ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 248, 2012-05-22 09:15

אברהם מיכאלי: הנני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

אברהם מיכאלי: היום ראש חודש סיוון, תשע"ב, 22 במאי 2012.

אברהם מיכאלי: הנושא החשוב שנמצא היום בסדר היום, כנושא כללי בכנסת אני מבין, במסגרת יום הזהות היהודית, וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות תדון היום בישיבה קצרה ואני מראש מדגיש – בישיבה קצרה – כי לצערנו היום סדר היום פה בבניין כל כך עמוס, שאנחנו עוברים מוועדה לוועדה, וגם הנושא הזה נידון בכמה ועדות, אז תסלחו לנו מראש שלא כולם יוכלו פה להתבטא, אבל כל הכוונה היא לשים את הנושא בסדר היום.

אברהם מיכאלי: היום אחרי הצהריים יש גם יום דיון מיוחד בכנסת בנושא הזה, ולכן יישר כוח לכל מי שיזם ולכל מי שדחף לקיום הנושא החשוב הזה, הנושא של הקשר בין ירידת עולים מישראל, לזהותם היהודית והישראלית.

אברהם מיכאלי: זה נושא חשוב שבעצם כל מי שעבר פה את החוויה של העלייה יודע, במיוחד מהמדינות של ברית המועצות לשעבר, ואין ספק שהרקע היהודי שכל אחד הביא איתו משם, גם דחף אותו להגיע לארץ וגם עזר לו לחזק אותו איך לשמור פה על הקשר שלו עם הארץ, עם ארץ ישראל, שאני אחד שבא משם.

אברהם מיכאלי: ונכון שיש חלקים שונים, נניח מברית המועצות לשעבר, ששם שמרו יותר יהדות או פחות יהדות.

אברהם מיכאלי: הזהות היהודית של כל יהודי ברוסיה לפני 200 שנה הייתה שונה מאשר לצערנו, בשלטון הקומוניסטי, שהם עקרו את כל הקשר היהודי עם היהודים, ולכן כל מי שהגיע לארץ עם קשר כזה או אחר, יתבטא הקשר שלו עם הארץ.

אברהם מיכאלי: זבולון, מכיוון שאני מבין שאתה עובר מוועדה לוועדה, אני אתן לך לפתוח בכמה מילים.

אברהם מיכאלי: אנחנו הודענו שהיום הישיבה היא פה קצרה, כי יש כמה וועדות וגם בערב יש דיון מיוחד במליאה.

אברהם מיכאלי: בכבוד, זבולון.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אני רוצה קודם כל לפתוח בשבח האכסניה ולהודות ליושב הראש הקבוע, שהסכים לשים את הנושא על סדר היום וכמובן ליושב ראש הישיבה שלנו, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, שידיו רב לו בכל מה שקשור ברגישות והבנה בחיוניות של הזהות היהודית.

זבולון אורלב: אין ספק שהמנוע היהודי הפועם בלב העם, הוא זה שמביא את העם היהודי למדינת ישראל.

זבולון אורלב: הבעיה היא שיש התקף לב והמנוע הזה משום מה מפסיק לעבוד, אז זה אולי יסוד הירידה מן הארץ, של אנשים שהם יהודים.

זבולון אורלב: ולכן זה לא מספיק רק לשאת את האישור הפורמאלי בתעודת הזהות או בדרכון שאדם הוא יהודי, אלא צריך שמאחורי הדבר הזה יהיה תוכן מוצק, קשר יהודי עמוק, לב יהודי פועם, מתוך הנחה שמי שהלב פועם כסדרו ואין התקף לב, הקשר של אותו אדם לארץ יהיה קשר מוצק.

זבולון אורלב: אני חושב שלוועדה הזאת יש תפקיד חשוב מאד בסוגיה הזאת ולכן אני מאד מאד מודה לך, אדוני יושב הראש, שבמסגרת יום הזהות היהודית, שזו שנה שנייה שאנחנו יוזמים את היום הזה שהוא יום ארוך, יתקיים בכמה ועדות, לאחר מכן באודיטוריום ולאחר מכן במליאה, בהצעות לסדר יום.

זבולון אורלב: אנחנו מאד מאד מקווים שאנחנו מחזקים את אחד מהיסודות החשובים של זהות של מדינת ישראל כמדינה יהודית, כמובן גם דמוקרטית, אבל היום אנחנו עוסקים בזהות בעוגן היהודי, ואני מאחל לכם דיון פורה.

זבולון אורלב: תודה רבה לך אדוני.

אברהם מיכאלי: תודה לך זבולון, תודה על היזמה ותודה על הליווי שלך במשך היום פה בוועדות.

אברהם מיכאלי: כפי שקודם אמרתי בכמה מילים, מכיוון שפה ראיתי שהנושא הוא קשר של העלייה והעלייה היא באמת ממדינות שונות ובמיוחד אנחנו בעשורים האחרונים קלטנו פה כמיליון עולים מברית המועצות.

אברהם מיכאלי: יהודי ברית המועצה הגיעו לפה, אמרתי, עם מטען כזה או אחר, כל אחד לפי המדינה והמקום שמשם הם הגיעו, והמוטו של יהודי ברית המועצות ברוב המקומות היה – אם אשכחך ירושלים, תשכח ימיני.

אברהם מיכאלי: זה היה המוטו שליווה אותנו, ואנחנו לאו דווקא בחתונות ובשמחות הזכרנו את המספר המפורסם הזה, אלא בהרבה מאד מובנים.

אברהם מיכאלי: לפני כמה ימים ציינו גם את יציאת יהודי אתיופיה בהר הרצל, יום הזיכרון הממלכתי.

אברהם מיכאלי: וגם יהודי אתיופיה, בשבילם ארץ ישראל התבטאה קודם כל בירושלים.

אברהם מיכאלי: ירושלים זאת הייתה השאיפה להגיע אליה, ואכן באמת היהודים בכל המדינות, אני אומר גם מדינות המערב שמגיעים היום ממדינות שונות, כולם מגיעים פה בשאיפה שיגיעו לפה ובאמת ימצאו מצד אחד בית יהודי חם ומצד שני, מי שהגיע גם בחסר זהות יהודית, הם מצפים גם שאנחנו כמדינה נסייע ונעזור להם גם להיקלט בארץ כיהודים.

אברהם מיכאלי: ואני עכשיו מתייחס לאיזו שהיא זווית שבטח אנשים פה ירחיבו גם בהמשך, לקשר של מאות אלפי יהודים, שלצערם לא זכו, בשהות הקשה שלהם בגלות, במיוחד בברית המועצות לשעבר, לקבל את החינוך היהודי.

אברהם מיכאלי: אז היום היהודים האלה באים ומבקשים – תעזרו לנו להשלים את החסר הזה.

אברהם מיכאלי: עזרו לנו, בדרך שאנחנו בארץ אמורים לקחת את זה בחשבון שלא מדובר פה ביהודים שבעצם התאפשר להם לקבל חינוך יהודי ולא רצו, אלא נמנע מהם.

אברהם מיכאלי: כדי לקרב אותם, כדי לחזק אותם, כדי שהם ישמרו על הקשר שלהם עם ארץ ישראל ועם ישראל.

