ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 623, 2012-05-23 10:00

אלכס מילר: רבותיי, בוקר טוב לכולם.

אלכס מילר: אנחנו בתאריך 23.5.2012.

אלכס מילר: ב' בסיון תשע"ב.

אלכס מילר: הנושא: 30 שנה לפטירת הרב צבי יהודה קוק ז"ל.

אלכס מילר: אני מברך כאן את יושב ראש הכנסת, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

אלכס מילר: כמובן שר החינוך גדעון סער וחבר הכנסת אורי אריאל שביקש לקיים כאן בועדת החינוך דיון חשוב זה.

אלכס מילר: מכובדי כולם, לפתיחת הישיבה אני רוצה גם להתייחס, ברשותכם, הרב צבי יהודה היה אדם בעל שיעור קומה שאהב את מדינת ישראל.

אלכס מילר: ארץ ישראל עם ישראל היתה בנפשו.

אלכס מילר: על לשונו של הרב צבי יהודה היתה שגורה תמיד האמירה מפרקי אבות: "אוהב שלום ורודף שלום.

אלכס מילר: אוהב את הבריות ומקרבן לתורה".

אלכס מילר: אמרה זו שימשה לו כמצפן בכל פועלו.

אלכס מילר: היה איכפת לו מכל אדם באשר הוא.

אלכס מילר: אהבתו לכל אחד היתה פשוטה ואמיתית, מתוך כך רצו רבים בקרבתו.

אלכס מילר: במשך הזמן נאספו סיפורים רבים על פועלו על הרב צבי יהודה וברצוני לציין סיפור אחד שהוא משמעותי ועוזר לשפוך אור על אישיותו המיוחדת.

אלכס מילר: אחד מראשי השירות החשאי של ההגנה בירושלים נאלץ להסתובב בלילות בעיר וכהסוואה שימש כמחלק עיתונים.

אלכס מילר: בין השאר הפיץ גם את עיתון "הצופה" למינויים.

אלכס מילר: מידי יום היה מגיע ב – 4 לפנות בוקר לביתו של הרב צבי יהודה.

אלכס מילר: הרב היה פותח לו את הדלת ומקבל את העיתון.

אלכס מילר: הדבר חזר על עצמו בכל יום ובאחד הימים שאל אותו האדם, אותו אדם, את הרב:

אלכס מילר: מדוע אתה קם באמצע הלילה לקבל את העיתון?

אלכס מילר: הרי אני יכול לזרוק אותו דרך החלון.

אלכס מילר: ענה לו הרב צבי יהודה: אתה טורח ב – 4 לפנות בוקר להביא את העיתון ואני אקום לקראתך.

אלכס מילר: דווקא בימים אלה אנו יכולים להבין כמה אנשים גדולים כאלה יכולים להשפיע ולנשות מתוך המרחב בו אנו חיים.

אלכס מילר: אני בטוח כי בישיבה זו נשמע יותר על פועלו והנהגתו של הרב צבי יהודה ומכך נלמד ונשכיל כולנו.

אלכס מילר: זה מבחינתי.

אלכס מילר: רבותיי, אנחנו נפתח, אדוני יושב ראש הכנסת, איתך.

ראובן ריבלין: אדוני יושב ראש ועדת החינוך, לפני שאציין כמובן את הנכבדים ובראשם שר החינוך, תיכף אני אסביר, מבחינת מלכות וממלכתיות, כפי שלימד אותנו הרב צבי יהודה קוק, אני רוצה לומר שלא פעמים רבות הכנסת מתכבדת בנושא.

ראובן ריבלין: אני יכול לומר בצורה הברורה ביותר שלכנסת יש את הכבוד לקיים ישיבה מיוחדת לציון 30 שנה להסתלקותו של הרב הגדול צבי יהודה קוק, שאני מיד לאחר הפתיחה, גם אומר דברים משום שזכיתי להיוולד בדור שהוא היה אחד ממנהיגיו.

ראובן ריבלין: אדוני שר החינוך, אדוני יושב ראש הועדה, חברי חבר הכנסת אורי אריאל יוזם הדיון, ברוך תהיה.

ראובן ריבלין: כמובן חברי הכנסת הנכבדים.

ראובן ריבלין: עכשיו, אדוני שר החינוך יש לנו בעיה לפעמים.

ראובן ריבלין: כאשר נשיא המדינה נמצא ויש לנו כל כך הרבה מכובדים מסביב לשולחן, אנחנו אומרים: כבוד נשיא המדינה, מכובדי כולם.

