באים לתת פה פתרונות בהיבט מה המדינה תעשה עם אותם פליטים.

אהרון אקסול: אנחנו סבורים שהאנשים האלה, מכיוון שכמו שאנחנו מכנים אותם, זה פשיעת הישרדות, מכיוון שהאנשים האלה אין להם ביום יום אמצעי קיום כזה או אחר, למיטב הבנתנו אנחנו, שוב פעם.

אהרון אקסול: ולכן אנחנו באים ואומרים, בשלב הזה כרגע, בפתרון הביניים, העסקה כזאת או אחרת בכל מתכונת שפה ימצאו לנכון האנשים הנוגעים בדבר לתת להם, עד שיימצא פתרון כזה ואחר, אנחנו סבורים שזה אכן יקל על המצב עצמו.

אהרון אקסול: תודה.

ניצן הורוביץ: יש לי שאלה אדוני הממ"ז.

ניצן הורוביץ: אנחנו קיימנו בוועדה מספר דיונים לגבי האופן שבו המשטרה, המרחבים השונים, במיוחד יפתח, המחוז, מתמודדים עם הסוגיה הזו, ועלו כמה בעיות.

ניצן הורוביץ: למשל, העדר יכולת תקשור עם האוכלוסייה, קשיי שפה, נושא של תחנות, של סיור.

ניצן הורוביץ: אולי אתה יכול קצת לפרט מבחינת ההיערכות.

אהרון אקסול: כן, אני בהחלט אפרט לכם.

אהרון אקסול: בהתחלה כשהתחנה הזאת הוקמה היא הוקמה עם עשרות תקנים בלבד.

אהרון אקסול: מכיוון שהעסק הלך והתרבה שם, מבחינת המסתננים, אז בהחלטה של המפכ"ל מלפני כחודשיים בערך, אנחנו הולכים להגדיל את התחנה לכמות של כ-150 שוטרים שם, שאכן יש לנו בעיה לא פשוטה.

ניצן הורוביץ: את לוינסקי.

אהרון אקסול: על לוינסקי, אני מדבר על תחנת לוינסקי, שיושבת בתוך המתחם של המסתננים עצמם בתחנה מרכזית.

אהרון אקסול: ואנחנו מבחינתנו, אכן קיימת בעיה בתרגום, או בחקירה שלהם, של אותם אנשים, כי זה מחייב אותנו לחקור את אותם אנשים בשפת האם שלהם ובחלקם הם דוברי טיגרית, שזה לא פשוט למצוא בכלל במדינה דוברי השפה הטיגרית, על מנת לבצע חקירה, ואנחנו מנסים להתמודד עם - - - -

מרינה סולודקין: חלק מהאתיופים מגיעים עם טיגרית.

מרינה סולודקין: אני מכירה ממשרד הקליטה.

אהרון אקסול: אנחנו בכל מקרה מתמודדים מול הבעיה, הבעיה היא לא פשוטה ואנחנו נותנים לה פתרונות כרגע, באמצעים שלנו כמשטרה.

יעקב כץ: אוקי, אני רק רוצה להעיר הערה לכבוד הממ"ז.

יעקב כץ: היום בפועל, כל מסתנן שמחפש עבודה יכול למצוא עבודה.

יעקב כץ: אם הוא מוצא, לא קונסים לא את המעסיק שלו ולא קונסים אותו.

יעקב כץ: בפועל, כל מי שחפץ לעבוד ומוצא עבודה – גם המעסיק שלו יכול לקחת אותו, אני יכול עכשיו לנסוע לתל אביב, לקחת להעמיס על האוטו 10 אנשים, לקחת אותם לעבוד בבנייה, להחזיר אותם בערב, אין להם שום בעיה לעבוד ואין שום בעיה שתמנע ממני, כמעסיק, לעבוד.

יעקב כץ: זה אלף.

יעקב כץ: ב'.

יעקב כץ: ההחלטה של ממשלת ישראל לבנות את המתקנים בדרום הייתה, משום שההנחה הייתה שברגע שיש עבודה בארץ, הם יגיעו אם יש גדר או אין גדר, מלמטה או מלמעלה.

יעקב כץ: משום שמה שהאנשים שואפים, ואני לא מאשים את המסתננים, אני מבין אותם, זה עבודה.

יעקב כץ: וברגע שיש עבודה, הם יגיעו לפה.

יעקב כץ: לכן, מדינת ישראל צריכה היום להשקיע מיליארדים, ולהכניס עשרות קבלנים נוספים כדי להאיץ את בניית המתקנים.

יעקב כץ: את אלה שמגיעים עכשיו, כמו שאמר גלעד, להכניס ל-2,500 - - -

ניצן הורוביץ: אבל כצל'ה, אתה רצית הערה לממ"ז.

ניצן הורוביץ: אתה לא יכול עכשיו להתחיל בנאום חדש.

יעקב כץ: אבל אני רוצה - - -

ניצן הורוביץ: לא, אתה כבר אמרת את הדברים.

יעקב כץ: אני רק רוצה לתת את הפתרון לזה.

ניצן הורוביץ: לא, אבל אמרת את הדברים האלה.

יעקב כץ: לא, כי אכפת לי מתושבי תל אביב.

ניצן הורוביץ: גם לכולם אכפת מתושבי תל אביב.

ניצן הורוביץ: בוא, אל תיקח לי פטרונות על תושבי תל אביב.

יעקב כץ: למה לא?

ניצן הורוביץ: כי גם לי אכפת מתושבי תל אביב.

ניצן הורוביץ: מאה אחוז.

יעקב כץ: מה, תל אביב זה לא עיר בישראל?

ניצן הורוביץ: בסדר גמור, מאה אחוז.

ניצן הורוביץ: הכל מדינת ישראל.

יעקב כץ: 20% מתושבי תל אביב מסתננים.

ניצן הורוביץ: מאה אחוז.

יעקב כץ: לא, אני שואל שאלה.

יעקב כץ: מה זה הדבר הזה?

ניצן הורוביץ: אתה רצית לשאול שאלה את הממ"ז, אז תשאל שאלה את הממ"ז.

יעקב כץ: אז אני אומר שאסור לתת עבודה.

יעקב כץ: צריך לדאוג שיועברו למתקנים פתוחים, יאכלו, ישתו ויקבלו את הכל, רק לא עבודה.

יעקב כץ: זאת טעות גדולה מאד.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: תודה אדוני הממ"ז.

ניצן הורוביץ: עוד שאלה אחת, אם אפשר, לגבי המקרים שהתפרסמו בשבועות האחרונים.

ניצן הורוביץ: אתה יכול להצביע על איזה מגמה בעניין הזה, על איזו שהיא תופעה, או שהיה פה, איך נגיד, צירוף מקרים, כמה מקרים שהתגלו ביחד.

ניצן הורוביץ: אני מדבר איתך על שני מקרי האונס שבהם מדובר וחקירות נוספות.

אהרון אקסול: תראו, אני לא רוצה פה לתת הכללה ולומר שזה הפליטים דווקא, כי בסך הכל ישנם בכלל עבירות מין בכל רחבי הארץ.

אהרון אקסול: אנחנו יכולים רק לומר שבאירועים האלה שהיו לנו, מבחינתנו, זה מקבץ של אירועים שאם נסתכל כרגע בראייה ארצית, זה מקבץ של אירועים שבראייה ארצית הצטברו בשבועיים ימים, וזה יצר מעין איזו תחושת ביטחון בקרב הציבור, לא הכי נוחה.

אהרון אקסול: אני לא יכול לומר פה בוודאות מוחלטת כרגע שזאת התופעה שמאפיינת דווקא את המסתננים ולקבוע בצורה חד משמעית, כי התופעה הזאת קיימת גם, לצערי הרב, בכל הארץ עצמה.

ניצן הורוביץ: תודה אדוני הממ"ז.

ניצן הורוביץ: פיני קבלו, נציג השלטון המקומי, בבקשה.

פיני קבלו: הדיון פה מתקיים על עיריית תל אביב ואני קיבלתי תגובות גם הבוקר בצורה מאד מאד חריפה, על ידי ראש עיריית אילת שבאמת הדיון לא מתקיים, ששם החלה הבעיה, שם המצוקה קשה והוא התבטא ואפילו אמר לי – תשמש בכל מילה שאני אומר בשמי ואני לא אעשה זאת, כי הוא התבטא שם בביטויים מאד מאד קשים למה שקורה שם.

פיני קבלו: וזאת לא בעיה רק של תל אביב.

פיני קבלו: אולי בתל אביב, שם האוכלוסייה יצאה והתקוממה, אבל בבאר שבע ובערד ובאשקלון ובאשדוד, זה הולך ותופס בכל הערים והשלטון המקומי אין לו כלים לחסום את הכניסה שלהם.

פיני קבלו: אין לו גם את הכלים הכספיים להתמודד ביום יום בטיפול בהם.

פיני קבלו: גם ככה היישובים האלה בקושי מצליחים להתקיים מאותם מענקי איזון או הארנונה שהם גובים מהתושבים, והקטסטרופה באותם גנים, כל מה שנעשה שם זה גניבות, זה דברים שאי אפשר לתאר אותם כאן, וצריך פשוט ללכת ולראות מה שקורה שם.

פיני קבלו: לכן המקרה הוא לא רק מקרה של תל אביב.

פיני קבלו: זה הולך וזה תופס את כל מדינת ישראל ואנחנו מבקשים כראשי רשויות, בואו תעצרו את זה.

פיני קבלו: אנחנו אין לנו ברירה, כראשי רשויות, ברגע שזה נופל לתוך השטח של הרשויות, הרשויות פשוט מנסות להקל ולנסות להתמודד עם הבעיה.

פיני קבלו: הם לא יכולים לפתור את הבעיה ובסופו של דבר החלק הגדול של התקציבים מופנים לטובת המצוקות הקשות, אם זה מחלות או כל מיני דברים שמתרחשים.

פיני קבלו: ולכן אין לבוא בטענות לעיריות.

פיני קבלו: העיריות מקבלות את התוצאה של מדיניות הממשלה ואם הממשלה תשנה את המדיניות, העיריות יתאימו את עצמן באותה מידה, ולכן לא לבוא בטענה לא לראש עיר ולא לראש עיר אחר.

פיני קבלו: ראשי הערים משקיעים בזה מאמץ, אבל אין להם כלים משפטיים להתמודד עם התופעה.

פיני קבלו: תודה.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: סיגל רוזן, מוקד סיוע, בבקשה.

סיגל רוזן: אני רוצה לפתוח בהבעת הזדהות עם תושבי השכונות המוחלשות, גם בדרום תל אביב וגם ברחבי הארץ.

סיגל רוזן: אין ספק שמקרב אזרחי ישראל הם הסובלים העיקריים מכך שהגיעו לכאן באמת עשרות אלפי מבקשי מקלט.

סיגל רוזן: אבל זה שיקראו לאותם אנשים מסתננים, לא יהפוך אותם לפחות פליטים, זה לא יהפוך אותם לפחות חוקיים.

סיגל רוזן: האנשים האלה נמצאים פה בידיעתה ובאישורה של מדינת ישראל, גם אם היא לא בודקת את הבקשות שלהם.

סיגל רוזן: אם מדינת ישראל הייתה בודקת את הבקשות של אותם אנשים, הרי שכמו שקורה ברחבי העולם המערבי, רובם המכריע היה מתגלה כפליטים, על פי התנאים המחמירים של האמנה.

סיגל רוזן: אי אפשר לגרש את האנשים האלה.

סיגל רוזן: השר ישי מאד רוצה לגרש אותם, הוא לא עושה את זה פשוט כי הוא לא יכול - - -

מירי רגב: הוא רוצה להחזיר אותם הביתה, הוא לא רוצה לגרש אותם.

מירי רגב: הוא רוצה להחזיר אותם הביתה.

ניצן הורוביץ: רגע, את לא יכולה להיכנס ולהתפרץ.

ניצן הורוביץ: חכי.

מירי רגב: לא, אבל מה זאת אומרת?

ניצן הורוביץ: אבל אני אתן לך זכות דיבור.

ניצן הורוביץ: אי אפשר להיכנס ולהתפרץ ככה.

ניצן הורוביץ: אל תפריעי לה.

ניצן הורוביץ: את לא יכולה לבוא באמצע דיון ולהתחיל להתפרץ.

ניצן הורוביץ: לא ככה.

מירי רגב: למה לא? אני יכולה.

ניצן הורוביץ: כי יש סדר, כי את תקבלי רשות דיבור כשיגיע תורך.

ניצן הורוביץ: אל תפריעי.

סיגל רוזן: סגן שר החוץ שלנו אמר פה, בדיון בוועדה זאת, שאי אפשר להחזיר את האריתריאים למולדתם, בגלל שחייהם יהיו בסכנה אם הם יוחזרו לשם.

סיגל רוזן: אי אפשר לגרש אותם.

סיגל רוזן: 33,000 מהאנשים הגיעו לכאן הם מאריתריאה.

סיגל רוזן: כעת לא ניתן לגרש אותם.

סיגל רוזן: אם וכאשר ישתנה שם השלטון, זה יהיה אפשרי.

סיגל רוזן: כרגע זה בלתי אפשרי.

מרינה סולודקין: יש לנו גבול עם אריתריאה?

מרינה סולודקין: אולי אני לא מכירה את המפה כמו שצריך.

ניצן הורוביץ: לא להפריע.