אברהם מיכאלי: ואם יש נתונים שיש כבר בתוך היהודים האלה שכבר הגיעו לארץ, בשנים 1990 ואילך, כמעט 10%, זה מראה שהקשר הרופף עם הזהות היהודית, גם גורם להם לחשוב שארץ ישראל היא לא דווקא שאיפה של ארץ ציון וירושלים, אלא עוד מדינה.

אברהם מיכאלי: וכעוד מדינה אפשר לבחור גם בגרמניה, אפשר לבחור גם במדינות אחרות, שלצערנו היום קבוצה לא קטנה של יהודים מברית המועצות שלעבר חיים שם ויש קהילות מפותחות מאד במובן של קהילה.

אברהם מיכאלי: לכן אנחנו בעצם, כוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, באמת התפקיד שלנו זה לא רק לדאוג לקליטה של עולים שמגיעים לארץ, אלא גם לדאוג לקשר של הקליטה הרוחנית שלהם פה, כדי שהם יוכלו להרגיש, גם הם וגם ילדיהם, כי אנחנו פה בעצם משליכים בהליכי הקליטה לכל מיני כיוונים שאנחנו מתמודדים עם זה במשך השנים הרבות שכבר הם נמצאים בארץ.

אברהם מיכאלי: אני אתן לחברים שנמצאים פה, כדי שגם כל אחד מהם יביע, יתרום בראייה שלו בנושא של קשר בין עולים לישראל, לזהות היהודית שלהם בישראל, ואני מקווה שהעולים האלה באמת יתחזקו במובן הזה, ככל שניתן, כדי שירגישו פה שהם שייכים לא רק לבית, אלא לבית היהודי שבעצם בשביל זה אנחנו מגיעים מכל מיני מקומות בעולם, כדי לחיות פה.

אברהם מיכאלי: יהודים עם הבנה אמיתית שאנחנו חיים פה במדינה שלנו.

אברהם מיכאלי: אני אתן לראשון הדוברים, נרשמו פה כמה וכמה אנשים.

אברהם מיכאלי: הרב אלימלך פרייבסקי, בבקשה.

אברהם מיכאלי: אני רק מבקש, מכיוון שאמרנו שאנחנו מוגבלים בזמן, כל אחד מדבר שלוש דקות ולא יותר, כי אנחנו מוגבלים.

אברהם מיכאלי: כן, בבקשה.

אלימלך פרייבסקי: בוקר טוב.

אלימלך פרייבסקי: אני מנהל פרויקטים של "מרכז שורשים", שהוא אחד מן המיזמים של ארגון צוהר.

אלימלך פרייבסקי: ההתעסקות היום יומית שלנו מול העולים, היא בכך שאנחנו מסייעים לעולים להוכיח את יהדותם בבתי הדין הרבניים.

אלימלך פרייבסקי: היום כל עולה שמגיע להתחתן ברבנות, צריך להוכיח את יהדותו וכאן חבר הכנסת אורלב דיבר על כך שאנשים לפעמים מקבלים התקף לב, אז אצלנו מקבלים התקף לב תרתי משמע, כי ברגע שהם באים להתחתן והם יודעים שהם יהודים, הילדים לעתים נולדו אפילו בארץ, או הגיעו לארץ בגיל קטן וגדלו כיהודים, צריכים להגיע לבית הדין בצדק בסך הכל, אבל צריכים להוכיח שהם יהודים, ולעתים זה משימה מאד קשה, מאחר שבעיקר במדינות ברית המועצות אנשים הסתירו את יהדותם, והיום, להגיע לחקר האמת, שאכן משפחה לפני ארבעה דורות שינתה את הלאום, למרות שכולם יהודים גם היום, זו משימה לעיתים קשה מאד, ואנחנו עושים את זה גם כאן בארץ, גם בחו"ל.

אלימלך פרייבסקי: אפילו יש לנו פניות מקהילות בחו"ל, כמו גרמניה, שדיברו כאן, כמו בצרפת, כמו בארצות הברית, שאנחנו נעזור להוכיח את יהדותם של האנשים שנמצאים שם, שבסך הכל הם רוצים להתחתן כאן בארץ, וזו גם תופעה מאד מבורכת.

אלימלך פרייבסקי: כאשר אנחנו מדברים על אירועים משמעותיים בחייהם של העולים, אז חתונה מן הסתם זה מן האירועים הכי משמעותיים שאפשר ואם אפשר לבצע את הדבר הזה כאן בארץ, כיהודים, אז אותו קשר רופף שקיים בין היהודים מברית המועצות או מדרום אמריקה, שגם כאן קיימת בעיה עם היהדות, אז הקשר הזה מתרופף עוד יותר, וכך נוצר הניתוק.

אלימלך פרייבסקי: והחתונה גוררת גם את ברית המילה שאי אפשר לבצע, כי הילדים לא מוכרים כיהודים ומכאן גם בר מצווה וחס ושלום גם קבורה, שלעתים אנשים מתקשים להוכיח שהם יהודים.

אלימלך פרייבסקי: ולכן, הפעילות הזאת מבורכת ואנחנו מטפלים בכ-2,000 פניות בשנה, וכל אדם שמאושר בבית דין רבני, בעצם זה לא אדם אחד, זה עוד כחמישה אנשים, בני משפחה.

אברהם מיכאלי: איך אתם משיגים באופן מעשי, בכלים שלפעמים אין להם?

אלימלך פרייבסקי: אנחנו מחפשים את הכלים האלה.

אלימלך פרייבסקי: אנחנו באמת מחפשים בארכיונים בחו"ל - - -

אברהם מיכאלי: אתה יכול לחפש, אבל השאלה היא איך אתם עושים את זה באופן מעשי.

אברהם מיכאלי: כי בברית המועצות לשעבר, בכל מדינה, זה לא פשוט.

אלימלך פרייבסקי: זה לא פשוט, אבל אנחנו מצליחים לעשות את זה ואכן לאתר את המסמכים בחו"ל, לאתר בארכיונים של ברית המועצות לשעבר, ולהוכיח את יהדותם, כי בסך הכל ברישומים המקוריים ברית המועצות רשמה בכל מקום באופן אובססיבי מי הוא ומה הוא.

אלימלך פרייבסקי: ולכן, אם אכן מדובר במשפחה יהודית, ניתן להוכיח את זה.

אלימלך פרייבסקי: לעתים זו משימה קלה, אפילו מדברים על 5 דקות, לעתים זו משימה שנמשכת כמה שנים ולכן חשיפה לאירוע הזה, שאת ההוכחה צריכים לעשות הרבה לפני החתונה ולא חמש דקות לפני.

אלימלך פרייבסקי: זה באמת חשוב וזה מה שאנחנו עושים.

אלימלך פרייבסקי: אנחנו פועלים לא רק במשרדינו בירושלים, אלא גם עובדים כיום עם הקהילות ברחבי הארץ, עובדים עם הקהילה באשדוד, עובדים עם הקהילה באשקלון, נכנסים לאט לאט לבתי ספר, לצה"ל אפילו, בקורסים כמו נתיב, ששם נמצא ריכוז גדול של עולים, שלעתים אנשים נמצאים כבר בדרך לגיור, ואנחנו מצליחים להוכיח שמדובר בסך הכל ביהודים, ולכן אין צורך גם לבצע את הגיור.