ראובן ריבלין: אנחנו יש לנו חתן פרס ישראל, נאמר, הרב דרוקמן, שפרס ישראל התכבד בכך שאתה חתנו, ומכובדי כולם.

ראובן ריבלין: על דעת כולנו ועל דעת המקום ועל דעת הציבור.

ראובן ריבלין: אני נולדתי בתקופה שבה היה הרב קוק אשר דיבר על ראשית צמיחת גאולתנו, אשר דיבר על ממלכתיות.

ראובן ריבלין: היום יש אינפלציה.

ראובן ריבלין: אומרים: איש ארץ ישראל, איש ירושלים.

ראובן ריבלין: אפילו יש כאלה בכנסת שזוכים לשמוע מפעם לפעם: איש ירושלים.

ראובן ריבלין: כדי להבין מה זה איש ארץ ישראל ואיש ירושלים היה צריך להכיר את הרב קוק.

ראובן ריבלין: הרב צבי יהודה, הרב קוק זה בשבילנו היה מושג, משל, ודבר שכולנו קידשנו וביקשנו לחקות אותה.

ראובן ריבלין: הוא האיש שקידש את הממלכתיות הישראלית.

ראובן ריבלין: כפי שאמרתי, מדינת ישראל בשבילו היתה "ראשית צמיחת גאולתנו" ללא כחל וסרק, ללא שום היסוס, בצורה הברורה ביותר.

ראובן ריבלין: הוא ראה במדי צה"ל מדי קודש וראה בהתגייסות לצה"ל והגנה על זכויותינו וביכולת שלנו לקיים את זכויותינו ולחזור לארצנו להתיישב בה ולהיאחז בה כדבר שהוא באמת מובן מאליו.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שראיתי אותו פעמים רבות גם לפני הקמת המדינה.

ראובן ריבלין: גם בימים שבהם זכיתי להגיע, תוך ערגה ותקווה, יחד עם אבי מורי, שהיה פרופ' יוסף יואל ריבלין, שהיה גם תלמיד חכם.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, היה פרופסור אבל היה תלמיד חכם והיינו פעמים, יחד עם הרב, כאשר היינו צריכים להגיע במוצאי יום הכיפורים לכותל המערבי באותה שכונת מוגרבים שבקושי נתנו לנו להיכנס ולשמוע את תקיעת השופר והוא, למרות איומים כאלה או אחרים, היה הולך לשמוע תקיעת שופר במקום שלגבי אותם אלה אשר התיימרו להיות המושלים בארץ הזו הדבר היה אסור.

ראובן ריבלין: אנחנו עשינו זאת כדברים מובנים מאליהם.

ראובן ריבלין: אנחנו כל אחד מאיתנו מה היינו מי היינו, אבל הוא, כאשר עשה זאת, עשה זאת מתוך הבעת העמדה הברורה שהחזרה של מלכות ישראל לארץ ישראל היא עניין של ימים.

ראובן ריבלין: אנחנו גם זכינו, יחד איתו, להיות באותם ימים שבהם קמה המדינה.

ראובן ריבלין: אני זוכר אותו ערב מלחמת ששת הימים כאשר, כדברי נבואה הוא אומר: "איפה חברון"?

ראובן ריבלין: לא בשירים, אלא באמירה ברורה ביותר.

ראובן ריבלין: מה זה?

ראובן ריבלין: שכחנו את ארצנו?

ראובן ריבלין: שכחנו את ארץ ישראל?

ראובן ריבלין: "איפה חברון שלנו"?

ראובן ריבלין: הוא היה אומר.

ראובן ריבלין: ו"איפה שכם שלנו"?

ראובן ריבלין: הוא היה אומר.

ראובן ריבלין: דברים שהיום הם בבחינת מטלה אצל חלק מהאנשים אשר חזרו לארצם ומולדתם.

ראובן ריבלין: הדברים היו ברורים מאליהם, הדברים היו מובנים מאליהם.

ראובן ריבלין: הוא גם היה יהודי בכל רמ"ח אבריו ועם כל זאת ליברל שאין למעלה ממנו.

ראובן ריבלין: אני זוכר בימים שבהם היתה שאלה גדולה של כפייה דתית.

ראובן ריבלין: הוא היה אומר: אני נגד כפייה דתית.

ראובן ריבלין: לא שהלך להיות כהן גדול של אלה אשר לא רוצים את הדת, אלא הוא אמר: אני, אתם שואלים אותי, אני נגד כפייה דתית.