ניצן הורוביץ: חברים, תכבדו פה את זכות הדיבור של חבריכם.

סיגל רוזן: מדינות אחרות מגרשות אותם לאריתריאה, וזאת הסיבה שהם ממשיכים ומגיעים עד אלינו.

סיגל רוזן: ועכשיו נשאלת השאלה, האם אנחנו רוצים גם להרעיב אותם, רק כדי שלא יהיה פה פול פקטור, רק כדי שלא יגיעו נוספים.

סיגל רוזן: חשוב להבין שהמשמעות של אי מתן אפשרות תעסוקה, זה לגרום לאנשי המשטרה, שגם ככה כל כך קשה להם להתמודד עם האוכלוסייה הזאת, לאלץ להתמודד עם בעיות הרבה יותר קשות.

סיגל רוזן: אם ניתן להם עבודה, זה לא מה שיהווה פול פקטור.

סיגל רוזן: צריך להבין, כדי שהם יפסיקו לבוא לפה אנחנו צריכים להתנהג אליהם יותר גרוע ממה מתנהגים אליהם במצרים, בסודן, באריתריאה.

סיגל רוזן: אנחנו צריכים לירות בהם למוות על הגבול, אנחנו צריכים לענות אותם במרתפים חשוכים.

יעקב כץ: מה עם העיר שמקימים בדרום?

ניצן הורוביץ: סליחה, היא הפריעה לך?

ניצן הורוביץ: אז למה אתה מפריע לה?

יעקב כץ: אבל היא צריכה להיות ישרה.

יעקב כץ: ישרה.

ניצן הורוביץ: אל תעזור לה.

ניצן הורוביץ: אני בטוח שהיא תסתדר גם בלעדייך.

יעקב כץ: יאכילו, ישקו, יתנו להם.

יעקב כץ: את יודעת שזה מה שמתכננים לעשות, למה את לא אומרת את זה?

סיגל רוזן: העיר הזאת שעלות החזקתה השנתית - - -

יעקב כץ: להרעיב אותם.

סיגל רוזן: העיר הזאת שעלות החזקתה השנתית תהיה למעלה ממיליארד שקלים, תוכל - - -

יעקב כץ: אני מוכן לשלם 2 מיליארד.

ניצן הורוביץ: אל תפריע.

ניצן הורוביץ: אל תפריע.

סיגל רוזן: תוכל להכיל על פי התכנית - - -

ניצן הורוביץ: אל תפריע.

ניצן הורוביץ: זה לא חברי להפריע.

ניצן הורוביץ: היא לא הפריע הלך.

יעקב כץ: אבל היא לא אומרת אמת.

ניצן הורוביץ: אל תעזור לה ואל תחלק פה ציונים.

סיגל רוזן: על פי החלטת הממשלה אמורים להיבנות 12,400 מקומות.

סיגל רוזן: עלות האחזקה השנתית שלהם הולכת להיות למעלה ממיליארד שקלים ולא יהיה שם מקום לכל אותם אנשים שנמצאים פה.

יעקב כץ: נגדיל אותה.

ניצן הורוביץ: די עם זה.

ניצן הורוביץ: תן לה לסיים משפט.

סיגל רוזן: לאנשים שנמצאים פה, אין לנו ברירה, כל עוד הם נמצאים פה ולא ניתן לגרש אותם, צריך לתת להם לעבוד כדי שאנשים שעומדים פה, לא יצטרכו לעבוד כל כך קשה.

יעקב כץ: ושכל אפריקה תגיע לפה.

ניצן הורוביץ: מספיק עם זה.

סיגל רוזן: כיום אחוזי הפשיעה בקרב מבקשי המקלט עדיין נמוכים יחסית לאוכלוסייה הישראלית.

סיגל רוזן: אבל הם ילכו ויעלו אם לא יאפשרו להם לעבוד.

סיגל רוזן: אז בבקשה, כל עוד הם כאן, למען תושבי השכונות העניות, למען תושבי דרום תל אביב, צריך לאפשר להם לעבוד, שלא יגורו 20 איש בחדר קטן, שיוכלו לשכור - - -

מזל אשכנזי: שלא תדבר בשמנו.

סיגל רוזן: שיוכלו לשכור דירות יותר מרווחות ולא לגור בצפיפות כל כך קשה, שכל כך מקשה עליהם.

יעקב כץ: ברמת אביב.

ניצן הורוביץ: משפט סיכום.

סיגל רוזן: אני מאד מודה לכם.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

מזל אשכנזי: שמי מזל אשכנזי ואני תושבת דרום תל אביב.

מזל אשכנזי: אתם שוכחים דבר אחד.

מזל אשכנזי: כל מסתנן או מהגר עבודה שהוא גוזל עבודה, הוא גוזל של העשירון התחתון, של ערביי ישראל, של האתיופים.

מזל אשכנזי: אם מסתנן לא יגנוב, אז השני יגנוב, ואני מעדיפה מסתנן רעב מאשר בן משפחה שלי שהוא רעב.

מזל אשכנזי: הם לא יכולים לעבוד במשק בית, כי הם לא יכולים להתחרות איתם.

מזל אשכנזי: הם לא יכולים לעבוד בבניין כי הם לא יכולים להתחרות איתם.

מזל אשכנזי: לא בניקיון, כי הם לא יכולים להתחרות עם השכר הנמוך וחוסר התנאים שהם מקבלים.

מזל אשכנזי: הם לא יכולים.

מזל אשכנזי: שיעבירו את הכל לצפון תל אביב.

מזל אשכנזי: קו לעובד נמצא בדרום תל אביב, מסילה – בדרום תל אביב, ארגוני הסיוע – בדרום תל אביב.

מזל אשכנזי: מרק לוינסקי – בדרום תל אביב.

מזל אשכנזי: איפה שוסטר?

יגאל שתיים: איפה שהבעיה.

מזל אשכנזי: לא, אתם מייצרים את הבעיה.

מזל אשכנזי: הבעיה, מי שמייצר אותה, מי שגורם לה - - -

סיגל רוזן: ממשלת ישראל מייצרת בעיות.

מזל אשכנזי: לא, ממשלת ישראל - - -

ניצן הורוביץ: סליחה, אל תפריעי.

מזל אשכנזי: אני לא הפרעתי לך.

סיגל רוזן: סליחה.

מזל אשכנזי: אז זהו, זה מה שאני אומרת.

מזל אשכנזי: אתם דואגים להם, בסדר גמור, הם בני אדם, צריכים לדאוג להם.

מזל אשכנזי: לא על חשבוננו.

מזל אשכנזי: הם לא לוקחים את העבודה לא של ההייטק, לא רואי חשבון, לא עורכי דין, של העשירון התחתון.

מזל אשכנזי: והעשירון התחתון, אם חד-הורית שמקבלת קצבת הבטחה ועובדת פעמיים במשק בית, גם את זה אין לה.

מזל אשכנזי: אז היא תהיה עוד יותר ובעלה ילך לגנוב, ומה את מעדיפה?

מזל אשכנזי: שהמסתנן יגנוב או שהיא תגנוב?

סיגל רוזן: אפשר להפסיק להביא מהגרי עבודה.

מזל אשכנזי: כן, אפשר, נכון, לסגור את הגבול ולשים אותם במחנה מעצר, כמו שהוא אומר.

מזל אשכנזי: מחנה מעצר, מחנה פליטים או מחנה מסתננים.

מזל אשכנזי: הם פולשים.

מזל אשכנזי: הם פולשים.

יגאל שתיים: זה כלא.

ניצן הורוביץ: זה לא דו שיח פה.

מזל אשכנזי: הם פולשים.

מזל אשכנזי: זה התחושות שלי מהבטן, כי אני רואה נשים חד-הוריות שהן קיבלו קצבה זעומה של 1,000 ומשהו שקלים מהמדינה, פעמיים-שלוש בשבוע עבדו במשק בית, היום גם את זה אין להן.

מזל אשכנזי: ובעלה עבד פעם בשיפוצים, פעם בצבע, פעם בזה, גם את זה אין להם.

מזל אשכנזי: גם את זה אתם רוצים לגזול מהם?

מזל אשכנזי: אני לא אומרת להרעיב אותם, לא להתעלל בהם, יש את הפתרון של מחנה הפליטים, מחנה המסתננים.

יעקב כץ: להאכיל אותם 3 ארוחות ביום במיליארד שקלים, ב-10 מיליארד שקלים זה שווה.

ניצן הורוביץ: אתה כל הזמן מפריע.

מזל אשכנזי: החינוך לתושבי השכונה, 25% מתושבי השכונה רק - - -

יעקב כץ: אכפת לה מהכסף של מדינת ישראל?

ניצן הורוביץ: אתה כל הזמן מפריע, לכולם אתה מפריע.

מזל אשכנזי: סליחה, 25% מתושבי השכונה זכאי בגרות.

מזל אשכנזי: ברוגוזין 75%.

מזל אשכנזי: הילדים שלנו לא פחות מטומטמים ולא פחות חכמים מהם.

מזל אשכנזי: פשוט, כשיש כיתה עם 40 ילדים, כשהמורה צריכה לדבר בשבע שפות, איך אפשר ללמוד?

מזל אשכנזי: איך אפשר להגיע?

מזל אשכנזי: הם מגיעים לחטיבת ביניים, הם לא יודעים כלום.

מזל אשכנזי: הרמה שונה לחלוטין, לחלוטין.

מזל אשכנזי: זה שני עולמות שונים – דרום תל אביב וצפון תל אביב והאינטגרציה היא לא הפוכה.

מזל אשכנזי: לא מביאים אותם מהצפון לתל אביב ללימודים, לוקחים מהדרום לשם.

מזל אשכנזי: ומה קורה?

מזל אשכנזי: או שהם נושרים, אין להם בגרויות.

מזל אשכנזי: 25% זה כלום, זה פחות מערביי ישראל, הם 45%.

מזל אשכנזי: אז צריך לתת את הדעת.

מזל אשכנזי: אתם רוצים אותם, הם נכנסו לכאן, לא רציתם לירות בהם בגבול, תטפלו בהם כמו שצריך.

מזל אשכנזי: תנו להם חינוך כמו שצריך, בריאות כמו שצריך.

מזל אשכנזי: ואני יודעת אישית על כמה אנשים שנחשפו לשחפת מאז שהם כאן ואני אחת מהם גם כן.

מזל אשכנזי: אז מה יש לכם להגיד על זה?

יעקב כץ: את נדבקת בשחפת?

ניצן הורוביץ: את חולת שחפת?

מזל אשכנזי: לא, אני נחשפתי.

מזל אשכנזי: קיבלתי אנטיביוטיקה במשך שנה, זה לא נעים.

מזל אשכנזי: לא נעים להיות כמו סמרטוט במשך שנה שלמה.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: חברת הכנסת מירי רגב.

מירי רגב: תודה רבה.

מירי רגב: קודם כל אני שומעת את מה שאומרת כאן מזל, ואני פשוט המומה ממה שקורה פה.

מירי רגב: אני לא מבינה, אני פשוט לא מבינה מה קורה בוועדה הזאת ומה קורה במדינה.

ניצן הורוביץ: לא היית פה.

מירי רגב: לא, לא, הייתי פה בכמה ועדות ואני פשוט המומה לא בגלל שאני לא מבינה, בגלל שאני מבינה מאד את מה שאומרים פה ואני אומרת דבר כזה.

מירי רגב: תראו, לפני מספר חודשים נסעתי עם מסלוואי לדרום תל אביב ועשינו סיור בדרום ברחוב - - -

דני דנון: יחד עם דני דנון או בנפרד?

מירי רגב: לא, לא, בנפרד.

שלמה מסלוואי: זה סיור אחר.

מירי רגב: ברחוב נווה שאנן, הרחוב שקנינו שם נעלים, כשהיינו ילדים קטנים.

מירי רגב: נסענו לבקר ברחוב, לראות איך הוא נראה.

מירי רגב: ובמקרה, גנבו, אחד מאותם מסתנני עבודה, גנבו מאחת החנויות את הבובה שיש עליה את החליפה והתקשרנו למשטרה, לראות קודם כל כמה זמן המשטרה מגיעה.

מירי רגב: מאד מהר המשטרה מגיעה.

מירי רגב: 5, 10, 15 שעה, 20 דקות.

מירי רגב: חצי שעה.

מירי רגב: 45 דקות המשטרה הגיעה.

מירי רגב: על זה היו גם מלא שאילתות לשר, אבל זה לא משנה.

מירי רגב: אבל החוצפה היא, שעמד שם סודני וצילם אותי ואמר - אותך לארגוני זכויות אדם.

מירי רגב: זה פשוט לא יאומן.

מירי רגב: או שאנחנו מטומטמים או שאני לא יודעת מה אנחנו.

מירי רגב: אבל קודם כל עניי עירך קודמים.

מירי רגב: ב', אין מדינה בעולם שמתנהגת כמוש אנחנו מתנהגים.

מיכאל בן-ארי: זה עניי עירם כנראה.

מירי רגב: סליחה רגע.

מירי רגב: אני אומרת שוב, שאף אחד, כולל אתם, לא תלמדו אותי מה זה לטפל בפליטים.

מירי רגב: כולנו אנשי שלום, אבל בין פליטים לבין רוב האנשים שמסתננים, מחפשי עבודה, שלוקחים את העבודה לאימהות החד הוריות, לחיילים המשוחררים, לאנשים בתחתית החברה, אני לא צריכה את הסודנים פה.