אלימלך פרייבסקי: כי בסך הכל לעשות גיור לאדם שהוא כבר יהודי זה גם קצת עוול, בטח עוול לאותה סבתא שיודעת בוודאות שהיא יהודייה.

אלימלך פרייבסקי: לעתים אנחנו מצליחים להגיע ממש חמש דקות, מה שנקרא בדקה ה-90, כאשר אותה סבתא כבר נמצאת על ערש דווי, ואנחנו מצליחים להוציא ממנה את המידע הדרוש באמת כדי להוכיח את יהדותה, והיו גם מקרים כאלה.

אברהם מיכאלי: יש לכם קשר עם שליחים שונים שנמצאים נניח בברית המועצות לשעבר?

אלימלך פרייבסקי: כמובן, כמובן.

אלימלך פרייבסקי: אין לי יכולת אחרת לעבוד, רק ככה.

אברהם מיכאלי: שהם מסייעים לכם אפילו שהם עוסקים בתחומים אחרים בכלל.

אלימלך פרייבסקי: בהחלט, בהחלט.

אלימלך פרייבסקי: אם אפשר לומר, הפועלים שלנו שם בחו"ל, מאחר שלא ניתן על כל תיק לנסוע בנפרד לחו"ל, והם כן עובדים איתנו, בהחלט.

אברהם מיכאלי: תודה רבה.

אברהם מיכאלי: ד"ר דב מימון.

אברהם מיכאלי: הרב ד"ר דב מימון, בכבוד, בבקשה.

אברהם מיכאלי: תציג את עצמך ואת מי אתה מייצג.

דב מימון: תודה רבה.

דב מימון: כבוד האכסניה וכולכם.

דב מימון: אני אמין בכיר במכון למדיניות העם היהודי, והוצאנו לפני חודשיים דו"ח די מקיף על המצב של הישראלים בחו"ל ואיך אנחנו יכולים לחזק את הזהות שלהם, כבר שהם החליטו לעזוב.

דב מימון: אז יש לנו שני תהליכים שצריך לעשות.

דב מימון: כמובן ככל שנחזק את הזהות היהודית פה בארץ, תהיה פחות סיבה לאנשים לעזוב, כי אנחנו רואים שאנשים שעוזבים את הארץ, בדרך כלל זה אנשים עם זהות יהודית יותר חלשה.

דב מימון: אבל הדבר השני, הכי ברור שיש, שהזהות של הישראלים, לפחות אלה שהם לא שומרי תורה ומצוות, היא זהות לאומית.

דב מימון: זאת אומרת זה בעיקר זהות אזרחית כזאת, שהם שייכים לישראל.

דב מימון: כשהם עוברים לחו"ל, אז זה ממש לא נשמר.

דב מימון: ואנחנו רואים משהו כמו 80% של נישואי תערובת של דור ראשון, אלה שיורדים למשל באוסטרליה, ואצל הדור השני זה בדרך כלל לגמרי הולך לאיבוד.

דב מימון: ולכן יש אפשרות, וכשהם מגיעים כבר לחו"ל, וכשהם החליטו להישאר בחו"ל, תדעו לכם שפשוט רק - - -

אברהם מיכאלי: אתה מדבר על קבוצה שהייתה בארץ ועזבה.

אברהם מיכאלי: השאלה היא אם אתה נתקלת בקבוצות עולים שמגיעים נניח ממדינות שונות, במיוחד הזכרנו קבוצה של ברית המועצות לשעבר, שהם חיים בקהילות גדולות כמו בגרמניה, כמו באוסטריה וכמו אפילו בארצות הברית, שהם בכלל לא הגיעו לארץ.

אברהם מיכאלי: אתם חקרתם גם את הנושא הזה?

דב מימון: אנחנו חקרנו גם את התחום הזה.

דב מימון: בוא נסתכל על שני דברים.

דב מימון: אחד, אנחנו יודעים שמה שקורה שכשהעולים מברית המועצות לשעבר, שמגיעים לארץ, הזהות היהודית שלהם מתחזקת באופן משמעותי ביותר.

דב מימון: הם הופכים להיות פטריוטים, הופכים ישראלים ואנחנו כבר ראינו בדו"ח גוטמן, ש-80% מהישראלים הם שומרי מסורת בבחינה זו או אחרת, והשינוי הגדול שהיה ב-20 השנים האחרונות, שאלה שהגיעו מרוסיה ומברית המועצות, בעצם גם הם הפכו להיות מסורתיים בארץ, וזה שינוי דרסטי שמשנה לגמרי את המפה בארץ, של הזהות.

דב מימון: הדבר הזה, מה אנחנו רואים, שה-200,000 שהגיעו מגרמניה למשל, הם באמת התבוללו הרבה יותר ואיבדו את הזהות היהודית.

דב מימון: לכן להגיע לארץ, הדבר הזה גורם לאנשים לחזק את הזהות, לפחות בצד הלאומי שלו.

דב מימון: ולכן גם דרך הצד הלאומי גם חוזרים הדברים, ושני הדברים מחזקים את השני.

דב מימון: זאת אומרת אחד הזהות הלאומית והזהות האתנית והזהות הדתית, או השייכות הדתית לאומית, הופכת שאנשים האלה מחזקים את הזהות שלהם.

דב מימון: ברור שיש מאמר גדול שנשמע פה, שצריך לחזק את הזהות שלהם בזמן שהם בארץ.

דב מימון: עכשיו כשהם הולכים לחוץ לארץ, כמובן שהם מאבדים לגמרי את הזהות, אלא שלא עברו תהליך של חיזוק הזהות כשהם היו בארץ, הם לגמרי הולכים לאיבוד ואנחנו לא מוצאים אצלם תהליכים של קבוצות.

דב מימון: התהליך של עכשיו, מה שרציתי להתקדם, זה יותר לעניין של מה שצריך לעשות.

דב מימון: אז כשהם בחוץ לארץ, צריך לחבר אותם לקהילות ויש כלים שאנחנו יכולים לחבר אותם לקהילות, כי הם פשוט לא רואים את עצמם כקהילות.

דב מימון: להקים גם קהילות נפרדות, לחזק את הזהות הישראלית-האתנית-הלאומית שלהם, על ידי בית ישראלי ובמקומות איפה שיש אנחנו רואים שזה דבר חזק.

דב מימון: וגם מתחברים ליהודים שהם דוברי רוסית, ויש מאמץ שלהם, שאנחנו בתהליך של כתיבה של דו"ח על הדבר הזה, של מה לעשות עם מאות אלפי יהודים שהם דוברי רוסית, שההורים שלהם דוברי רוסית, שאנחנו פשוט לא עשינו מספיק מאמץ, גם מבחינת הקהילות היהודיות בעולם וגם במדינת ישראל, כדי לחזק את הדבר הזה.