ראובן ריבלין: אני נגד לקבוע בדבר כזה או אחר מה צריך בן אדם לעשות.

ראובן ריבלין: יש חופש מצפון.

ראובן ריבלין: יש חופש דעה והדברים האלה הם מובנים מאליהם.

ראובן ריבלין: אם היתה ליגה נגד כפייה דתית, הוא היה אפילו מתייצב לימינה, כפי שלא היה רוצה שיכפו ויאמרו דברים שהם בבחינת כפייה אנטי דתית.

ראובן ריבלין: ליברל ללא כחל וסרק, ללא סייג ושיור.

ראובן ריבלין: למרות כל זאת, למרות שדעותיו היו חדות כצור, לבו רך ואוהב ואב, אב ממש, לא רק מורה, לכל תלמידיו.

ראובן ריבלין: אני לא אשכח, כי היום הדבר שגור על פי כל ילד וילדה בבתי דרדקים ובתי גני ילדים שמבינים את המשמעות של "יש אנשים עם לב של אבן, יש אבנים עם לב אדם".

ראובן ריבלין: אז פעמים אתה אומר דבר שהוא כל כך מובן מאליו, רק את המילים האלה כאשר איש לא חשב עליהם, אמר הרב קוק זכר צדיק לברכה במלוא מובן המילה.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לך, אדוני היושב ראש, שאני גאה להיות גם בישיבה זו.

ראובן ריבלין: ברוכים היוזמים, חבר הכנסת אורי אריאל, חבר הכנסת כץ, שהרי בלי עשייתך הוא לא היה יכול להיות בכנסת ולכן היינו נמצאים במצב שבו אנחנו היינו אולי לא זוכים לקיים את הישיבה הזאת.

ראובן ריבלין: לכן אני לא רק מברך את אורי אריאל, אני מברך גם את ראש סיעתו וראש תנועתו.

ראובן ריבלין: אדוני השר, תודה לך על כך שאתה משתתף בישיבה חשובה זו.

ראובן ריבלין: ברוכים תהיו כולכם.

אלכס מילר: תודה אדוני היושב ראש.

אלכס מילר: בבקשה, כבוד השר.

גדעון סער: תודה.

גדעון סער: אני מברך אותך, אדוני יושב ראש הועדה.

גדעון סער: אני חושב שועדת החינוך עושה דבר חשוב כאשר היא מוצאת זמן לייחד לאישים כמו הרב קוק במובן הערכי ואני רואה את זה כאחד מתפקידי הועדה ואתה מקדם את המעמד של הועדה שאתה עושה כאן, לדעתי ואני גם מברך את יוזם הדיון, את ידידי חבר הכנסת אורי אריאל, יוזמה חשובה.

גדעון סער: אני חושב שלגוף ההחלטה לקיים ישיבה לכבודו של הרב צבי יהודה הכהן קוק ז"ל, זו החלטה נכונה.

גדעון סער: כל המימדים שהתקיימו באישיותו ובתפיסתו הם חשובים היום והם אקטואליים היום לנוכח כל מה שעומד על הפרק.

גדעון סער: ההשתתפות במאבק להקמת המדינה, בוודאי בתקופה שבהחלט בעולם הרבני היו רבים שהתווכחו עם הציונות.

גדעון סער: כל מי שעוקב אחרי ההיסטוריה של התנועה הציונית, הויכוחים הגדולים שהיו להרצל עם רבני וינה ורבני ברלין, על אלה שחוזרים ומתפללים לשיבת ציון, אבל מתכוונים להכל חוץ מאשר לשיבת ציון, אני מקווה שאני נאמן למקור במאמריו של חוזה הקמת המדינה.

גדעון סער: לעניין הזה ייצג הרב קוק וודאי את אותה תפיסה נגדית אשר בהחלט חיברה בין התורה ובין המעשה הציוני מראשית הדברים.

גדעון סער: התפיסה הממלכתית, ראיית מדינת ישראל כראשית צמיחת גאולתנו.

גדעון סער: התפיסה שבאה בעקבותיה, אנחנו רואים היום זרם מאד חשוב במדינה, זרם של הציונות הדתית אשר משולב בכל מוקדי העשייה המרכזיים, הביטחוני, החינוכי, המדעי, ההתיישבותי, הכלכלי, אין ספק שמי שהתווה את הדרך עבור אותו זרם היה הרב קוק ובמובן הזה מהפירות האלה נהנית היום החברה הישראלית כולה.