מירי רגב: חד משמעית, אני רוצה שיחזרו למקום, אני לא מגרשת אותם, מחזירה אותם למקום שממנו הם באו.

מירי רגב: אני לא אירה בהם.

מירי רגב: אני לא אירה בהם, חס וחלילה.

מירי רגב: אבל אני אחזיר אותם למקום שממנו הם באו ואני לא אאפשר להם להיות רק בדרום תל אביב.

מירי רגב: אותם פליטים יהיו בצפון תל אביב, ברמת אביב, בקיסריה, בכל המקומות שכולם מדברים יפה, והם יקלטו את הפליטים, כולם.

מירי רגב: לא רק דרום תל אביב.

מיכאל בן-ארי: לשרה נתניהו יש מקום בבית.

מירי רגב: לא רק ערד ולא רק אילת, ששם בכלל, מול ראש העיר יתמודד עוד מעט סודני.

מיכאל בן-ארי: אשתו של ראש הממשלה שלך.

מירי רגב: אני אומרת חד משמעית, את הפליטים יקבלו בכל מקום.

מירי רגב: אתם תעבירו את המשרדים שלכם לצפון תל אביב.

מירי רגב: תעבירו את מסילה לצפון תל אביב ולקיסריה, לא בדרום תל אביב, שהם המקומות החלשים שלנו.

מירי רגב: שימו אותם שם.

יגאל שתיים: עם הפליטים או בלי הפליטים?

מירי רגב: בלי הפליטים, יחד אתכם.

מירי רגב: עם הפליטים, יחד אתכם ויחד עם הפליטים.

מירי רגב: רק את המסתננים תחזירו בחזרה למקום מוצאם.

מירי רגב: ואני אומרת את זה פה, אני חושבת שמה שאמר השר אלי ישי הוא צודק במאה אחוז.

מירי רגב: צריך קודם כל את כל אותם אנשים שפושעים ואונסים - - -

ניצן הורוביץ: יש לכם קואליציה גדולה, אתם - - -

מירי רגב: אנחנו נדאג לזה, תאמין לי שאנחנו נדאג לזה.

מיכאל בן-ארי: לא עושים כלום, הם רק מדברים, היא לא מתביישת.

מיכאל בן-ארי: את יש לך ראש ממשלה, שיעשה משהו.

מיכאל בן-ארי: אתם יש לכם רשות לדבר?

מיכאל בן-ארי: האם יש לכם רשות לעשות, לא לדבר.

מירי רגב: אני אומרת חדש משמעית מה שצריך לעשות זה להחזיר אותם חזרה לארץ מוצאם, נקודה.

מיכאל בן-ארי: מירי, אתם צריכים לעשות, לא לדבר.

מיכאל בן-ארי: אני אדבר ואתם תעשו.

ניצן הורוביץ: תן לה לסיים.

מירי רגב: בן ארי, קודם כל כל הכבוד לך שאתה עושה, אבל בינתיים אתה באופוזיציה והוא באופוזיציה ואנחנו נמשיך להיות בקואליציה ואנחנו נעשה.

יעקב כץ: נו, אז תעשי.

מיכאל בן-ארי: אז קדימה.

מירי רגב: ואנחנו נעשה את הכל כדי שלא ייכנסו לפה יותר, וב' כדי שיחזירו אותם בחזרה לארץ מוצאם ויפזרו את אותם פליטים, שאנחנו צריכים לדאוג להם, בכל מקום בארץ הזאת ולא רק במקומות החלשים.

מיכאל בן-ארי: איזה פליטים?

מיכאל בן-ארי: איזה פליטים?

מיכאל בן-ארי: אין פה אף פליט, איזה פליטים?

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

ניצן הורוביץ: אני רשמתי אותך בן ארי, עוד מעט.

מירי רגב: רק מעטים הפליטים.

מירי רגב: את הפליטים לקלוט ואת כל המסתננים להחזיר לארצות מוצאם.

מירי רגב: צריך להפסיק להגיד גירוש.

סיגל רוזן: בשביל זה צריך לבדוק בקשות.

מיכאל בן-ארי: אין שום בקשות, עברו דרך ארץ זרה, אין שום בקשה.

מיכאל בן-ארי: עשרות אלפים.

ניצן הורוביץ: רגע, לא לדבר.

ניצן הורוביץ: סליחה.

מירי רגב: את יכולה להיכנס לארצות הברית?

מירי רגב: את יכולה להיכנס ככה לצרפת?

מירי רגב: ממש לא.

יעקב כץ: ממצרים הם יגישו בקשות.

ניצן הורוביץ: בן ארי אני רשמתי אותך, אני מיד אתן לך זכות דיבור.

ניצן הורוביץ: נרשם שלמה מסלוואי, חבר מועצת תל אביב.

שלמה מסלוואי: קשני דאג לי, כל הכבוד.

דוד קשני: אמרתי לך לבוא.

ניצן הורוביץ: אני דאגתי לך מסלוואי.

שלמה מסלוואי: הוא רמז לי, כאילו אני עכשיו חייב לו.

שלמה מסלוואי: טוב, זה דיון שלישי שאני נמצא פה, ולצערי ממשיכים לדבר.

שלמה מסלוואי: אני גם לא רואה את הפתרונות באופק, אבל המצב כפי שאמר הממ"ז, מחמיר ביותר.

שלמה מסלוואי: אני חושש מההתלקחות הקרובה שהולכת להיות בתוך השכונות.

שלמה מסלוואי: ההתלקחות בין המסתננים לבין התושבים.

שלמה מסלוואי: כל יום שעובר הוא לא לטובתנו, ואל תשכחו שכל יום כזה נכנסים עוד עשרות מסתננים.

שלמה מסלוואי: אנחנו מרגישים פליטים בתוך השכונות שלנו.

שלמה מסלוואי: מדברים על 70,000 מסתננים, מדברים עוד על עשרות אלפי עובדים זרים, וכל זה מתבצע בתוך שכונות דרום תל אביב, שכונות מוחלשות שגם כך - - -

מירי רגב: לא רק דרום תל אביב, גם באילת, גם בערד.

שלמה מסלוואי: רגע, שנייה, אני תיכף ארחיב בעניין.

שלמה מסלוואי: אני עכשיו מייצג לפחות את האזור שלי.

שלמה מסלוואי: מה שקרה, ממשלת ישראל, אני רוצה להזכיר לכם, לפני שנה כבר הייתה החלטה שייבנה המתקן שהייה הזה, ולא קרה עם זה כלום.

שלמה מסלוואי: הייתה החלטה נוספת לסיים את הגדר, שגם זה לא בדיוק מתבצע.

שלמה מסלוואי: זה כנראה ייקח עוד כמה חודשים, שעד אז ייכנסו עוד עשרות אלפי מסתננים.

שלמה מסלוואי: דיברו גם על החזרה חמה, שגם זה לא מתבצע.

שלמה מסלוואי: היום אנחנו נמצאים בעידן כזה שהמפכ"ל מגיע לאזור שלנו והמפכ"ל נותן עצות מה צריך לעשות לטובת המסתננים.

שלמה מסלוואי: הוא בכלל מדבר על תחום שלא קשור אליו.

שלמה מסלוואי: במקום שהוא ידאג לביטחון התושבים, אז הוא מנסה למצוא פתרונות של איך מסדרים להם עבודה, למסתננים.

שלמה מסלוואי: מצד שני, מגיע השר לביטחון פנים, שהוא בא ואומר – אין בעיה, אין דאגה, אפשר לטייל בצורה חופשית.

שלמה מסלוואי: הוא מציע לנו את זה.

שלמה מסלוואי: ומצד שני הוא בא בטענות נגד שר הפנים.

שלמה מסלוואי: כל אחד נותן עצות זה לזה ופתרונות אין.

שלמה מסלוואי: אני שוב פעם מזהיר מהמצב שהולך להיות.

שלמה מסלוואי: אני לא רוצה לתת דוגמאות כי יש למכביר דוגמאות כאלה, אבל אני חושב שיש פתרון ואפשר לפתור אותו כבר בשבועות הקרובים.

שלמה מסלוואי: הדבר הראשון שצריך לעשות זה לסגור את הגדר, עכשיו, שבוע הבא.

שלמה מסלוואי: לשים גדר תלתלית לאורך כל הדרך, לשים גדודים של צבא, שאף אחד לא נכנס.

שלמה מסלוואי: אין יוצא ואין נכנס.

שלמה מסלוואי: זה דבר ראשון.

שלמה מסלוואי: דבר שני, במקום מתקן שהייה שלא נותן פתרון ל-70,000 מסתננים, לא.

שלמה מסלוואי: זה 10,000 איש.

שלמה מסלוואי: לקחת את המסתננים שהם גם ככה נכנסו כמובן בצורה לא חוקית, ולהכניס אותם, לבנות להם, כמו שגידמאק בנה באשקלון, עיר אוהלים, כמו שמדינת ישראל בנתה בטורקיה מבנים טרומיים ברעש האדמה לטורקים וכולם היו שם.

שלמה מסלוואי: הם לא הגיעו לא לאיסטנבול ולא לאנקרה.

שלמה מסלוואי: פה הם מגיעים אלינו לתל אביב.

שלמה מסלוואי: אז אפשר עיר אוהלים, אוכל, שתייה, לינה, הכל לדאוג להם, לבדוק את המעמד שלהם – מי שפליט כן לסייע לו, מי שלא – לדאוג להחזיר אותו הביתה, לתת את ה-1,000 יורו שמדברים על זה כל הזמן, וזה גם בדיחה אחת גדולה 1,000 יורו.

שלמה מסלוואי: הם עושים את זה בחודש.

ניצן הורוביץ: שלמה, משפט סיכום.

שלמה מסלוואי: הם עושים את זה בחודש, הם לא צריכים את ה-1,000 יורו.

שלמה מסלוואי: לסיכום, אנחנו הולכים לעשות הפגנה.

שלמה מסלוואי: זה לא רק דרום תל אביב, כל הארץ.

שלמה מסלוואי: אילת, אשקלון, אשדוד, בני ברק - - -

מירי רגב: ערד.

שלמה מסלוואי: ערד לא בדיוק מצטרפים.

שלמה מסלוואי: דרום תל אביב, ב-23 במאי בשעה 19:00.

שלמה מסלוואי: זה לא דרום תלן אביב, זה כל הארץ.

שלמה מסלוואי: אנחנו פה הולכים לאבד את המדינה, אז אני כמובן מזמין את כולם ולא חשוב איזה מפלגות ולא חשוב איזה צבע.

שלמה מסלוואי: כולם מוזמנים בכדי להציל את מדינת ישראל.

שלמה מסלוואי: תודה רבה.

ניצן הורוביץ: תודה שלמה.

ניצן הורוביץ: יוסי אדלשטיין, מנהל אגף זרים ממשרד הפנים, רשות האוכלוסין.

יולי יואל אדלשטיין: אני ברשותך, יושב הראש, רוצה להתייחס לשני דברים בתוך כל מה שנאמר כאן.

יולי יואל אדלשטיין: דבר ראשון, אני מסתייג הסתייגות מלאה מכל האמירות שאם בודקים אותם או לא בודקים אותם.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא ה-ISSUE, רבותי.

יולי יואל אדלשטיין: ומין שמבין את אמנת הפליטים ואת הכללים, יודע שאנחנו לא מדינת ההגנה הראשונה - - -

סיגל רוזן: זה לא משנה.

יולי יואל אדלשטיין: וכל מסתנן שהגיע למדינת ישראל, עבר בדרך מדינה אחת או שתיים לפחות.

יולי יואל אדלשטיין: וגם אם באריתריאה, בהנחת היסוד שבאריתריאה נשקפה סכנה לחייו, אין בהיבט הפוליטי, או הן בהיבט הכלכלי - - -

ניצן הורוביץ: אולי תסביר פה את העניין, כי אנחנו בקודים של הוועדה מבינים את העניין, אבל תסביר פה מבחינת הדין הבינלאומי למה התכוונת.

סיגל רוזן: ראוי שנציגת האו"ם תבהיר את זה.

מיכאל בן-ארי: עמדת האו"ם היא נציגת האויב מבחינתנו, גברת.

מיכאל בן-ארי: האו"ם תמיד נגדנו באופן שיטתי נגד מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: וגם כאן, נציגת האו"ם היא נציגת אויב, חד משמעית.

ניצן הורוביץ: בן ארי, מספיק נו.

ניצן הורוביץ: אני ביקשתי פשוט שתבהיר פה, כי וותיקי פה יודעים למה התייחסת, אבל - - -

יולי יואל אדלשטיין: אני אבהיר אדוני, ברשותך.

יולי יואל אדלשטיין: גם אם אנחנו ניקח נתין מאריתריאה, שיכול להיות שנשקפת לו סכנה לחייו במדינתנו בגלל רדיפה פוליטית, דתית או כל מה שאפשר להגדיר, ברגע שהוא יצא מאריתריאה הסכנה לחייו חלפה.

יולי יואל אדלשטיין: היא חלפה.

יולי יואל אדלשטיין: מרגע זה שהוא יצא והסכנה לחייו חלפה – כל מה שנשאר לו זה לחפש איפה הכי טוב לו לחיות.