דב מימון: בכל אופן יש תהליכים, יש לנו אפשרויות לחזק את הדבר הזה, ולא לאבד את הדברים ואפשר להתקדם בזה, ואני מברך על האכסניה הזאת.

אברהם מיכאלי: תודה.

אברהם מיכאלי: אני מקבל בברכה את חבר הכנסת הרב חיים אמסלם וחבר הכנסת דני בן סימון שהצטרפו אלינו גם עכשיו.

חיים אמסלם: אני רציתי לשאול שאלה דווקא את הרב דב מימון.

חיים אמסלם: האם המחקר שלכם ירד לפרטים ועשה אבחנה איפה הזהות נחלשה, כאלה שהמעמד היהודי שלהם מוסדר, לבין כאלה שכנראה הם עדיין נמצאים בבעיה, אולי הם יותר חשופים לאיבוד הזהות.

חיים אמסלם: כלומר, כאלה שהם חצויי זהות – האבא יהודי, האמא אינה יהודייה, הם אינם יהודים על פי ההלכה, הם מרגישים ישראלים, אבל בקושי הראשון, אולי הם אלה שממהרים לעזוב ומאבדים זהות.

חיים אמסלם: האם המחקר שלכם עמד על הנקודה הזו?

דב מימון: מה שאנחנו עלינו, אני רושם את הפרטים ואנחנו נבדוק יותר.

דב מימון: מה שאני יכול להגיד שהוא די חשוב, שאלה שבאו מברית המועצות לשעבר ועזבו את הארץ, חלק גדול ביותר אצלם הם אנשים שיש להם בעיה של הגדרה דתית בארץ.

דב מימון: אם זה מחזק את מה שמתכוון הרב חבר הכנסת, אז אכן כן, האנשים האלה הרגישו מנוכרים בארץ, הרגישו שלא כיבדו אותם, לא חיבקו אותם, והאנשים האלה בשלב מסוים, זה הדבר הגדול ביותר שגורם לאנשים לעזוב, לפני אפילו העניין הכלכלי.

חיים אמסלם: תודה רבה.

חיים אמסלם: זה בכפוף לכך, אני התכוונתי וכך אני שיערתי.

חיים אמסלם: ברור שכאלה שמרגישים את עצמם כאן לא פה ולא שם, הם החוליות החלשות.

אברהם מיכאלי: גברת חנה קורן ממשרד הקליטה, בואי תציגי לנו באמת מה המשרד עושה למען חיזוק הקשר של העולים.

חנה קורן: אנחנו רואים בתפקידנו העיקרי, בעיקר בשני אגפים – באגף לעידוד עלייה ותושבים חוזרים ובאגף לקליטה בקהילה, אנחנו עושים פעילויות של שמירה על קשר עם ישראל.

חנה קורן: יש לנו בחו"ל, בצפון אמריקה יש לנו 14 בתים ישראלים וגם בקייב ובמוסקבה.

חנה קורן: יש לנו בכל הקונסוליות בצפון אמריקה רכזת שעוסקת בשמירה על קשר עם ישראלים, היא יוצרת להם אירועים לכבוד חגים ומועדים ושומרת אפילו יש אנשים שסיפרו לנו שהפעם הראשונה שילדים שומעים סיפור בעברית, זה באמצעות הבתים הישראלים והרכזת הישראלית שעושה את הפעילות המבורכת, נניח בל"ג בעומר ובכל שאר החגים.

חנה קורן: אנחנו עשינו גם קבוצות מיקוד, ואנחנו יודעים שהקשר של ישראלים עם ישראל, כשנמצאים בחו"ל, הוא מאד מאד חשוב, ותמיד בראש הם יודעים והם מוכוונים, שבאיזה שהוא שלב הם יחזרו.

חנה קורן: הם יסיימו את הלימודים שלהם, יסיימו את המשימה המסוימת שהם היו שם והם יחזרו חזרה.

חנה קורן: הזהות הישראלית בחו"ל היא כמובן, כמו שנאמר פה, זה כל הזמן לייצר את השיח ואת הדיאלוג עם אותם ישראלים, ורשימות התפוצה של הרכזות של הבתים הישראלים שלנו, פשוט הולכות וגדלות ואני רוצה באמת להגיד שגם באירופה וגם בחבר העמים, אנחנו רואים שהאנשים צמאים לקשר הזה.

חנה קורן: הקשר הזה יוצר בסופו של דבר את החיבור האולטימטיבי עם ישראל.

חנה קורן: אנחנו יודעים, אם אני אתן לך דוגמא למשל מתחילת 2012 חזרו כבר כ-1,000 עולים לשעבר לישראל, והשאר עדיין מוגדרים כעולים.

אברהם מיכאלי: מה לגבי תכניות הלימודים שאתם כמשרד הקליטה יכולים לתרום לבני נוער עולים, שהם גם כן לא באים בדיוק ממקומות שיכלו שם לקבל חינוך יהודי כמו שהיו רוצים.

חנה קורן: אז יש בתוך האגף הבכיר לקליטה בקהילה, סדרה שלמה של תכניות שמעשירות את הילדים שמגיעים, בעיקר בתכנים האלה.

חנה קורן: נמצא פה איתי אדם שאחראי על הזהות היהודית בקליטה בקהילה.

חנה קורן: אתה רוצה להגיד כמה מילים?

אדם טסמה: כן, אפשר?

אברהם מיכאלי: כן, כמה מילים.

אברהם מיכאלי: תציג את עצמך לפרוטוקול.

אדם טסמה: אוקי.

אדם טסמה: אדם טסמה, מנהל תחום מורשת של משרד הקליטה.

אדם טסמה: כאגף קליטה וקהילה אנחנו מפעילים מגוון תכניות בנושא של זהות יהודית ומורשת ישראל, כאשר המטרה, הרעיון העיקרי של הפעילות הזאת, לחזק ולהעצים את מרכיבי הזהות היהודית של אוכלוסיית וקבוצת העולים, והעניין הזה התחיל לפני כשנתיים כפיילוט.

אדם טסמה: התכנית מופעלת באמצעות משרד הקליטה, הוא זה שמממן אותה, אבל היא מופעלת על ידי חמש-שש עמותות שעוסקות בתחום הזה.

אברהם מיכאלי: איך אתם מגיעים בפועל לבני נוער?

אדם טסמה: איך אנחנו מגיעים - אז המענה שאנחנו נותנים הוא על כל חתך קטגורית גיל.

אדם טסמה: זאת אומרת בבתי ספר, סטודנטים ובקהילות.

אדם טסמה: כל עמותה, מתוך 6 העמותות, לא ציינתי את השמות שלהם, שש העמותות שעובדות בתחום הזה, יש עמותות שמתמחות ספציפית רק בבתי ספר, במסגר הפורמאלית.

אדם טסמה: זאת אומרת יש להם שעה במערכת, נכנסים לבית הספר, כמובן באישור של משרד החינוך וכמובן אוכלוסיית הסטודנטים גם כן.

אדם טסמה: והכי חשוב מבחינתנו, בנוסף לילדים, הילדים איך שהוא הם נחשפים במסגרות, אני מאמין במהלך החיים שלהם הם ייחשפו, ואנחנו לא נאבד - - -

אברהם מיכאלי: יש היום מועדוניות שבני הקהילה נניח מפוזרים בהן בכל הארץ.