גדעון סער: נושא שעמד עליו יושב ראש הכנסת בדין: כל נושא ארץ ישראל, כל נושא ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון אחרי מלחמת ששת הימים ואני רואה פה גם את הרב פליקס ואחרים שהיו בוודאי מהנחשונים שפרצו את הדרך בשומרון ובמקומות אחרים.

גדעון סער: אנחנו איננו יודעים איך היתה נראית ההיסטוריה הישראלית ואם היינו מצליחים לבצע את אותו מהלך ענק של מפעל ההתיישבות, אלמלא המנהיגות, החזון של אנשים כמו הרב קוק שבעקבות התפיסה הזאת הלכו רבים, רבים, והלכו החלוצים ליישב את חבלי המולדת.

גדעון סער: אני רוצה לעדכן את הועדה שבשנת הלימודים תשע"ג, אני לא ראיתי פה את מנהל החמ"ד, אני מקווה שמנהל החמ"ד פה.

קריאה: אני מייצג אותו.

גדעון סער: אתה מייצג אותו, אבל בשנת הלימודים הבאה תהיה דמותו של הרב צבי יהודה קוק הדמות המרכזית בחינוך הממלכתי דתי ותתקיימנה פעילויות שונות סביב דמותו.

גדעון סער: אני מניח שתציג אחר כך את מלוא היריעה של הדברים.

גדעון סער: אני רוצה לומר פה דבר שאני, בעקבות הישיבה אולי גם ייצא טוב, אני חושב שצריך לראות גם שבחינוך הממלכתי ידעו מי היה הרב קוק, כאחד המנהיגים של עם ישראל, לא רק בחינוך הממלכתי דתי.

גדעון סער: אני מתכוון לראות ולוודא איפה הדברים עומדים בהיבט הזה כי אני חושב שזה חשוב.

גדעון סער: אם אני נמצא בועדת החינוך אדבר על זה, כי אני חושב שחשוב שתלמידי ישראל, תלמידי ותלמידות ישראל יכירו פועלם ומשנתם של גדולי הציונות.

גדעון סער: אני רוצה לעדכן, כי זה לא נמסר קודם לכן, אדוני היושב ראש, שהחלטתי שהנושא המְרכז לשנת הלימודים הבאה במערכת החינוך כולה בתשע"ג ייסוב סביב דמותם, משנתם ומעשיהם של שני ראשי הממשלה הגדולים, מהגדולים שהיו לנו: דוד בן גוריון, אשר בשנת 2013 אנחנו נציין 40 שנה לפטירתו ומנחם בגין שאנחנו מציינים 20 שנה לפטירתו.

גדעון סער: שנת הלימודים הבאה תעסוק במגוון רחב מאד בדמותם, בהגותם של שני ראשי הממשלה המובילים האלה.

גדעון סער: אפשר בהחלט לומר שמבחינת, אומנם הרב קוק לא נשא בתפקיד לא של ראש ממשלה וגם לא בממשלת ישראל, אבל נדמה לי שזה יהיה מדויק לומר, ללא תלות בהשקפת עולם, שהשפעתו על ההיסטוריה הישראלית והציונית היתה השפעה דומיננטית שמעטים יכולים לבוא ולהיות בקטגוריה הזאת.

גדעון סער: עד כאן אדוני היושב ראש.

גדעון סער: אני לא רוצה לקחת זמן רב מידי, לשוב ולשבח אותך על ההחלטה לייחד את הישיבה הזאת לרב קוק.

אלכס מילר: תודה אדוני.

אלכס מילר: קיבלנו כאן רשימה - - -

זבולון אורלב: אני יכול רק להתנצל?

זבולון אורלב: יש הנהלת קואליציה ב – 10:30 על חוק ההסדרה.

זבולון אורלב: הואיל ואני היוזם, אני מתנצל מראש שאני צריך עוד דקות ספורות לעזוב.

זבולון אורלב: אני בטוח שאם הייתי שואל את הרב, הוא היה אומר לי: לך ...

זבולון אורלב: החוק הזה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורי אריאל בבקשה.

אורי אריאל: תודה ליושב ראש הועדה על הסכמתו לקיים את הדיון הזה וקביעה מהירה.

אורי אריאל: תודה להנהלת הועדה.

אורי אריאל: ברשות יושב ראש הכנסת, שר החינוך וברשות הרב דרוקמן, חתן פרס ישראל ומכובדי כולם.