יולי יואל אדלשטיין: ולצערנו ולדאבוננו, מדינת ישראל היא המדינה הדמוקרטית היחידה בעולם שיש לה גבול יבשתי עם אפריקה - - -

מירי רגב: יש פה הרבה אנשים שדואגים להם.

יולי יואל אדלשטיין: ומדינות אירופה הולכות מה שנקרא בשנים האחרונות ומסתגרות, ולא נותנות להגירה להגיע אליהן ואז מגיעים לפה.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, רבותי, הטענה הזאת שמועלית מדי פעם – צריך לבדוק אותם ולתשאל אותם – אנחנו מתשאלים אותם ואני חושב שאדוני גם ראה.

יולי יואל אדלשטיין: הם מגיעים לפה, אומרים בריש גלי – באנו לפה לעבוד.

יולי יואל אדלשטיין: זה מה שנקרא במהות.

מירי רגב: את האמת שיגידו פה.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן אני מסתייג מהאמירות שמועלות פה מדי פעם לגבי הנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: דבר נוסף, אני חושב שהאמירה של מפכ"ל המשטרה לא הייתה במקום, ואני חושב שהמפכ"ל צריך לטפל בענייניו ולא להמליץ המלצות בתחומים שהוא לא בקיא בהם.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להבהיר פה לכולם, רבותי, חוץ מה-60,000 מסתננים, יש פה עוד איזה 120,000 – 130,000 שוהים בלתי חוקים אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: אז אולי ניתן גם להם עבודה?

יולי יואל אדלשטיין: מה ההבדל בין שוהה בלתי חוקי כזה או אחר?

יולי יואל אדלשטיין: בגלל שהוא הסתנן צריך לתת לו עבודה או לא?

יולי יואל אדלשטיין: לכן רבותי, אנחנו צריכים מה שנקרא להתמקד בפעילות בצורה עניינית.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה החליטה החלטות להקים את הגדר, להקים את המתקן, ואנחנו מקווים שעד נובמבר גם הגדר וגם המתקן יהיו.

מירי רגב: אין זמן.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, אני גם כן מסכים איתך.

מירי רגב: צריך ללחוץ על זה, אנחנו יודעים לעשות דברים מהיום להיום במדינה הזאת.

מירי רגב: אפשר להגיד את זה ולשים שם את כל הקבלנים שחסר להם כסף בדרום לעבוד, לשים את כל הקבלנים ואת כל הטרקטורים ואת כל מה שאפשר, כדי לזרז את הגדר.

מירי רגב: אפשר לעשות את זה.

מיכאל בן-ארי: הגדר לא תפתור את הבעיה.

מירי רגב: לא משנה, אבל בשלב הראשון שיהיו שם גדר וגדודי מילואים, שלא יאפשרו להם בכלל להיכנס פנימה.

ניצן הורוביץ: מספיק.

ניצן הורוביץ: הערת הערה, ההערה נשמעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חוזר ואומר, המניע שכל המסתננים מגיעים למדינת ישראל הוא מניע כלכלי נטו רבותי.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו צריכים לקטוע את המניע הכלכלי הזה.

יולי יואל אדלשטיין: לא לאפשר את ההעסקה שלהם במדינת ישראל, ודרך זה, דרך הגדר, דרך המתקן ומניעת העבודה שלהם במדינת ישראל – זה יצמצם את גלי ההסתננות למדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: במקביל אנחנו צריכים לפעול ולהוציא מהארץ את כל מי שהוא בר הרחקה, כמו נתיני חוף השנהב שההגנה שלהם הסתיימה כבר מזמן, והם צריכים לחזור למדינתם.

יולי יואל אדלשטיין: נתיני דרום סודן - - -

מיכאל בן-ארי: מה זה צריכים?

מיכאל בן-ארי: למה אתם לא עושים?

יולי יואל אדלשטיין: כי יש עתירות כאלה ואחרות שמונעות מאיתנו כרגע להוציא אותם ממדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: כנ"ל לגבי נתיני דרום סודן, שממשלת דרום סודן רוצה שנתינה יחזרו אליה ויעזרו בהקמת המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפעל בתום העתירה שעומדת ותלויה כרגע בבית המשפט, נפעל גם לטפל באוכלוסייה הזו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לך אדוני.

ניצן הורוביץ: רציתי רק לשאול - - -

מירי רגב: השאלה מה אתה עושה כרגע כדי לזרז את התהליכים.

מירי רגב: יכול להיות שיש לך אחריות, בשונה מחלק מהאנשים, בדיוק מה שאמרת על המפכ"ל – שלא ייעץ בדברים שהוא לא צריך לייעץ.

ניצן הורוביץ: מירי, אי אפשר עם ההתפרצויות האלה, סליחה.

מיכאל בן-ארי: לוח זמנים יש רק להרוס את גבעת האולפנה.

ניצן הורוביץ: חברים, לא להתפרץ.

מירי רגב: שידאג המפכ"ל שלא יהיה אונס, ואתה תדאג - - -

מיכאל בן-ארי: לגרש את הפושעים האלה.

ניצן הורוביץ: בן ארי - - -

מירי רגב: זה מה שצריך לעשות.

מיכאל בן-ארי: רק לגבעת האולפנה יש לוח זמנים.

ניצן הורוביץ: בן ארי, אני אתן לך תיכף רשות דיבור, את כבר קיבלת, אני מבקש לא להתפרץ.

ניצן הורוביץ: יוסי, יש לי רק שאלה אחת, אפילו לפי שיטתכם, מתקן השהייה עוד לא קיים.

ניצן הורוביץ: יש את אותה הגנה זמנית שאנחנו מודעים לה.

ניצן הורוביץ: מה ההיגיון למנוע מאותם אנשים, לשיטתכם, להיכנס לתעסוקות על חשבון חלק מהעובדים הזרים שמגיעים כל שנה, במה שנקרא – בהיתרים.

ניצן הורוביץ: למשל בחקלאות.

ניצן הורוביץ: אם מדינת ישראל מביאה כל שנה אלפים של תאילנדים או סרילנקים לכל מיני עבודות כאלה, ואתה פה נמצא עם אוכלוסייה שאתה לא יכול להרחיק אותה, אפילו לדבריך, וגם אין לך מתקן שהייה שאתה יכול לשים אותם שם.

ניצן הורוביץ: אז לפחות, כדי למנוע את אותה פשיעה, כפי שאמר המפכ"ל, אני דווקא רואה היגיון רב בהפניית האנשים האלה לתעסוקות, על חשבון חלק מהעובדים הזרים שמדינת ישראל מביאה על ויזה.

ניצן הורוביץ: ואז אתה יכול לפתור שתי בעיות – אתה מוריד את הלחץ משכונות מסוימות שבהן הם מתרכזים, ודבר שני אתה מאפשר להם להתקיים ואז הם לא צריכים לגנוב בשביל אוכל.

ניצן הורוביץ: אני מבקש את התייחסותך לעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה הזאת עלתה כבר אני חושב בדיון קודם אצלך והבעתי את דעתי ואני מביע את זה עוד פעם.

ניצן הורוביץ: נכון, והביעה רק מחמירה.

יולי יואל אדלשטיין: מדינת ישראל מביאה לפה עובדים חוקיים, בהיתר, לתחומים שהמדינה אישרה את ההעסקה בהם.

יולי יואל אדלשטיין: לא יעלה על הדעת שכל מסתנן שמגיע לפה באופן בלתי חוקי, יקבל פה אישור עבודה.

יולי יואל אדלשטיין: זה פשוט מאד, אם אנחנו היום לדוגמא, אני היום, ב-21 בחודש מאי כמדומני, עומד כבר על 8,000 מסתננים בשנת 2012.

יולי יואל אדלשטיין: אם זה יהיה המסר, שכל מי שמגיע לפה באופן בלתי חוקי מקבל אשרת עבודה, אנחנו נוצף פה בעשרות אלפים של מסתננים מדי חודש.

יולי יואל אדלשטיין: מעבר לזה כמו שאמרתי, ישנם פה שוהים בלתי חוקיים רבים במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: לא יעלה על הדעת שכל שוהה בלתי חוקי פה יקבל אשרת עבודה, בשביל לפתור את העניין הזה.

מיכאל בן-ארי: כמו עבריין.

מיכאל בן-ארי: יוצא חוטא נשכר.

יולי יואל אדלשטיין: מחר ... ...

יולי יואל אדלשטיין: שהסיני גונב, אז בוא ניתן לו אשרת עבודה.

אופיר אקוניס: סליחה אדוני, אתה חולק על עמדת המפכ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: אני חולק על עמדת המפכ"ל ואמרתי את זה בצורה מפורשת.

ניצן הורוביץ: הוא אמר כבר.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי את זה בצורה מפורשת.

ניצן הורוביץ: אבל מה ההיגיון, אז תסביר לי.

ניצן הורוביץ: אני הולך לפי שיטתך, אז למה ממשיכים להביא את העשרות אלפים האלה כל שנה?

יולי יואל אדלשטיין: זה לא שייך אחד לשני אמרתי.

ניצן הורוביץ: זה כן שייך.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא שייך אחד לשני.

יולי יואל אדלשטיין: כל מי ששוהה פה באופן בלתי חוקי - - -

ניצן הורוביץ: זה נראה לך הגיוני?

יולי יואל אדלשטיין: זה נראה לי הגיוני בהחלט שמי שייכנס למדינת ישראל, ייכנס כדין, ברישיון, באשרה.

מירי רגב: אשרה, בפיקוח, שאנחנו יודעים לכמה זמן הם באים ולטובת איזו עבודה הם באים.

מירי רגב: והם לא מביאים ילדים.

מירי רגב: הם לא מגדלים פה משפחות.

מירי רגב: הם באים לעבוד וחוזרים אחר כך לארצות מוצאם.

מירי רגב: וכל המסתננים באים, ועכשיו אנחנו מוסיפים לנו עוד כמה מוסלמים למדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: אני רק אעיר הערה.

ניצן הורוביץ: למה שתעיר הערה, בן ארי, אני אתן לך זכות דיבור.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ניצן הורוביץ: הנה בבקשה, חבר הכנסת מיכאל בן ארי.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה אדוני, אני אתחיל קודם כל מהמפכ"ל.

מיכאל בן-ארי: המפכ"ל אמור לאכוף את החוק.

מיכאל בן-ארי: אם היו אומרים למפכ"ל אתה צריך להרוס את גבעת האולפנה והוא היה אומר תשמעו, צריך לעשות את חוק ההסדרה, היו אוכלים אותו בלי מלח, אומרים לו – תפקידך לאכוף את החוק.

מיכאל בן-ארי: והוא אומר שהוא לוקח את מפקד מרחב דן ללכת ולהרוס, לעשות מפקדה, להרוס את האולפנה.

מיכאל בן-ארי: אבל לעומת זה, כשמדובר פה באש שמשתוללת, אני אומר בוקר טוב בשעה שש וערב.

מיכאל בן-ארי: בוקר טוב, השעה היא שש בערב.

מיכאל בן-ארי: או כמו שאמר פה ידידי שלמה מסלוואי, לפני כמה דקות, אדי הדלק באוויר.

מיכאל בן-ארי: אני נמצא כל שבוע, כל שבוע אני נמצא בשכונה, שלמה יכול להעיד.

מיכאל בן-ארי: אני פוגש את האנשים, אני שומע את הסיפורים, אני רואה את הזעם, אני רואה את המרמור, אני רואה את הייאוש.

מיכאל בן-ארי: אני רואה את הייאוש.

מיכאל בן-ארי: ובא אדון מפכ"ל המשטרה והולך לשפוך על המדורה הזאת לא פחית דלק, מיכל דלק.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר – לתת להם תעסוקה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, תעסוקה זה בדיוק מה שיפתה להביא לכאן לא עוד 30,000, עוד 300,000 שרוצים להיטיב את חייהם.

מיכאל בן-ארי: וזה לא רק להיטיב את חייהם רבותי, זה לקבל בריאות חינם, כי יש סוכנות לפליטים.

מיכאל בן-ארי: איך אמרה פה איזו גברת שהייתה פה לפני שבועיים – אני רוצה בגרות לשישה ילדים שלי עד כיתה י"ב, למה לא? למה לא?

מיכאל בן-ארי: אז אולי המפכ"ל יגיד גם – ניתן להם עבודה, ניתן להם בריאות, ניתן להם חינוך, נתמודד עם כל המחלות שהם באים לכאן שאנחנו הצלחנו למגר.

מיכאל בן-ארי: את כל הדברים האלה – יש סוכנות לענייני פליטים.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני רוצה להעיר פה הערה שמקוממת אותי מאד.

מיכאל בן-ארי: אני גדלתי בשכונות הדרום ואני שונא את הביטוי הזה של כמה אנשים – תמיד זה היו שכונות מוחלשות.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני גדלתי, לא היינו שכונה מוחלשת.

מיכאל בן-ארי: לא גדלנו עם כפית זהב בפה, לא אכלתי מילקי, אבל היה לנו הכל.

מיכאל בן-ארי: חיינו בכבוד.

מיכאל בן-ארי: הבתים שלנו היו פתוחים, הבתים שלנו היו בתים שנתנו לכל אחד, ולכן אל תדברו עלינו בבקשה בביטוי של שכונות מוחלשות.

מיכאל בן-ארי: זה סוג של פטרונות.

מיכאל בן-ארי: אני שומע פה כל פעם את דב חנין ואת חבריו, סוג של פטרונות כזאת – "אתם הייתם מוחלשים והוסיפו עליכם".