אברהם מיכאלי: אתם מצליחים כמשרד הקליטה גם להיכנס לתוך המועדוניות של המתנ"סים?

אדם טסמה: בני הקהילה האתיופים?

אברהם מיכאלי: בני הקהילה האתיופית, כן.

אדם טסמה: לא יודע מה להגיד לך בתחום הזה, כי - - -

אברהם מיכאלי: יש שם חסר בתוכן של תכניות ולכן כשאנחנו באים לבקר כוועדת עלייה שם, תמיד אומרים לנו - אין לנו הרבה מה לעשות במועדון, אז יוצאים החוצה ונעמדים על הברזלים.

אברהם מיכאלי: השאלה היא, אם אלה דברים שיכולים לבוא וליזום כדי לתת להם זמן כבר כדי לא לעמוד ברחוב ולהיות במועדון.

אדם טסמה: תראה, אז כנראה הדבר הזה באמת - - -

דוריס קריאף: אנחנו מממנים גם חלק מהמועדוניות האלה, אז מן הסתם יכולה להיות לנו שליטה בזה.

אברהם מיכאלי: צריך לבחון את הסוגיה הזאת, כי מגיעים לבני הנוער עצמם, וזה מה שמעניין.

אברהם מיכאלי: הם מבקשים שייתנו להם את ההזדמנות, אם כבר הם נמצאים שם בשעות האלה שהם לפעמים גם לא רוצים להיות בבית בשעות האלה, הם רוצים להיות במועדון הזה, אז לתת להם את התוכן הזה כדי שיוכלו לצאת משם גם עשירים במובן התוכני של השעות האלה.

אדם טסמה: אני מאמין שכן.

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת בן סימון, בבקשה.

אברהם מיכאלי: אנחנו מוגבלים בזמן, לכן אני ביקשתי - - -

דניאל בן-סימון: מה הזמן, אדוני יושב הראש?

אברהם מיכאלי: עד רבע לעשרה.

דניאל בן-סימון: רבע לעשר?

דניאל בן-סימון: זהות יהודית - זה מה שמגיע לה?

אברהם מיכאלי: דני, היום מקיימים את זה בכל הוועדות ולכן התפזרו פה.

דניאל בן-סימון: אני יודע, אני רק רוצה לזרוק איזה אתגר, שמעתי את הרב מימון.

דניאל בן-סימון: אני רוצה פשוט לומר משהו שאולי יסתור מעט.

דניאל בן-סימון: הזהות היהודית היא לא הבעיה.

דניאל בן-סימון: רוב האנשים שאני פוגש, הישראלים שעזבו את הארץ, מאמצים את הזהות היהודית בחו"ל, הרבה יותר חזק מאשר פה.

דניאל בן-סימון: הם יותר יהודים ממני.

דניאל בן-סימון: הם חיים באווירה יהודית שהלוואי והייתה להם פה, וזאת לא הסיבה.

דניאל בן-סימון: הם לא נוטשים את היהדות, חסרה להם החוויה הישראלית.

דניאל בן-סימון: ואני פה שם גבול קר בין שתי החוויות האלו, כי אני חזרתי מקנדה עכשיו, אני נוסע לאירופה וזה, הם יותר יהודים ממני מבחינת הזהות שלהם.

דניאל בן-סימון: הם עזבו את הארץ, אבל לא נטשו את היהדות ולא נטשו את הזהות היהודית, לפחות כפי שהיא קיימת פה.

דניאל בן-סימון: מה שכן, היו פה כל מיני תקריות שקשורות לחוויה הישראלית, גם לכלכלה וגם לתעסוקה, וגם לחוויות בלימודים למיניהם וכל זה, שגרמו להם לנטוש את החוויה הישראלית, אבל לחזק ולהעצים את הזהות היהודית.

דניאל בן-סימון: זאת אומרת, אני כופר בעניין הזה שהירידה מהארץ או העזיבה של ישראל, נובעת מהיחלשות הזהות היהודית.

דניאל בן-סימון: ההיפך.

דניאל בן-סימון: הזהות היהודית קיימת והיא חזקה לפעמים יותר ממה שצריך בעיני.

דניאל בן-סימון: כאילו, אתה חי באנגליה, תשמור, תהיה קצת אנגלי וקצת יהודי.

דניאל בן-סימון: אבל לא יהודי פול טיים, נגיד בפריס או בסאנסט, להיות כאילו אתה יהודי במאה אחוז.

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר, צריך לראות פה את העניין הזה.

דניאל בן-סימון: זה לא צמצום הזהות היהודית.

דניאל בן-סימון: יש פה בעיות אחרות שגורמות להרבה מאד אנשים, ואני קורא אצל חבר העמים.

דניאל בן-סימון: מעניין אותי לדעת, אלה שעזבו – הם במעמד כלכלי יחסית גבוה שלא מצאו את מקומם פה והלכו, חזרו למוסקבה וחלקם חזרו ללנינגרד או לסנט-פטרסבורג, כדי למצוא מענה לתעסוקה שלהם.

דניאל בן-סימון: אז לכן אני אומר, זה לא צמצום הזהות היהודית.

דניאל בן-סימון: היא קיימת, היא חזקה, היא מעולם לא הייתה יותר חזקה.

דניאל בן-סימון: די לראות באירועים שקשורים ליהדות ולימים האלה - הם כל כולם בתוכנו, ולכן צריך למצוא הסבר אחר לעניין הזה של הירידה או החוויה היהודית.

דניאל בן-סימון: היא קיימת.

דניאל בן-סימון: החוויה הישראלית – נכשלנו בה.

דניאל בן-סימון: לא הצלחנו להקנות אותה לכולם.

דניאל בן-סימון: חלקם מרגישים מודרים מהחוויה הישראלית.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, צריך להבדיל בין שני הדברים האלה ולמצוא את הגורם האמיתי לסיפור הזה של הזהות.

דניאל בן-סימון: זה הכל, תודה רבה.

אברהם מיכאלי: תודה.

דב מימון: אני בכל זאת אגיד שמבחינת המספרים, שמבחינת הילדים שלהם, זה לא בדיוק עובר.

דב מימון: הזהות האתנית הזאת, או הזהות הלאומית, קשה מאד להעביר אותה לחוץ לארץ לילדים, כי חוץ מאשר השפה קשה מאד לעשות את זה ואנחנו יכולים על ידי מאמצים מכוונים של מדינת ישראל, לחזק את הזהות הלאומית.

דב מימון: אני מקבל את מה שאמר חבר הכנסת בן סימון לגמרי, לשמור על העניין של חוויה ישראלית, זהות לאומית, אבל לחזק ולהעצים אותה ולתת לה משמעות, גם שהיא תוכל להעביר לילדים, כי אם לא פשוט הם לא חסונים לתהליך של התמודדות עם תרבות זרה, כמו שהיהודים שעם זהות יהודית חזקה, או בכל אופן יש תפקידים משלהם.

אברהם מיכאלי: תודה הרב מימון.