אורי אריאל: אני לא אזכיר את כולם כי ייגמר לי הזמן.

אורי אריאל: ברשותכם מורי ורבותיי.

אורי אריאל: אני אגיד מה אני לא עושה, אני לא מתכוון לדבר לפני מורי ורבותיי על הרב קוק.

אורי אריאל: קטונתי.

אורי אריאל: אני פגשתי, אבל לא למדתי אצלו ולא למדתי בישיבה, אבל תלמיד שלכם, אני אשתדל כמה שאני יכול וחזקה עלי הוראת

אורי אריאל: כם במה שעומד על הפרק.

אורי אריאל: אני רוצה להודות קודם לשר החינוך על ההודעה הזאת שבשנה הקרובה זה יהיה הנושא המרכזי, או הדמות המרכזית שתהיה בחמ"ד.

אורי אריאל: אני מציע אבל לשר לשקול גם את הציבור הכללי לתת לו ליהנות מהדמות הכל כך מיוחדת, הכל כך ממלכתית ועל ידי כך באמת לקרב את כולם.

אורי אריאל: זה, אני חושב, אחד מהדברים החשובים.

אורי אריאל: אני מודה ליוזמים שהם מרימים את הדגל, ורבני "דרך אמונה" וכל גופי הציונות הדתית.

אורי אריאל: עוד פעם, לא נזכיר את כולם, כי רבים הם, על היוזמה הזאת וברוך השם שזה מתקיים ואני מקווה שזה ייהפך למסורת פה באופן קבוע.

אורי אריאל: ישבנו אתמול בבוקר ידידי חבר הכנסת יעקב כץ ואנוכי, אצל ראש הממשלה ויעקב כץ הסביר לו, יותר מפעם אחת, שראש הממשלה אצלנו זה דבר שבקדושה, כך למדנו מרבנו.

אורי אריאל: עכשיו, מי שמכיר אותנו יודע שזה לא סתם אמירה.

אורי אריאל: אפשר להתווכח ועדיין הממלכה, ראש הממשלה, הנשיא, השרים, יושב ראש הכנסת כולם מייצגים, כמו שאמר יושב ראש הכנסת: המדים יש בהם קודש.

אורי אריאל: זה לא איזה דבר טכני, לולא מוראה של מלכות או משהו, אלא יש פה תורה שלמה של הבנת הממלכה.

אורי אריאל: אנחנו ככה מתנהגים לממלכה, משתדלים בכל אופן.

אורי אריאל: יחד עם זה אנחנו זוכרים את הכרוז הידוע של: "לא תגורו".

אורי אריאל: אני בטוח שגם חברי, חבר הכנסת זבולון אורלב, שהולך עכשיו לישיבה, גם הוא זוכר את זה היטב וגם רוצה לקיים את זה, אין שום שאלה.

אורי אריאל: כמו כל הנוכחים פה, נדמה לי שללא יוצא מהכלל ממש.

אורי אריאל: אני מקווה שאכן זה יעזור.

אורי אריאל: אני רוצה לסיים בזה שאנחנו, תלמידיו, אמר את זה שר החינוך, אם מנסים לבחון מה היה קוראה אילו, חס וחלילה, אילולא היה לנו את המורים הללו, את הרבנים הללו, מורי הדרך האלה, אני חושב שהיינו במקום אחר לגמרי.

אורי אריאל: אנחנו נמצאים במבחן שהוא יום יומי בעצם: האם אנחנו ממשיכים בדרכו?

אורי אריאל: האם אנחנו באמת מתאמצים מספיק?

אורי אריאל: או שחס וחלילה לא מספיק.

אורי אריאל: אני לא רוצה להגיד יותר מזה.

אורי אריאל: העניין הוא להמשיך בדרך האחדות.

אורי אריאל: בעניין הזה כנראה שאנחנו עוד לא מספיק טובים.

אורי אריאל: יש לנו עוד מה להשתפר.

אורי אריאל: גם בדרך התורה, שבזה ברוך השם, עולם התורה עולה ופורח.

אורי אריאל: אבל גם בזה וודאי שיש עוד מה לעשות.

אורי אריאל: בהתיישבות ולא פחות מכל אלה, בחסד.

אורי אריאל: כל זה היתה תורה אחת שלמה של הרב.

אורי אריאל: בדרך כלל מייחסים לו את ההתיישבות.

אורי אריאל: זה הרבה יותר רחב מזה, זה הרבה יותר גדול מזה.