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא מוחלשים.

מיכאל בן-ארי: אנשים בשכונת שפירא, המיטב, כל המשפחה שלי גרה בשכונת שפירא.

מיכאל בן-ארי: בוכרים, אפגנים, כולם גרו בשכונת שפירא.

מיכאל בן-ארי: איזה בתים אלה היום, הבתים הכי טובים שיכולים להיות.

מיכאל בן-ארי: אנחנו היינו מוחלשים?

מיכאל בן-ארי: נכון, לא קיבלנו את כל הדברים שקיבלו בצפון תל אביב, נכון.

מיכאל בן-ארי: נכון, את החינוך הכי דפוק נתנו לנו, נכון.

מיכאל בן-ארי: אבל הצלחנו בכבוד לא רק להתקיים, אלא לקיים חיי כבוד, חיים של משכימים בבתי כנסיות ובבתי מדרשות.

מיכאל בן-ארי: אז אני מבקש לרדת בבקשה מהנושא הזה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, לפני, בשבת, אני לא רואה בשבת טלוויזיה והאמת היא גם לא ביום חול, אבל הראו לי היום את התוכנית של אולפן שישי.

מיכאל בן-ארי: בא אמנון אברמוביץ, מה שאנחנו אומרים שלוש שנים, אנשי שמאל מובהקים אומרים היום.

מיכאל בן-ארי: לכן אדוני יושב הראש אני אומר – בוקר טוב, השעה היא שש בערב.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר יש פה בסך הכל 1,500 פליטים, אני אומר לך – אין פה פליט אחד.

מיכאל בן-ארי: אין פה אחד שבא לפה מירדן, אין פה אחד שבא לפה במצרים.

מיכאל בן-ארי: לפני שבוע ישן אצלי בן אדם מאד מפורסם, שאני לא אזכיר את שמו, שישב בסוכנות פליטים במצרים והוא סיפר שלארצות הברית יש מדיניות פליטים.

מיכאל בן-ארי: הם מקבלים על 250-260 מיליון איש – 30,000 פליטים בשנה.

מיכאל בן-ארי: תארו לעצמכם את היחס כלפי מדינת ישראל – 6-7 מיליון.

מיכאל בן-ארי: תארו לעצמכם את היחס.

מיכאל בן-ארי: והוא אומר – איך הם היו מתחמנים ומשקרים שרודפים אותם על רקע גזעני, כשלא רודפים אותם על רקע גזעני.

מיכאל בן-ארי: כי מה הם מחפשים?

מיכאל בן-ארי: או שהם עושים כל מיני דברים, הוא סיפר איך הם היו נותנים כל מיני סיבות ואמתלאות כדי שממשלת ארצות הברית תקבל אותם, דבר שגב סיבך אותו אחר כך עם הממשלה המצרית.

ניצן הורוביץ: משפט סיכום.

מיכאל בן-ארי: משפט סיכום, אני אומר רבותי אין פה פליטים.

מיכאל בן-ארי: יש פה מסתננים.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לומר דבר נוסף שצריך להגיד אותו על השולחן, למרות שזה לא נעים.

מיכאל בן-ארי: אדוני, מפכ"ל המשטרה – הם לא רק רעבים ללחם.

מיכאל בן-ארי: אני אגיד פה דבר נורא, אבל אני נתקל בו כל הזמן – הם רעבים לנשים.

ניצן הורוביץ: לא, בוא, חבל - - -

מיכאל בן-ארי: רבותי, רבותי, צריך להגיד את זה על השולחן.

מיכאל בן-ארי: אם באה גברת דוידוב בת 80 ובא אריתראי ומוריד את מכנסיו ואומר לאישה בת 80 – "יש לך חשק?", רבותי – זה סוף העולם.

קריאה: זה נכון.

קריאה: זה נכון.

מיכאל בן-ארי: זה סוף העולם.

מיכאל בן-ארי: הם באים לפה 95-90% גברים, מה אתם מצפים שיהיה?

קריאה: גועל נפש.

מיכאל בן-ארי: תתנו להם עבודה – זה יספק אותם?

מיכאל בן-ארי: לא יהיו מעשי אונס?

מיכאל בן-ארי: לא ירדפו אחרי נערות?

מיכאל בן-ארי: הם פותחים את החלוקים שלהם ורודפים אחרי נערות.

מיכאל בן-ארי: אתם, אתם לא, "שטויות" מישהו פה אומר לי? אלה העובדות.

מיכאל בן-ארי: שטויות?

מיכאל בן-ארי: אתה גר שם?

מיכאל בן-ארי: חצוף.

מיכאל בן-ארי: אתה לא רואה את האנשים.

מיכאל בן-ארי: אתה רוצה שאני אפגיש אותך עם האנשים?

מיכאל בן-ארי: אני אומר לך שמות - - -

יגאל שתיים: שקרים.

מיכאל בן-ארי: אתה שקרן, אתה נוכל.

מיכאל בן-ארי: בוא ניקח אותם אליך, תחלק להם מרק.

מיכאל בן-ארי: אני מחר עושה הפגנה נגדכם.

מיכאל בן-ארי: מחר אני עושה הפגנה נגדכם.

יגאל שתיים: אתה ממציא כי יש בעיה עם האמת.

מיכאל בן-ארי: אדוני היקר, לא היה אונס ועוד אונס?

יגאל שתיים: תשאל את המפכ"ל.

מיכאל בן-ארי: לא היה אונס?

מיכאל בן-ארי: המפכ"ל לא מטפל.

מיכאל בן-ארי: המפכ"ל ישן.

יגאל שתיים: אתה יודע יותר טוב מהמפכ"ל.

מיכאל בן-ארי: אם אני לא הייתי סוגר עסק ברחוב שיבת ציון - - -

יגאל שתיים: ...

יגאל שתיים: המפכ"ל.

מיכאל בן-ארי: אני אגיד לך את העובדות, ברחוב שיבת ציון 33 - - - הוא מאשים אותי בשקר?

מיכאל בן-ארי: הוא מאשים אותי בשקר?

מיכאל בן-ארי: מי אתה?

מיכאל בן-ארי: רחוב שיבת ציון 33, עסק בלתי חוקי, בתלונות המשטרה לא עשתה כלום.

מיכאל בן-ארי: עד שאני לא באתי, נכנסתי עם משמר השכונות, עם ברוך מרזל לתוך העסק הזה, הבילוש של מרחב יפתח לא התעורר.

מיכאל בן-ארי: אני אמרתי לשר לביטחון פנים כבר לפני שנה – אתה צריך לישון במרחב יפתח, לישון שם, כי הם ישנים במרחב יפתח.

מיכאל בן-ארי: לא סומך על המשטרה ואתה הפכת להיות אויב של העם בישראל.

ניצן הורוביץ: אוקי בן ארי, מספיק.

ניצן הורוביץ: תודה.

מיכאל בן-ארי: ואנחנו נכוון, השבוע, ביום שלישי הפגנה שלנו - - -

מירי רגב: רגע, אבל יש גם ביום רביעי.

יגאל שתיים: אתה מתכנן לינץ'.

מיכאל בן-ארי: אתה עושה לינץ', אני לא מתכנן, אתה עושה לינץ'.

ניצן הורוביץ: בוא, חבר, מה שמך?

ניצן הורוביץ: אל תפריע בבקשה ואם אתה רוצה רשות דיבור אז תירשם.

ניצן הורוביץ: כן, ביקש רשות דיבור מפקד סהרונים, גונדר משנה שמעון ביבס, בבקשה.

שמעון ביבס: כן, א' אני חייב לציין שעולם התוכן של המסתננים האלה ...

שמעון ביבס: לשב"ס.

שמעון ביבס: נדרשנו למשימה הזו לפני מספר שנים על פי החלטת ממשלה, וכרגע אנחנו בהחלט מאותגרים כלפיה.

שמעון ביבס: רק מספר עדכונים.

שמעון ביבס: על פי החלטת הממשלה נדרשנו להגדיל את תעודות הכליאה לטובת המסתננים.

שמעון ביבס: נכון לרגע זה, מ-מ-2,000 מקומות כליאה שהיו לפני מספר חודשים, טרם החלטת הממשלה, התעודות הוגדלו ל-5,400.

שמעון ביבס: בנוסף ובמקביל – החלו עבודות הבנייה והפיתוח של אותה עיר ידועה, בסמוך למתקן קציעות.

שמעון ביבס: כפי שאמר מר יוסי אדלשטיין, ממנהלת ההגירה, המתקן אמור להימסר לקראת סוף השנה ובקצה, סך יתרות הכליאה יעמדו על 8,400.

שמעון ביבס: ברשותך יושב הראש, אני ארצה גם לעדכן מבחינת מספר הנקלטים שעברו דרך המתקן.

שמעון ביבס: מתחילת השנה חדרו למעלה מ-8,000 מסתננים, כשבתקופה מקבילה אשתקד חדרו 3,100 מסתננים.

שמעון ביבס: אין ספק שמדובר פה בגידול די משמעותי.

שמעון ביבס: המספרים מבחינת הפילוח האתני שלהם, למעלה מ-70% מהם אריתריאים ו-25% סודנים.

שמעון ביבס: היתר הם ממדינות אתיופיה וחוף השנהב.

שמעון ביבס: כפי שאמר מר יוסי אדלשטיין, אפשר לראות באופן מובהק שנתינים שלא משוחררים לתחום מדינת ישראל, הם פשוט לא מגיעים אליה למחרת.

שמעון ביבס: זאת אומרת, אפשר לראות את זה באופן די ברור.

שמעון ביבס: רואים את זה אצל חוף השנהבים, בוודאי עם יתר המדינות.

שמעון ביבס: הסיבות לגידול בחודשים האחרונים הן די ברורות לנו ואנחנו נחזיק את המידע הזה בידינו.

שמעון ביבס: הכוונה היא להגדיל את הביקוש, וכפי שהוא אמר, מדובר בעניין כלכלי גרידא.

שמעון ביבס: הסחר הוא די משמעותי שם והמחירים די התייצבו.

שמעון ביבס: אם ידענו פעם על מספרים מאד גבוהים של למעלה מ-10,000 דולר לבן אדם שרצה להסתנן, היום המחירים עומדים על 3,000 דולר.

שמעון ביבס: אין ספק שמדובר פה בירידה משמעותית, המחירים הם יציבים.

שמעון ביבס: תופעות עינויים ממה שאנחנו יודעים כרגע, הצטמצמו לחלוטין, מתוך כוונה באמת לעודד את ההסתננות לכאן וכמובן להספיק להסתנן כמה שיותר מהר, טרם סיום עבודת הגדר.

שמעון ביבס: עד כאן.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

ניצן הורוביץ: אריק שועה, מנהל אגף רבעים ושכונות בעיריית תל אביב, בבקשה.

אריק שוע: אני חושב שמה שאנחנו רואים פה, הדיון הסוער שאנחנו רואים כאן, הוא בעצם מבטא את הרחשים בשטח, כשבשטח אנחנו רואים את שתי הקצוות.

אריק שוע: העדר המדיניות הממשלתית בהחלט משפיע על מה שקורה בשטח.

אריק שוע: אנחנו רק יודעים שמדיניות העירייה היא מאד ברורה.

אריק שוע: העירייה לא רק ממשיכה את ההעדפה המתקנת בדרום העיר, ואנחנו מדברים כאן על שתי קצוות.

אריק שוע: מצד אחד אנחנו מדברים על טיפול בילדים, גם אם מדובר בילדי פליטים, עדיין העירייה מחויבת מה שנקרא, על פי אמנת זכויות הילד, בדברים מאד ברורים במקרים סוציאליים, וכמובן שהדבר מחליש את מערכות הרווחה, אבל העירייה פה במקרה הזה, שמה את המשאבים הנדרשים בסדרי גודל, וציינה זאת מיטל, של 23 מיליון שקלים בשנה, כאשר במקביל העירייה נדרשת, ובצדק, להמשיך ולהעלות את המשאבים לשיפור איכות החיים בשכונות.

אריק שוע: במקרה הזה, אנחנו מדברים על תכניות התערבויות.

אריק שוע: רק השנה העירייה גיבשה תוספת של למעלה מ-60 מיליון שקלים לטובת השקעה בתשתיות בדרום העיר, שמיועדות, בין אם זה עבודה משולבת עם המשטרה לשמירת הסדר הציבורי, בין אם זה תגבור תאורה, מדרכות, שיפור רחובות, השקעה במערכות החינוך - - -

ניצן הורוביץ: וזה תשתיות או שזה הדברים - - -

אריק שוע: גם וגם וגם וגם.

אריק שוע: אני מדבר על תכניות רבות כמו סטודנטים, עידוד השכלה גבוהה.

אריק שוע: מנסים למצוא, כל אגף עירוני - - -

מיכאל בן-ארי: זה נכון, 70 סטודנטים מחוץ לשכונות ושוכרים להם דירות בשכונות ולהם נותנים את ה - - -

קריאה: מי ירצה לגור בשכונה?

דוד קשני: לא, אבל לא באים לסטודנטים.

מיכאל בן-ארי: אז אני אראה לך מה קורה בשכונת שפירא.

מיכאל בן-ארי: באים לי כל מיני, אני תושב השכונה, הם תושבי השכונה בדיוק חודשיים.

אריק שוע: אני לא הפרעתי לך.