אברהם מיכאלי: סגן אלוף כרמית נפתלי, בואי תציגי לנו את הפעילות שלכם בצה"ל.

כרמית נפתלי: בוקר טוב.

כרמית נפתלי: קודם כל אני אדגיש שהעיסוק בזהות הישראלית יהודית בצבא הוא נדבך מרכזי כשאנחנו מדברים על חינוך.

כרמית נפתלי: אנחנו בעצם פועלים במספר רבדים.

כרמית נפתלי: הרובד הראשון הוא רובד המפקדים.

כרמית נפתלי: אנחנו מבינים שהעיסוק בתחום הזה הוא בתחום אחריותם של המפקדים, ולכן אנחנו משקיעים מאמצים רבים בעצם להכשיר את המפקדים לעסוק בכל הסוגיות שנוגעות בתחום של הזהות, מהמפקדים הזוטרים ביותר ועד המפקדים הבכירים ביותר, במגוון של פעילויות, סדנאות, הרצאות והשתלמויות של שבוע ושלושה שבועות.

כרמית נפתלי: זאת אומרת משקיעים הרבה בהכשרה שלהם, כי אנחנו מבינים שבעצם המפקד הוא זה שפוגש ביום יום את החייל, והוא זה שאמון ואחראי לעסוק אל מול החיילים שלו בסוגיות הללו.

כרמית נפתלי: המפקדים מחויבים להעביר פעילויות בתחום לחיילים, ויש באמת מגוון רחב של פעילויות שעוברות, פעילויות חובה, פעילויות העשרה סביב חגים, סביב מועדים, יום השואה, סיורים במקומות כאלה ואחרים.

כרמית נפתלי: הטירונים הלוחמים עוברות סדרות של שבוע שעוסקות בכל מה שקשור לזהות ויש מעבר לפעילות שמפקדים עושים, פעילות שאנחנו, כחיל החינוך והנוער, נוגעים בחיילים.

כרמית נפתלי: דובר כאן בתחילת המושב על קורס פרויקט נתיב.

אברהם מיכאלי: תסבירי בכמה מילים, חוץ מקורס גיור, בנתיב אני מבין יש מסלול של זהות יהודית.

אברהם מיכאלי: השאלה מי זוכה לצ'ופר הזה שמגיע לשם.

כרמית נפתלי: כל מי שהוא אינו יהודי רשאי מבחינת - - -

אברהם מיכאלי: נניח מי שלא צריך את הפן הזה של לא יהודי וגיור, בנתיב אני הבנתי כשסיירתי אצלם, שיש להם גם מסלולים של לבוא לתת את החיזוק של הזהות היהודית גם לחיילי צה"ל עולים שהם דווקא כן יהודים.

כרמית נפתלי: נכון, 15% מהחיילים מתוך כלל המשתתפים בשנה בפרויקט, הם יהודים על פי ההלכה, שרשאים להשתתף.

כרמית נפתלי: 85% הם אינם יהודים על פי ההלכה ומשתתפים בפרויקט.

אברהם מיכאלי: במה זה תלוי נניח להגדיל את האחוז של אלה שהם כן יהודים ורוצים להשתתף, כי בשבילם זאת הזדמנות בצה"ל לעבור את החינוך היהודי הזה, כי הם לא נתקלו במקום אחר.

כרמית נפתלי: משאבים.

אברהם מיכאלי: משאבים.

אברהם מיכאלי: צריך לדבר עם משרד הביטחון, דני.

דניאל בן-סימון: תגיד, חסר משהו לביטחון פה?

כרמית נפתלי: זה אגף הגיור, זה לא.

כרמית נפתלי: ויש עוד הרבה מאד קורסים, קורסי עברית לעולים בתחילת שירות.

כרמית נפתלי: יש 2,000 חיילים שעוברים עברית בצורה כזו או אחרת, לומדים עברית במהלך השירות שלהם.

כרמית נפתלי: גם שם אנחנו עוסקים בסוגיות הללו, גם דרך ההוראה, גם דרך סיורים, גם לחזק את תחושת הזהות שלהם.

כרמית נפתלי: בסופו של דבר, המטרה היא, גם הקורסים וגם הפעילויות עוסקות בזהות הישראלית, היהודית, בחיזוק תחושת השייכות שלהם לעם, למדינה, לצבא.

כרמית נפתלי: אנחנו אמנם נוגעים רק בחיילים בשלוש שנים או בשנתיים שהם משרתים, אבל אנחנו מבינים שיש השפעה במעגלים הרחבים יותר, כי בסופו של דבר הם גם אחרי זה אזרחי מדינת ישראל וגם משפיעים על המשפחה ועל החברים.

אברהם מיכאלי: אין ספק, אין ספק.

אברהם מיכאלי: לכן אמרנו להרחיב גם את הקשר עם אלה שהם, אולי מובן מאליו, אבל גם להם חסר הרבה.

אברהם מיכאלי: צריך לדבר על זה במסגרות הנכונות כדי להגדיל לכם את המשאבים בקטע הזה גם.

כרמית נפתלי: אבל עושים את זה לא רק דרך קורסי נתיב.

כרמית נפתלי: זאת אומרת זה עיסוק שוטף, יום יומי - - -

אברהם מיכאלי: אבל נתיב זה מרוכז.

אברהם מיכאלי: אני הבנתי שזה מספר חודשים שם, לכן זה חשוב.

אברהם מיכאלי: מי נמצא פה מהסוכנות היהודית?

אברהם מיכאלי: כן, תגיד כמה מילים – איך הסוכנות מתגברת על כל הקשיים.

אברהם מיכאלי: אנחנו אגב הקשבנו לכם פה דיון שלם בנושא של הקשר עם התפוצות וכו', לפני שבועיים היינו פה.

ניל גילמן: אני בעיקר מתעסק עם עולים מארצות המערב, אז אני אתייחס לזה בעיקר.

ניל גילמן: אני, ממה שאני שמעתי, הייתי מבדיל בין העולים שמגיעים, שיש להם את הזהות היהודית כבר, שמגיעים מסיבות אידיאולוגיות, שבאים ממשפחות דתיות או שומרי מסורת, שזה כשני שלישים מהעולים שאנחנו רואים.

ניל גילמן: לאלה שמגיעים שהקשר שלהם עם היהדות הוא קצת יותר רופף, אני בהחלט רואה שיותר קל להתגבר על כל הקשיים, כשיש לך את האמונה, כשיש לך את האידיאולוגיה, מאשר מישהו שלא כל כך קשור ליהדות.

ניל גילמן: ולכן אני רואה שיש חשיבות לחזק את היהדות.

ניל גילמן: גם כן צריך לחשוב ששליש העולים שאינם מגדירים את עצמם כדתיים או כאורתודוקסיים שומרי מסורת, שזה מספר מכובד, יש אנשים שמשתייכים לזרמים אחרים, לתנועה הרפורמית, התנועה הקונסרבטיבית, וניתן היה להגדיל את המספרים אילו היו מקבלים את ההרגשה שיש איזה שהוא מקום בשבילם בארץ.

ניל גילמן: ולכן צריך לפי דעתי לעבוד ולחזק את מקומם של הזרמים.