ניצן הורוביץ: בן ארי, אתה לא יכול להתפרץ.

שלמה מסלוואי: אין דירות לסטודנטים.

אריק שוע: קודם כל עידוד השכלה גבוהה בדרום העיר מתרחש גם לתושבי השכונות.

אריק שוע: אני ניהלתי את המחלקה לשיקום שכונות, אני יכול להגיד לך מה קרה בשנים האחרונות – הוכפלו מספר הסטודנטים תושבי השכונות, אני ביניהם.

אריק שוע: בסך הכל, ההעדפה המתקנת הזאת באה לידי ביטוי.

אריק שוע: הבעיה כרגע שקורית בשטח, היא כזאת ואמר זאת נכון שלמה.

אריק שוע: אם לא תהיה כאן איזו שהיא אמירה מאד ברורה, אם לא תתפתח איזו שהיא עשייה ברמה הלאומית, השטח יאמר את שלו והשטח כבר אומר את זה.

אריק שוע: הביטויים שראינו בשנים האחרונות, הם משהו שאנחנו חרדים לו.

אריק שוע: ההשקעות שאנחנו שמים ברמה העירונית – הן לא רק בטיפוח התשתיות, הן גם בטיפוח הממד האנושי.

אריק שוע: השקעה בעובדות קהילתיות שמנסות לעבוד עם כל סוגי האוכלוסייה, וקיימים גוונים שונים בתוך האוכלוסייה.

אריק שוע: הרעיון הוא באמת לנסות להגיע לדיאלוג ולהידברות בין האוכלוסיות השונות.

אריק שוע: עדיין דרושה כאן איזו שהיא עשייה.

אריק שוע: אני חושב שאפשר להגיד באמת בצורה מאד ברורה.

אריק שוע: לצערנו, הטיפול בבעיה הזאת הוא גדול על המידות של העיר תל-אביב-יפו.

אריק שוע: הטיפול בבעיית הפליטים באמת, העירייה לא יכולה לטפל בבעיות שהן צריכות להיעשות ברמה הלאומית.

אריק שוע: היא למעשה נגררת ושמה את המשאבים הנדרשים, אבל יש איזה שהוא מחיר שהתושבים משלמים.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

ניצן הורוביץ: ביקש אלעד סלע, תציג את עצמך.

אלעד סלע: אלעד סלע משכונת שפירא בדרום תל אביב, תושב השכונה שלוש שנים ובעל דירה בשכונה, אז אני יכול כבר לקבל את הלגיטימציה.

אלעד סלע: אני לא רוצה להיכנס לכל ההיבטים הפוליטיים והמורכבים שעלו פה, כי זה פחות העניין ואני לא באתי להשפיע על העניין הזה, כי אני רואה שגם הרוחות סוערות.

אלעד סלע: אבל מה שמאד הפתיע אותי לראות את נציגי הקואליציה מתבטאים - - -

ניצן הורוביץ: בוועדה הזאת תמיד הרוחות סוערות, אז אתה לא צריך להתרגש מזה.

אלעד סלע: אה, אז יפה, פעם ראשונה שלי.

אלעד סלע: הפתיע אותי מאד לראות את נציגי הקואליציה מדברים בצורה מאד מאד חד משמעית, כשבפועל הממשלה ממשיכה להכווין אוטובוסים שמגיעים ופורקים עשרות אלפי אנשים כבר במשך כמה שנים במרחב השכונות שלנו וזה מחדל.

אלעד סלע: זה שכונות שפחות או יותר מניין התושבים בהן מונה 30,000 איש, לפני שהגיעו האנשים החדשים, האפריקאים.

אלעד סלע: אנחנו מדברים על שכונת התקווה, נווה שאנן ושכונת שפירא, ועליהם נוספו פחות או יותר עוד 30,000 איש, זו הכפלת המספר.

אלעד סלע: זה עומס בלתי יאומן על התשתיות של השכונה, על המרחב השכונתי והאנשים האלה נמצאים במדשאות ובקרנות הרחוב וחסרי תעסוקה.

אלעד סלע: ואני לא רוצה להיכנס פה לפשיעה, כי זה עניינים שאפשר להתעסק עם הנתונים עכשיו שעות, אבל המרחב הציבורי הפך להיות משהו בלתי אפשרי ומי שרוצה להתארח בשבת בשכונת שפירא ולעשות סיבוב בגינה, מוזמן לראות את המיצג הבלתי יאומן של 1,000 איש יושבים בגינה, כל שבת בבוקר, ונראה אתכם באים אחרי זה לסיבוב עם הכלב.

מיכאל בן-ארי: ומה עם הילדים?

מיכאל בן-ארי: מי שרוצה לבוא עם העגלה עם הילדים, אין לו שום סיכוי להיכנס.

מיכאל בן-ארי: שום סיכוי.

אלעד סלע: נכון, אבל אין לי עוד ילדים, אז אני עוד לא יודע.

אלעד סלע: אני חושב שהדרישה הראשונה שלנו כתושבי השכונה, ואני מייצג פה את קבוצות פעילי שכונת שפירא, זה שהאוטובוסים יפסיקו להגיע לדרום תל אביב.

אלעד סלע: יש עוד מקומות בארץ לפחות, שיכולים להתמודד עם הדבר הזה.

אלעד סלע: ודרום תל אביב כרגע, לא יכולה יותר.

אלעד סלע: אין לנו יכולת לקלוט יותר אנשים וזה דבר ראשון.

אלעד סלע: דבר שני - - -

ברוך מרזל: אוטובוס אחד לקיסריה ככה, שיורידו, נראה מה קורה.

אלעד סלע: קיסריה, לא משנה לי איפה.

אלעד סלע: כרגע אני מייצג את השכונה שלי.

אלעד סלע: הדבר השני זה - - -

ברוך מרזל: בקיסריה הבעיה נפתרת.

אלעד סלע: דבר שני שאני רוצה להגיד זה שהממשלה מתבטאת, וראינו את יומן ערוץ 1 ביום שישי, מי שראה, ואני חושב שהממשלה לא נותנת תשובה לשאלה מה יקרה אחרי שיקימו מתקן שהייה ל-10,000 איש ויסגרו את הגבול.

אלעד סלע: עדיין יהיו 60,000 איש לפחות שמסתובבים בשכונה שלי ובשכונות אחרות בארץ, בלי פתרו ובלי מדיניות והדבר הזה הוא מחדל והוא יתפוצץ לכולנו בפרצוף.

אלעד סלע: אם האנשים האלה, העבודה שלהם תיעשה בצורה יותר מחמירה או שלא תהיה שום מדיניות כלפיהם – העניין הזה יתפוצץ, וכשאני מתכוון פיצוץ, אני אומר לכם שבאמת, אנחנו כפעילי שכונה עושים יום ולילה כדי להרגיע את הרוחות ועובדים בשיתוף פעולה טוב עם עיריית תל אביב ועדיין העניין הזה כולו – אדי הדלק באוויר – כמו שאמר חבר הכנסת בן ארי.

אלעד סלע: והוא שנייה לפני פיצוץ ואנחנו שנייה לפני מהומות לוס אנג'לס, בשכונת שפירא.

אלעד סלע: הדבר האחרון, זה באמת כנציג השכונה שלי, זה שהעול הזה חייב להתפזר אחרת וממשלת ישראל חייבת להיות אחראית בנושא הזה.

אלעד סלע: אי אפשר שהעול של נשיאת הטיפול במהגרים האלה, ייפול על כתפיהם של תושבי שכונות הדרום.

אלעד סלע: תודה רבה.

ניצן הורוביץ: טוב, אנחנו לקראת סיכום.

ניצן הורוביץ: אז יש לנו ככה – יגאל שתיים, ברוך מרזל ומאיר יעקובי.

ניצן הורוביץ: מי שעוד רוצה להירשם, אז בבקשה.

ניצן הורוביץ: כן, תציג את עצמך.

יגאל שתיים: אני אציג את עצמי – יגאל שתיים, אני מתל אביב, יש לנו ארגון וולונטרי של תושבי תל אביב שנקרא מרק לוינסקי, שהחל את הפעילות שלו קודם כל מהבחינה ההומניטרית נטו, לגבי אנשים רעבים שיש כמה דברים שאין עליהם ויכוח, שאני מקווה שזה אחד מהם – רעבים.

יגאל שתיים: יכולים לגרש אותם, הם לא חייבים להיות מגורשים כשהם רזים מאד, או חולים מאד.

יגאל שתיים: רוב הדברים שרציתי לומר נאמרו על ידי אלעד, שמייצג את השכונות.

יגאל שתיים: אלעד, תודה רבה, כי אני לא גר שם, אז אני מחזק את כל מה שאמרת, טוב שאתה פה.

יגאל שתיים: אף אחד לא מתכחש למצוקה.

יגאל שתיים: ויש עוד משהו שנראה לי שכולם מסכימים איתו פחות או יותר, לגבי העדר מדיניות ולגבי מספרים שגם אם מה שבא לפני האפסים הוא כזה מספר או אחר, כזה מספר זה קשה וצריך לעשות משהו ודיבורים מכל הכיוונים לא עוזרים.

יגאל שתיים: אני רוצה לציין את מה שאמר המפכ"ל אתמול.

יגאל שתיים: אני חושב שהעניין הזה, למרות שנאמר פה שאולי זה לא העיסוק שלו, אבל אנשים שאין להם עבודה, ואני לא מדבר על אנשים שאין להם מזון או ישנים בחוץ, זה מקור לבעיה, לא משנה אם זו בעיה ביחס לפשיעה או אם זה בעיה ביחס לעצמם, אבל זאת בעיה.

יגאל שתיים: והפגנות, כמו זאת שמתוכננת בימים הקרובים, ששותפים לה מר מסלוואי ומר בן ארי, הם מתסיסים את השטח.

יגאל שתיים: אני רואה את הכרזות, אני צילמתי - - -

מיכאל בן-ארי: הם מתסיסים את השטח?

שלמה מסלוואי: על מה אתה מדבר?

מיכאל בן-ארי: אנחנו מתעלים את הזעם בצורה חוקית.

מיכאל בן-ארי: יש לי רישיון מהמשטרה.

יגאל שתיים: אני צילמתי את הכרזות, אני יכול להציג אותן אם אתם רוצים.

יגאל שתיים: ואלימות לא תפתור אף בעיה.

מיכאל בן-ארי: אלימות זה אצלכם, אתם מביאים את האלימות.

מיכאל בן-ארי: אתה אומר לי אלימות?

מיכאל בן-ארי: אתם מביאים את האלימות.

יגאל שתיים: אני מביא מזון ואתה מביא כרזות שקוראות ללינץ'.

יגאל שתיים: תודה רבה.

מיכאל בן-ארי: אתה מביא מזון לאלה שעושים אלימות.

מיכאל בן-ארי: תחלק מרק במגדלי אקירוב.

שלמה מסלוואי: תביא מזון לנזקקים של תל אביב קודם.

יגאל שתיים: אני מביא את זה אליהם, באקירוב יש נזקקים?

יגאל שתיים: אני אבוא לאקירוב.

מיכאל בן-ארי: מתי טיפלת במסתננים יהודים?

שלמה מסלוואי: לפני זה לא היו מסכנים, נכון?

ניצן הורוביץ: הוא לא הפריע לך.

יגאל שתיים: אם כבר, אז אני רוצה רגע לומר עוד משהו, אם כבר אתם אומרים את כל זה.

יגאל שתיים: אם כבר אמרתם את כל מה שאמרתם, משפט סיכום אחר משתכננתי.

יגאל שתיים: בתורים למרק לוינסקי בכל ערב בשבע, עומדים גם הרבה מאד אנשים שאינם אפריקאים.

יגאל שתיים: תודה רבה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לראות את זה.

שלמה מסלוואי: בבית תמחוי בצ'לנוב כבר אין שם ישראלים, כולם אפריקאים, בבית התמחוי, שזה היה לטובת הנזקקים בתל אביב.

יגאל שתיים: שלמה, דיברנו על זה כבר, אתה יודע שזה נכון.

ניצן הורוביץ: די, מספיק.

שלמה מסלוואי: לפחות את האמת.

ניצן הורוביץ: אתה ברשות דיבור עכשיו.

ניצן הורוביץ: כן, בבקשה, ברוך מרזל.

ברוך מרזל: אנחנו, במשמר השכונות שהוקם כפשוטו, לעשות, ללוות אנשים, לבוא לבקר אנשים שמפחדים לצאת מהבתים שלהם, כי הם נצורים עם גורמים עוינים שמטרידים אותם, מקשים עליהם במטרות, חלקם במטרות כדי שהם יעזבו את הבית והם יוכלו להשתלט גם על הבית הזה, וחלקם בגלל שאנשים, נשים, בנות.

ברוך מרזל: אני השבוע הייתי שלוש פעמים בדרום תל אביב, ליוויתי אנשים פיזית, יחד עם הפעילים שלנו, פשוט שירגישו שהם יכולים לעבור ליד התחנה המרכזית, ברחוב לוינסקי ובמקומות כאלה.

ברוך מרזל: לפעמים בלילה אי אפשר ללכת.

ברוך מרזל: השאלה וההצעה שהציע פה הפעיל משכונת שפירא היא הדבר הכי פשוט.

ברוך מרזל: כשאתה בא ורואה שכל ערב מגיעים אוטובוסים ופורקים כמו במקום הכי בעייתי את הפליטים, זה כמו שזורקים במקום, זורקים את הפסולת במקום שאפשר לזרוק.

ברוך מרזל: לא שלחו אוטובוס אחד לא לצהלה ולא לקיסריה ולא לצפון תל אביב.

ברוך מרזל: תאמינו לי, אם היו עושים, שולחים עכשיו ואומרים גמרנו, המכסה של דרום תל אביב מלאה, מעכשיו את כל האוטובוסים אנחנו מורידים בקיסריה, תאמינו לי שגברת נתניהו הייתה מפסיקה לסמפט פליטים.

ברוך מרזל: היו מביאים לכל אחד מהאלה שאנחנו שומעים אותם מצהירים, עוד לא ראיתי אותם מארחים בבית שלהם פליטים מסכנים.

ברוך מרזל: כי אין פליטים, יש פה מסתננים.

דוד קשני: אני מודיע לך שהם ילכו לג'אסר אזרקה.

ברוך מרזל: בסדר, שילכו לכל מקום, העיקר שלא יכול להיות שהאוכלוסייה שם סובלת, ורבותי, כשמדברים על אדי דלק, מדברים על הכל.

ברוך מרזל: אני אומר לכם שהדבר הזה, לצערי הרב, חס ושלום, ייגמר במלחמה.

ברוך מרזל: בשפיכות דמים וזה יהיה הדדי בגלל שהמסתננים האלה הם כבר מורגלים והם אלימים, והם תוקפים והם מרביצים והם מפחידים והם הולכים בחבורות.

ברוך מרזל: אתה רואה פתאום חמישה-שישה גברתנים הולכים יחד, והדבר הכי חמור זה שכל שבוע, כשאני מגיע, אני מרגיש את ההתדרדרות.

ברוך מרזל: אני רואה שהאחוזים כבר משתנים והמצב הולך ומדרדר.

ברוך מרזל: ולכן, לפני שאזרחים ייקחו את החוק לידיים, הגיע הזמן שהמשטרה תראה נוכחות, תהיה בשטח.

ברוך מרזל: לא רואים משטרה בשטח, הם עסוקים בפינוי מאחזים או אני לא יודע מה, אין להם זמן לבעיות של האזרחים.

ברוך מרזל: כשהמשטרה תגיע לשטח ותפעל ותעשה את מה שהיא צריכה, במקום להתעסק בפוליטיקה.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

ברוך מרזל: גם אגב, הליכוד והממשלה מספיק לדבר.

ברוך מרזל: את מכסת הדיבורים הם גמרו.

ברוך מרזל: נתניהו ואלי יש ואהרונוביץ מדברים מהבוקר עד הלילה.

ברוך מרזל: הבעיה הזאת נוצרה במשמרת שלהם, שיפתרו אותה, שיתחילו לעשות.

ברוך מרזל: מספיק דיבורים, את המכסה שלהם הם גמרו.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: מאיר יעקובי ואחריו חבר הכנסת אילן גילאון.

מאיר יעקובי: שמי מאיר יעקובי, יושב ראש וועד סוחרי נווה שאנן, שפעם היה 300-400 חנויות ישראלים יהודים.

מאיר יעקובי: עכשיו לצערי הרב יש אולי 20-25 רק ישראלים, יהודים וכמעט 200-250 חנויות הפכו לסודנים, אריתריאים, שכל חבר כנסת וכל החברים שבאו לביקור, הם השתגעו, חשבו שהם נמצאים בתוך אפריקה – על השלטים וזה, מספרות וזה.

מאיר יעקובי: זה לא ענייננו.

מאיר יעקובי: יש לי שאלה אליך, ביום, כמה שעות אתה בא לחצר ומחלק אוכל?

מאיר יעקובי: אולי רבע שעה, חצי שעה אתה בא ומחלק - - -

ניצן הורוביץ: בוא, אל תתחיל פה דיון.

ניצן הורוביץ: תגיד מה שאתה רוצה להגיד, אל תתחיל פה דו-שיח.

מאיר יעקובי: רק רגע, אותו בן אדם שאתה נותן לו אוכל, אני 12 שעות ברחוב נווה שאנן, אני יש לי חנות שם, העיניים שלי מצלמות של הרחוב.

מאיר יעקובי: אותו בן אדם שאתה נותן לו אוכל בחינם, יוצא משם, קונה בקבוק שיבס ב-250 שקלים, שותה בקבוק שיבס, ערק, וזורק את הבקבוק בראש שלי ובראש של הילדים שלי ובראש של אנשים אחרים.

יגאל שתיים: ואם הוא יהיה רעב – זה יהיה יותר טוב?

מאיר יעקובי: מאיפה יש לו כסף לקנות בקבוק שיבס?

מאיר יעקובי: אדוני, תבוא בשעה שמונה, עד שעה שתיים עשרה בלילה - - -

יגאל שתיים: כל 700 הפליטים שאני מאכיל?

ניצן הורוביץ: סליחה, סליחה, למה אתה פותח דו שיח?

ניצן הורוביץ: תגיד מה שאתה רוצה להגיד.

מאיר יעקובי: אני רוצה להגיד, על מה הוועדה הזאת - - -

מיכאל בן-ארי: הוא אומר פה דבר מאד הגיוני.

ניצן הורוביץ: אני שומע.

מיכאל בן-ארי: איך הוא אומר – אני המצלמה של הרחוב.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שזה המשפט הכי חזק שאמרו פה.

מיכאל בן-ארי: הבן אדם נמצא 12 שעות ביממה במקום.

מאיר יעקובי: כן.

מאיר יעקובי: ברחוב נווה שאנן שותים בירה, זורקים בירה, גונבים, בלוני גז, ואני חושב שממשלת ישראל הפקירה גם את התושבים, וגם משטרת ישראל וגם עיריית תל אביב.

מאיר יעקובי: יענו חושבים שמשטרה בייבי סיטר, או עיריית תל אביב בייבי סיטר של מסתננים.

מאיר יעקובי: מביאים אותם, זורקים אותם ברחוב, ומי צריך לטפל?

מאיר יעקובי: אני צריך לטפל.

מאיר יעקובי: אני פותח את החנות בשעה שמונה וחצי, אני צריך להתמודד עם מסתנן, עם שיכור, עם בן אדם נרקומן, למה זה ככה?

מיכאל בן-ארי: ואם אתה מתקשר למשטרה?

ניצן הורוביץ: בן ארי, תן לו.

מאיר יעקובי: אני אין לי טענות לגבי המשטרה.

מאיר יעקובי: אפילו אם מפכ"ל המשטרה אמר – אנחנו רוצים להוסיף 150 שוטרים, אם תביא לי את צבא ההגנה למדינת ישראל, אתה מבין, זה לא מספיק.

מאיר יעקובי: כי זו מגיפה שמתפשטת לא רק בתל אביב, בכל אזורי הארץ.

מאיר יעקובי: זו פצצה מתקתקת במדינת ישראל.

מאיר יעקובי: אדוני היושב ראש, הוועדה הזאת היא לא בשביל טלוויזיה, לא בשביל העיתון, לא בשביל להראות שאנחנו יושבים ועושים ועדה.

מאיר יעקובי: צריך מעשה.

מאיר יעקובי: אם אתם עושים מעשה – אתם מצליחים.

מאיר יעקובי: אם אתם לא עושים מעשה ואתם חושבים בוועדה הזאת להביא את מפכ"ל המשטרה, להביא את השר הזה והשר הזה, זה לא פתרון.

מאיר יעקובי: אני מציע לממשלת ישראל ללמוד מארדואן.

מאיר יעקובי: כשיש פליטים מסוריה שבאים לגבול תורכיה, הוא לא נותן לאף אחד להיכנס לתחום של תורכיה.

מאיר יעקובי: לא לאנקרה, לא לאיסטנבול, אתה לא רואה סורי אחד.

מאיר יעקובי: הוא שם אותם שם, אוכלים שם, שותים שם, עושים מה שהם רוצים, וגם ממשלת תורכיה יודעת כמה אנשים יש עכשיו בגבול.

מאיר יעקובי: יודעת כמה הוצאות יש בשביל המסתננים.

מאיר יעקובי: יודע כמה יש הוצאות של קליטה.

ניצן הורוביץ: תודה, משפט סיכום.

מאיר יעקובי: משפט סיכום, ראש הממשלה לא יודע כמה פליטים יש.

מאיר יעקובי: הוא אומר 60,000.

מאיר יעקובי: רבותי, יש יותר מ-200,000 פליטים, מסתננים נמצאים עכשיו בישראל.

יגאל שתיים: מאיפה אתה יודע?

מאיר יעקובי: עם מה אתה רוצה להתמודד?

ניצן הורוביץ: אוקי.

מאיר יעקובי: תראה, זה יותר גרוע מהאיום האירני.

מאיר יעקובי: אל תפחד מפצצת האטום של אירן.

מאיר יעקובי: זה יותר גרוע.

ניצן הורוביץ: טוב, חברה, מספיק.

אילן גילאון: אני לא מזלזל בבעיה.

מאיר יעקובי: עוד שישה חודשים תהיה מלחמת אחים בתל אביב.

ניצן הורוביץ: די, מספיק.

ניצן הורוביץ: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: קודם כל אני שמח שלארדואן יש מעריצים בארץ, מזמן לא שמעתי על זה.

אילן גילאון: אבל אני לא מזלזל בבעיה.

אילן גילאון: אני רוצה שיהיה ברור לגמרי, אני מסכים לסוף דבריך, צריך לעשות מעשה ומי שצריך לעשות מעשה זה ממשלת ישראל, שבראש קטן ממאנת לעשות את המעשה הזה, כדי לפרנס מצד אחד כל מיני תנועות היום שמקימות מליציות, כי על הרקע מאד מאד קל לצמוח בצורה פאשיסטית, קיצונית.

אילן גילאון: יש בעיה עם זרים, יש בעיה עם זרים מסורגים ויש בעיה של ממשלת ישראל, שקודם כל זכותה.

אילן גילאון: מדינה יש לה ריבונות על גבולותיה ואין על כך עוררין ואף אחד לא מערער על כך ומדינה קובעת מי נכנס אליה ומי לא.

אילן גילאון: אבל מה, אנחנו חתומים על אמנת האו"ם לנושא פליטים, ואנחנו ממאנים ומסרבים בכלל להתייחס לבעיה הזאת.

אילן גילאון: ראש קטן, כאילו כלום.

אילן גילאון: אני יכול למנות לכם שב-30 השנים האחרונות, נדמה לי היו כמה?

סיגל רוזן: 157 פליטים.

אילן גילאון: 157 פליטים ב-30 שנה.

סיגל רוזן: מאז 1951, שחתמנו על האמנה, מדינת ישראל הכירה ב-157.

ניצן הורוביץ: אוקי, תודה.

דוד קשני: יוסי יכול לתת לכם מספרים.

אילן גילאון: יש הרבה מאד סיבות.

אילן גילאון: אני קיבלתי את הנתון הזה, אני מקבל אותו.

אילן גילאון: יש הרבה מאד סיבות למה אנחנו צריכים להיות קצת יותר רגישים מארדואן לעניין הזה, אחת היא מורשתית, השנייה היא היסטורית והשלישית – אנחנו פשוט חתומים על אמנת האו"ם לנושא הזה.

אילן גילאון: אבל כל זמן שלא נעשה כלום, אנחנו לא יכולים לפתור את הבעיה.

אילן גילאון: לא יכול להיות שהבעיה הזאת כולה נופלת על שכונת שפירא ועל אילת ועל הדברים האלה.

אילן גילאון: זה נובע מתוך מצב בלתי אפשרי שבשלב הביניים לא לתת עבודה לאנשים.

אילן גילאון: הרי מה אנחנו עושים בעצם?

אילן גילאון: אנחנו מייצרים איזו חבית אבק שריפה שהולכת ומתפוצצת.

אילן גילאון: מה הבעיה?

אילן גילאון: מישהו מפחד מכך שיבולע לסרסורי כוח האדם הזה שמביאים פועלים מתאילנד?

אילן גילאון: זאת הבעיה שלהם?

אילן גילאון: אז אתם יודעים מה?

אילן גילאון: אז אני מעדיף שמשרדי ייבוא של כוח אדם זר יהיו דרך הגבול לתקופת הביניים.

אילן גילאון: כי אומר שברגע שיתברר מעמדו של כל אדם ואדם באופן נפרד וכדאי להיכנס לזה, יש בהחלט אפשרות אם לא הכירו בו כפליט הנרדף על נפשו ועל צווארו, לשלוח אותו בחזרה לארץ המוצא שלו.

אילן גילאון: אבל הציווי הראשון, כאשר בן אדם אליך הביתה ודופק בדלת, אתה קודם כל נותן לו מחסה.

אילן גילאון: אחרי זה אתה מברר את מעמדו.

אילן גילאון: ולאחר שבררת את מעמדו – אם לחסד או לשבט – הנה, כאן הנתון הזה הוא פשוט ממחיש יותר מכל דבר אחר שאנחנו מעולם לא התייחסנו לעניין הפליטים במדינת ישראל.

אילן גילאון: בשלב הביניים, ואמר את זה מפכ"ל המשטרה, לא אני, צריך לתת לאנשים האלה תעסוקה.

אילן גילאון: אני לא רוצה לשמוע יותר את העניין הזה שאמרו לי – אבל הם לא כמו התאילנדים בחקלאות.