ניל גילמן: הסוכנות היהודית עבדה בשנים האחרונות עם התנועה הקונסרבטיבית והתנועה הרפורמית בצפון אמריקה.

ניל גילמן: לנו היו שליחים שעבדו דווקא עם הקבוצות האלה, לנסות ולשנות את השפה ולשים את נושא העלייה על המפה, כדי שהאנשים האלה יגיעו.

ניל גילמן: אנחנו גם כן רואים, אם אנחנו מדברים על ישראלים שחיים בחוץ לארץ, במיוחד יש הזדמנות פז כשמדברים על דור ראשון, אלה שנולדו בחוץ לארץ להורה ישראלי, אלה שאנחנו מגדירים כנתינים חוזרים, שחיו בארץ באיזה שהוא שלב.

ניל גילמן: להחזיר אותם כבר עכשיו זה עוד אפשרי.

ניל גילמן: את הדור הבא – זה הרבה הרבה יותר קשה.

ניל גילמן: מדובר בעיקר בצפון אמריקה לפחות ובאנגליה, בחברה שפחות קשורה לקהילה היהודית.

ניל גילמן: הולכים לבתי ספר ציבוריים במקום בתי ספר יהודיים, ולכן נתקלים יותר בתרבות המקומית והסיכוי שהם יתבוללו שם – מאד מאד גבוה.

ניל גילמן: אנחנו עובדים להחזיר אותם בכל המסגרות שלנו.

ניל גילמן: בין 25% לשליש מהעולים מארצות המערב הם כאלה, ובמיוחד התכנית גרעין צבר מאד מאד חשובה בכל הקטע הזה.

אברהם מיכאלי: תודה.

אברהם מיכאלי: הגברת חומי נובנשטרן, סמנכ"לית המועצה לשימור אתרים.

אברהם מיכאלי: בואי, בבקשה, במשפט, פרטים קצרים, כי נכנסנו פה מעבר לזמן כבר.

חומי נובנשטרן: אז חצי מילה רק על המועצה.

חומי נובנשטרן: היא משקמת מבנים משנת 1700, זאת אומרת עיקר ההתיישבות בעת החדשה בארץ ישראל.

חומי נובנשטרן: הפעילות מתחלקת לשניים – לטיפול פיזי והצד החינוכי.

חומי נובנשטרן: בצד החינוכי יש לנו בערך כ-130 אתרים שאנחנו קוראים להם אתרי ביקור, שיושבים באתרים ההיסטוריים, כשהמגמה היא לחזק את הקשר.

חומי נובנשטרן: אם חבר הכנסת בן סימון דיבר על ישראליות, זו אחת המגמות שלנו.

אברהם מיכאלי: איך אתם מגיעים בכלל לאנשים?

חומי נובנשטרן: לחזק את הקשר - - -

אברהם מיכאלי: זה החלק הכי חשוב.

חומי נובנשטרן: כן.

חומי נובנשטרן: לשאלתך, בחצי-שלושת רבעי השנה האחרונה, יש פרויקט משותף של משרד הקליטה, שמוביל אותו מנכ"ל המשרד יחד איתנו, עם המועצה.

חומי נובנשטרן: ניתן לנושא תקציב והצלחנו בפעולה משותפת, להעביר לאותם 130 אתרים שהם פרושים מצפון לדרום, כ-20,000 עולים.

חומי נובנשטרן: עיקר העולים הם עולים מחבר העמים, אבל יש גם מהקהילה האתיופית, קצת דוברי אנגלית, אבל העיקר הוא ה-.

חומי נובנשטרן: ובמקומות האלה הם מקבלים את הסיפור של המקום ואת הסיפור הארץ ישראלי, ההתיישבות, שזו אחת מהדרכים באמת ליצור את הקשר.

חומי נובנשטרן: בחלק מהאתרים, בהתאם לתקציב, אם יש סרט אור-קולי הוא תורגם לשפה, בעיקר לרוסית, קצת ספרדית, כיוון שיש קצת יותר - - -

אברהם מיכאלי: אמהרית?

חומי נובנשטרן: אמהרית מעט מאד.

אברהם מיכאלי: למה?

חומי נובנשטרן: זה הכל תלוי תקציב.

אברהם מיכאלי: אמהרית זה קודם לרוסית, אני מודיע לך על אחריותי.

חומי נובנשטרן: אנחנו נשמח.

חומי נובנשטרן: אנחנו בהחלט נשמח לכל עזרה ולעשות את הדברים, כי אנחנו תלויי תקציב בכל הפעולה והעשייה של המועצה.

חומי נובנשטרן: ומה שאנחנו מצליחים בהרבה רצון להוציא חומר, פרוספקטים, לעשות את הכתוביות, באמת לתת ולקדם.

חומי נובנשטרן: שמחתי לשמוע כאן וזה באמת לראשונה שיש גם מחלקת חינוך במשרד הקליטה.

חומי נובנשטרן: אני חושבת שיש בהחלט מקום שניצור את הקשר בעקבות המפגש, ולראות איך גם מצליחים להביא את אותם תלמידים, שאני משערת שהם מגיעים במסגרת הפעילות הבית ספרית הכללית.

חומי נובנשטרן: זה סיפור בפני עצמו, כי לא כל התלמידים מגיעים - - -

אברהם מיכאלי: אני שאלתי אותך איך אתם מגיעים לאוכלוסייה שאתם חושבים שהם אמורים לבקר אצלכם, זו בדיוק הנקודה.

חומי נובנשטרן: הפרויקט היותר גדול יחד עם משרד הקליטה, זה יחד עם משרד הקליטה.

חומי נובנשטרן: יש לנו רכז שממומן, והוא מגיע לאוכלוסיות בקהילה באמצעות גם מרכזי הקליטה וגם מתנ"סים, פעילות קהילתית מקומית, מארגנים את האוטובוס והסיור יוצא והוא מגיע לשניים או שלושה אתרים באותו יום סיור.

חומי נובנשטרן: הפעולה היא בעיצומה.

חומי נובנשטרן: התקציב הולך ומצטמצם וחבל, אבל בהחלט - - -

אברהם מיכאלי: יש לנו שדולה פה בכנסת שאנחנו מנסים לעזור ככל שניתן בנושא של אתרי מורשת.

חומי נובנשטרן: נכון, נכון.

אברהם מיכאלי: לדעתי תוכלו גם דרך הכנסת לדחוף את הסוגיה הזאת כלפי כל משרדי הממשלה, שהם יבינו שחשוב לבקר אצלכם, כי זה באמת חלק מהחוויה, דני אמר – הישראלית, היהודית, ההיסטורית.

אברהם מיכאלי: השייכות שלנו פה לארץ הזאת.

חומי נובנשטרן: אנחנו מאד נשמח שכבוד יושב הראש ישתף ויעזור לנו, וייתן לנו גם כיווני חשיבה.

חומי נובנשטרן: ובאותה הזדמנות אני מזמינה את יושב הראש ואת החברים להצטרף אולי ליום סיור כזה של קבוצת עולים ולא משנה באיזו שפה, ולראות את הדינמיקה של הדברים ואולי מכאן יתפתחו דברים נוספים, עזרת הוועדה.