אילן גילאון: מצד אחד צועקים לי על ידיים, משוועים לכוח אדם עובד בחקלאות, ומן הצד השני הם לא יכולים לעשות את העבודה הזאת כי הם גבוהים מדי, אמרו לי.

אילן גילאון: שהסודנים והאריתראים גבוהים מדי, והתאילנדים נמוכים מדי, וזה מתאים לשיחי העגבניות.

אילן גילאון: זה פשוט לא מתקבל על הדעת.

ניצן הורוביץ: מי אמר דבר כזה?

אילן גילאון: כל גורם אינטרסנטי.

אילן גילאון: מי שסוחר בעובדים ומי שבתוך החקלאות ומי שיש לו קופון ומי שמה שאתם רוצים.

אילן גילאון: אני -I couldn't care less - ממש לא אכפת לי אם משרדי כוח האדם מחו"ל ייפגעו.

אילן גילאון: אם זאת הבעיה, זאת הבעיה.

אילן גילאון: ואין פתרון ביניים אחר מאשר ללכת לפזר את האוכלוסייה הזאת.

אילן גילאון: כי אם היינו לוקחים אפילו את המספרים הגבוהים ביותר שאתם מספרים עליהם כאן, ומפזרים אותם באופן יחסי על פני כל הארץ, לא היה קורה מה שקורה בשכונת שפירא ולא היה קורה מה שקורה באילת, ולא היה קורה מה שקורה בערד ולא היה קורה מה שקורה באשדוד.

אילן גילאון: חלק מהמקומות האלה הם חלשים בפני עצמם, כדי שתהיה להם את היכולת בכלל לקלוט ככה.

אילן גילאון: לכן, פזורה נכונה.

אילן גילאון: לשלב הביניים במעבר – קודם כל לתת לאנשים לעבוד – זה דבר ראשון.

אילן גילאון: ולאחר מכן, מי שצריך לשלח אותו למקום מוצאו או למקום הולדתו, במידה והוברר שהוא לא נרדף על נפשו והוא יכול להגיע לשם, יקבל יפה כרטיס וילך למקום שלו.

אילן גילאון: ככה כל מדינה מתוקנת תעשה את זה, וגם אנחנו.

אילן גילאון: אחרת אני יודע מה, יש אנשים שפשוט מתפרנסים מן המצב הזה.

אילן גילאון: אני רואה אותם גם לא רחוק מפה.

ניצן הורוביץ: תודה אילן.

ניצן הורוביץ: הדוברת האחרונה בדיון הזה, ואני מודה לכולם על הסבלנות – שרון הראל מנציבות הפליטים של האו"ם, בבקשה.

שרון הראל: ברשותך יושב הראש, אני ארצה להביא את הזווית הבין לאומית.

ניצן הורוביץ: רק אם אפשר בקצרה, את הדוברת האחרונה.

שרון הראל: כן, את הזווית הבין לאומית לשולחן.

שרון הראל: היה פה הרבה שימוש בהגדרות שונות, בפתרונות שונים.

שרון הראל: אז אני אזכיר שמדינת ישראל מתמודדת עם תופעה שהיא חדשה יחסית למדינה, של הגירה מעורבת.

שרון הראל: והאתגר הגדול הוא בעצם לדעת מי זכאי ומי לא זכאי.

שרון הראל: חזרנו ודיברנו בישיבות האחרונות על הצורך בחוק, בחקיקה, שתגדיר מי הוא מי, כדי שמי שזכאי יוכל לקבל, ומי שאינו זכאי – לא יקבל הגנה על חשבון אלה הזכאים.

שרון הראל: עם זאת, אני גם רוצה לציין שסעיף 33 לאמנת הפליטים, מדבר על כך שמדינה לא תרחיק אדם למקום בו חייו או חירותו יהיו בסכנה.

שרון הראל: ועל פי העיקרון הזה, שמדינת ישראל מקיימת אותו היום באופן באמת ראוי לשבח, במובן הזה שהיא מארחת כאן כרגע, קבוצה של כ-60,000 מבקשי מקלט ממדינות שונות.

שרון הראל: במסגרת האירוח הזה, יש צורך לעשות הליך של בדיקה ומיון.

שרון הראל: ניסיון העולם מלמד שיש שתי דרכים לעשות את זה.

מיכאל בן-ארי: למה את מתעלמת מהשאלה.

מיכאל בן-ארי: הרי הם עברו דרך - - -

ניצן הורוביץ: רגע, בן ארי, זה דווקא מעניין, למה אתה מפריע?

ניצן הורוביץ: למה אתה מפריע?

ניצן הורוביץ: היא אומרת דברי טעם, בואו נשמע.

מיכאל בן-ארי: אבל למה הם מתעלמים מהשאלה?

מיכאל בן-ארי: היא מתעלמת מהשאלה.

ניצן הורוביץ: היא מסבירה, תן לה להסביר, דווקא מעניין מה שהיא אומרת.

מיכאל בן-ארי: מעניין, מעניין, אבל שתסביר למה - - -

ניצן הורוביץ: אז היא מסבירה.

שרון הראל: גם את זה אני אסביר.

שרון הראל: הדרך האחת היא בעצם לבחון באופן פרטני, כפי שצוין כאן קודם, מי זכאי למעמד פליט ומי אינו זכאי.

שרון הראל: שוב, אני מדברת על ניסיון ונתונים של מדינות מערביות, והניסיון מצביע שדווקא במקרה הארית

שרון הראל: ראי – אחוזי ההכרה הם גבוהים.

שרון הראל: ולכן אם יעשה ראיון פרטני כזה, יש לצפות שאחוז גבוה גם יזכו למעמד פליט במדינת ישראל.

שרון הראל: הדרך השנייה לעשות את זה היא להגיד שמסיבות פרקטיות, כאלה ואחרות, קושי במשאבים, חוסר במראיינים מקצועיים וכו', לא מקיימים את התשאול הפרטני, אלא מכירים בכל הקבוצה, לצורך העניין – אריתריאים, סודנים, באנשים שנמצאים כרגע באופן זמני בהגנה במדינת ישראל, עד יעבור זעם.

שרון הראל: היו לנו קבוצות כאלה בעבר מליבריה, מסיירה לאון, הוזכרה כאן חוף השנהב, גם דרום סודן המצב שם משתנה בהדרגה.

שרון הראל: ברגע שניתן לחזור, ברגע שמדינת המוצא היא בטוחה – תוכלנה אותן קבוצות לחזור.

שרון הראל: אני יכולה לספר על המקרה הליברי והסיירה לאוני, שכאשר אותן מדינות הוכרזו כבטוחות לחזרה – פנו כלל מבקשי המקלט, הגישו בקשות פרטניות – ומתוך כלל המאות, אני כרגע לא זוכרת את המספר - - -

ניצן הורוביץ: כמה היו שם ליברים כאלה?

שרון הראל: סדר גודל של 100 ליברים, סדר גודל של כ-100 סיירה לאונים באותה תקופה.

שרון הראל: זה היה אז די הרבה לעומת המספרים שהיו כאן בארץ.

מיכאל בן-ארי: פלישה, מדובר פה בפלישה, את מתעלמת.

שרון הראל: רק רגע.

שרון הראל: ההליך שנעשה הוא הליך של בחינה פרטנית.

שרון הראל: מתוך כלל ה-200 פלוס שהגישו בקשות, הוכרו כ-5 או 7 על בסיס פרטני, קיבלו מעמד אינדיבידואלי והשאר חזרו.

ניצן הורוביץ: השאר הוחזרו.

שרון הראל: בשנה האחרונה, בשנה וחצי, האו"ם סייע לחזרה של קרוב ל-1,000 דרום סודנים לדרום סודן וברגע שאותן מדינות מוצא בטוחות, ברגע שלאותם מבקשי מקלט אין טענות מקלט - - -

מיכאל בן-ארי: סליחה, במה הוא סייע?

שרון הראל: ניתן להחזיר את אותם אנשים למדינתם.

ניצן הורוביץ: הוא סייע.

מיכאל בן-ארי: על חשבוננו אגב.

שרון הראל: שאלת לגבי מדינת המקלט הראשונה, ואני רוצה במשפט גם להגיב על זה, כי זו סוגיה בדין הבין לאומי.

שרון הראל: זה שמגיעים לכאן פליטים שהם גם מחפשים עבודה זו עובדה, הם צריכים להתפרנס.

שרון הראל: וזה אגב לא קורה רק כאן, זה קורה בכל מדינה מערבית שאליה מגיעים פליטים.

מאיר יעקובי: לא כמות כזאת.

שרון הראל: הכמות הזו היא יחסית גדולה, היא גם חדשה למדינת ישראל מבחינת התופעה, ולכן הרבה יותר קשה להתמודד איתה, אבל צריך ללמוד באמת מניסיון העולם, מניסיון מדינות אירופה, ולפתח כלים ומדיניות להתמודד עם אותה תופעה.

שרון הראל: אוכלוסייה גדולה שלא מראיינים אותה על בסיס פרטני – נותנים לה מעמד, נותנים לה הגנה קבוצתית, עד יעבור זעם.

שרון הראל: אותה הגנה, אנחנו בנציבות האו"ם בעולם מתייחסים לאותן קבוצות כאנשים שנמצאים במצב דמוי פליטות.

שרון הראל: דהיינו, הם לא רק מהגרי עבודה, הם לא רק מסתננים, הם מקבלים איזו שהיא הגנה.

שרון הראל: צריך להגדיר את ההגנה הזו ולצידה לתת סל מסוים של זכויות, עם נגישות לשירותים בסיסיים.

שרון הראל: כי היום בהעדר תעסוקה, אנחנו רואים פשיעה.

שרון הראל: אבל מחר, בהיעדר שירותים רפואיים – אנחנו נראה גם טענות שהם מפיצי מחלות, ולזה כמובן אף אחד לא רוצה להגיע.

ניצן הורוביץ: מחלות מידבקות, כן.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: סליחה, חברים, אני רוצה - - -

ברוך מרזל: היא לא ענתה על השאלה, שאלה פשוטה.

ניצן הורוביץ: על איזו שאלה היא לא ענתה?

ברוך מרזל: שעברו דרך מצרים, אז הם לא פליטים כבר.

ניצן הורוביץ: אז תגידי, כן.

שרון הראל: אני אגיד במשפט, שמדינת המקלט הראשונה, ברגע שניתן להגיש שם בקשות וניתן לקבל הגנה, זה לגיטימי וזה המצב הרצוי בעולם.

שרון הראל: אבל ברגע שקיימות בעיות במדינת המקלט הראשונה, כולל רדיפה, כולל הרחקה, כולל העדר הגנה – פליטים גם נעים, וזה נקרא הגירה משנית, מכל מיני סיבות, ויש להם את הזכות לפנות ולבקש גם במדינת המקלט השנייה - - -

ברוך מרזל: וגם ברביעית.

שרון הראל: או השלישית, לצורך העניין.

מיכאל בן-ארי: זה בלוף.

מיכאל בן-ארי: זה בלוף.

מיכאל בן-ארי: זה עוד אחד מהשקרים.

מיכאל בן-ארי: זה עוד שקר שלכם.

סיגל רוזן: תקרא את האמנה.

מיכאל בן-ארי: שמענו אותך.

ניצן הורוביץ: אנחנו מסכמים, בן ארי, סיימנו.

ניצן הורוביץ: אני חושב ששמענו די והותר מכל הכיוונים.

מיכאל בן-ארי: האויבים האלה, האויבת הזאת, אויבת של מדינת ישראל.

אילן גילאון: מה זה משנה אם היה לו קונקשין בדרך או לא?

אילן גילאון: על מה אתה מדבר?

ניצן הורוביץ: מספיק, מספיק.

מיכאל בן-ארי: מה זה משנה?

מיכאל בן-ארי: זה משנה ועוד ואיך.

מיכאל בן-ארי: הם משלמים כסף כדי להגיע לכאן ולא למצרים.

מיכאל בן-ארי: פה הם מקבלים בריאות חינם, בגרות חינם, למה לא?

מיכאל בן-ארי: למה לא?

ניצן הורוביץ: בן ארי מספיק, סיימנו.

ניצן הורוביץ: אנחנו לא מסכמים כרגע את הדיון, משום שהוועדה הזאת בראשותי, מעוניינת להציג תכנית בעניין הזה, מפורטת ומסודרת ולא להגיד ככה דברים בסגנון צעקני.

ניצן הורוביץ: אנחנו בישיבה הבאה, שתהיה כאן בשבוע הבא, נציג תכנית מסודרת, מה שנקרא טיפול במבקשי מקלט/פליטים/מהגרי עבודה, ואנחנו נעשה כאן מה שנקרא פתרון כולל.

ניצן הורוביץ: כולכם מוזמנים בשבוע הבא.

ניצן הורוביץ: אנחנו נעביר את החומר מראש.

ניצן הורוביץ: הדיון יהיה בשבוע הבא, אחרי החג.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע ובמיוחד לממ"ז, על המאמץ - - -

מיכאל בן-ארי: פיקוח נפש אנחנו באים.

ניצן הורוביץ: תודה אדוני הממ"ז ותודה לנציגי הממשלה ולכל מי שהשתתף בדיון.

ניצן הורוביץ: אני מודה לכם.

ניצן הורוביץ: המשך יום טוב.

ניצן הורוביץ: תודה.