חומי נובנשטרן: תודה.

אברהם מיכאלי: תודה.

אברהם מיכאלי: אבי זעירא, "מכון שיטים", במספר משפטים.

אבי זעירא: אני מנהל גוף שנקרא "מכון שיטים" שיושב בקיבוץ בית השיטה.

אבי זעירא: אנחנו עוסקים בחגי ישראל, יהדות וציונות.

אבי זעירא: אני רוצה אולי לקלוע למה שאתה אמרת, חבר הכנסת בן סימון.

אבי זעירא: לדעתי מה שחסר, לא נאמרה פה, הקשבתי רוב קשב, באף מילה – המילה ציונות.

אבי זעירא: זה לדעתי הכישלון.

אברהם מיכאלי: הוועדה הזאת היא ועדה ציונית, אז לא צריך להגיד.

אבי זעירא: לא, לא, אז אחד המילכודים שלנו זה המימרה הידועה – שאווירה דה ארץ ישראל מחכימה.

אבי זעירא: זאת אומרת עצם הישיבה בארץ ישראל, במדינת ישראל, שוב ערבות יש בו כדי שאדם ייצא ציוני.

אבי זעירא: במובן הזה אני גם לא מסכים לניתוח ואני מאד מסכים למה שאמרת על העניין היהודי.

אבי זעירא: יש הרבה מה לעשות, המכון שלי מתפרנס מזה וזה אחלה ולא משנה לפי איזה שהוא זרם, לזה אני לא דואג.

אבי זעירא: אני רק מזכיר שאין שום בעיה ליהודי להיות יהודי גאה, שלם ולפי כל זרם בכל מקום אחר בגלובוס.

אבי זעירא: להיות יהודי פה, הוא צריך גם את התוספת או את הכיונון, או את הפילטר, לדעתי את המרד הציוני.

אבי זעירא: זאת אומרת, אני רוצה לטעון שחסר פה מהלך מחנך שמחזיר חזרה, לא לדבר ישראליות.

אבי זעירא: ישראליות, אגב, יש פה יהודים נהדרים שלא תופסים את עצמם כציונות בסדר?

אבי זעירא: ויש פה גם ערבים ודרוזים וזה בסדר, זה קשור לצד הדמוקרטי.

אבי זעירא: אבל הזהות, הנבדלות, וחייבת להיות נבדלות, וזה חייב להיות ייחוד, לא רק נבדלות שונה.

אבי זעירא: נבדלות של משהו שיש בו איזו שהיא דוגמא, כדי שהזהות היהודית פה תהיה זהות יהודית ציונית.

אבי זעירא: ועל זה אף אחד לא דיבר פה.

אבי זעירא: זה פשוט מדהים.

אבי זעירא: אני אומר את זה כי זה חשוב שייאמר.

אבי זעירא: אני מבין שזו פצצה, יש בזה בעיה.

אבי זעירא: אני גם אומר את זה בפורום של הצבא, שזה בכלל שם קשה מאד להגיד אמירות שיוצרות אולי איזה ניגודים בכל מיני מקומות.

אבי זעירא: אני רק רוצה לומר, אני יכול לשער, לא עשיתי, מעניין אם פעם עשו, איזה מבט משווה.

אבי זעירא: אני יש לי הנחה כאיש חינוך, שככל שהאתוס הציוני התערער לאורך השנים, ככה מספר היורדים גדל.

אבי זעירא: חוץ מכמובן הסיבות הכלכליות.

אבי זעירא: אני משער שחסר פה אתוס ציוני.

אבי זעירא: צריך להבנות אותו.

אבי זעירא: אין לי זמן לכן לא אציין דוגמאות איך עושים את זה, אבל הנרטיב פה הוא העניין.

אברהם מיכאלי: רבותי, שוב התנצלות שאנחנו בנושא דיון חשוב שכזה, נאלצים פה להיות מוגבלים בזמן.

אברהם מיכאלי: אבל אמרתי לכם, יש ועדות שונות כרגע המקיימות דיון בסוגיה הזאת, והיום אחרי הצהריים המליאה מקיימת דיון מיוחד בסוגיה הזאת.

אברהם מיכאלי: אין ספק שהקשר בין הזהות היהודית, הישראלית והשורשים שכל יהודי מגיע - - -

אבי זעירא: תגיד ציונית.

אברהם מיכאלי: בוועדה הזאת לא צריך להגיד ציונית, כי הוועדה הזאת היא ציונית כי אנחנו בכנסת ישראל יושבים פה, רבותי.

אברהם מיכאלי: אני אומר לכם שאני כן חושב שגם ילד ישראלי, ציוני, שגדל במדינת ישראל ולא הגיע מחוץ לארץ, חשוב לו החיזוק של הקשר הזה, ולאו דווקא עולים חדשים.

אברהם מיכאלי: עולים חדשים, הקשר הזה הוא בוא נגיד כך, לפעמים הוא מגיע באידיאלים ציוניים הרבה יותר, לפעמים מאשר ילד ישראלי שגדל פה.

אברהם מיכאלי: מה לעשות?

אברהם מיכאלי: אנחנו כרגע חיים פה במדינה שרואים כבר כמה החינוך לא תמיד מצליח לחדור בכל הרבדים של האוכלוסייה, במובן החינוכי, השורשי, האמיתי.

אברהם מיכאלי: אבל אין ספק שיום כזה שאנחנו מציינים פה, גורם לנו לחשיבה ולחשבון נפש, לכולנו.

אברהם מיכאלי: כל אחד צריך בזווית שלו, בחלק שלו, לבוא ולחשוב איך אנחנו נוכל לחבר את אלה שנמצאים פה ואת אלה שלא נמצאים פה.

אברהם מיכאלי: אנחנו שואפים ואנחנו מייחלים לכך, שהיהודים שלנו, שנמצאים היום בחו"ל, יגיעו לארץ.

אברהם מיכאלי: אבל אי אפשר יהיה לדבר איתם בסיסמאות.

אברהם מיכאלי: אני מסכים בדבר אחד עם דני בן סימון, שהיום יהודים בחוץ לארץ, בהרבה מאד מקומות, מרגישים במובן היהודי, יותר בטוחים מאשר פה.

אברהם מיכאלי: כי הם אומרים, אני שם.

אברהם מיכאלי: אבל אני לא מסכים איתם כי גם שם הגלגל חוזר, והיום הם מרגישים טוב, ומחר ההתבוללות אצלם היא באחוזים, ואני כבר יודע את זה בכמה וכמה קהילות.

אברהם מיכאלי: לכן אין ספק שצריך לחזק את הקשר של כולנו לדבר הזה, כל אחד מהזווית שלו, מהתרומה שהוא יכול לתת, כדי שאנחנו את הימים האלה שנקיים לא רק בשביל לסמן פעם בשנה, אלא במשך כל השנה נתעסק בזה.

אברהם מיכאלי: אני מברך את כל היוזמים שיזמו פה את היום הזה ואנחנו נמשיך ללוות את הדיונים האלה גם במשך היום.

אברהם מיכאלי: תודה.