אורי אריאל: זה הכל הולך ביחד והלוואי ונזכה, לא רק אנחנו תלמידיו בהווה, אלא כל עם ישראל ללכת בדרך הזאת ולהרבות שלום ואחווה ואחדות.

אורי אריאל: תודה.

אלכס מילר: תודה אדוני.

אלכס מילר: הרב חיים דרוקמן, בבקשה אדוני.

חיים רמון: אדוני היושב ראש, יושב ראש הכנסת, שר החינוך, באמת אני יושב כאן נרגש מאד.

חיים רמון: אני חושב שאין כמו הכנסת שמבטאת את הממלכתיות הישראלית להעלות את דמותו של רבנו שממנו למדנו את ערכה של הממלכתיות הישראלית.

חיים רמון: אני יכול להגיד: מי שלא ראה את רבנו שמח ביום העצמאות, לא ראה שמחה מימיו.

חיים רמון: אין בזה שום שמץ של הגזמה.

חיים רמון: מי ששמע אותו מדבר ביום העצמאות, הוא כל כך התרגש עד שההתרגשות הביאה אותו לידי בכי תוך כדי דבריו ביום העצמאות משמחה.

חיים רמון: קשה לתת על זה בכלל תיאור.

חיים רמון: אני רוצה להגיד, יש מנסים לעשות הבחנה בין הרב קוק האב לבין רבנו.

חיים רמון: עושים הבחנה וזה פשוט עיוות, לא אמת.

חיים רמון: הוא היה ההמשך החי של הרב קוק ז"ל.

חיים רמון: עוד כשהוא היה בן 17 כתב עליו אביו שהוא היחיד שמבין אותו.

חיים רמון: שהוא היחיד שיודע להקשיב לסוד שיח נשמתו.

חיים רמון: הוא זה שערך את מרבית כתביו.

חיים רמון: אני בכלל רוצה להגיד גם לגבי אישיותו, זה לא יאומן, היה עניו, צנוע, מי שהכיר את ביתו, את אורח חייו, כולו סגור והנה האדם העניו הזה הטביע את חותמו על דור שלם.

חיים רמון: הוא לא נדחף לשום דבר.

חיים רמון: נמשכו אליו.

חיים רמון: נמשכו אליו קודם כל כי ראו איש אמת.

חיים רמון: הוא אומר את מה שהוא חושב, הוא חושב את מה שהוא אומר.

חיים רמון: אין אצלו שום עניין של יש דברים שלא אומרים.

חיים רמון: אצלו כלום, לא כבוד ולא כסף ולא מעמד.

חיים רמון: כלום.

חיים רמון: איש אמת.

חיים רמון: לכן כל כך נמשכו אליו.

חיים רמון: מי לא בא אליו?

חיים רמון: כשהייתי רואה אנשים יוצאים ממנו והיו אנשים שבאו אליו מכל הסוגים, מכל הגוונים, ממנהיגי המדינה עד האנשים ... ביותר.

חיים רמון: כולם יצאו עם מאור פנים.

חיים רמון: היחס שלו לכולם.

חיים רמון: פשוט רק לדעת מבחינת הדמות.

חיים רמון: הוזכר כאן המדים.

חיים רמון: אני ראיתי אותו הולך למצעד של יום העצמאות.

חיים רמון: בעצמו הלך ועמד שעות להביט על מצעד של יום העצמאות, כי הוא ראה בצה"ל את ההתגלמות הממשית של הריבונות שלנו על ארצנו.

חיים רמון: אם דובר פה, הוזכר כאן קדושה – מאמריו לקדושתו של יום העצמאות.

חיים רמון: כמה הדברים האלה חשובים מאד.

חיים רמון: אני אגיד עוד דבר אחד, ההתפעלות שלי, הייתי רואה כשנכנסו מתלמידיו שמשמשים כרבנים, הוא קם לכבודם.

חיים רמון: כל פעם שהייתי רואה את זה, באמת, אני לא ידעתי איפה לשים את עצמי.

חיים רמון: עוד דבר אחד שאני גם רוצה להגיד.

חיים רמון: מצד אחד – כל מלוא העוצמה הלאומית.

חיים רמון: כל מה שקשור לאחיזתנו בארצנו, לבעלות הלאומית שלנו על ארצנו.

חיים רמון: יחד עם זה – היחס לכל אדם.

חיים רמון: יושב ראש הכנסת הזכיר את זה מקודם.

חיים רמון: לכל אדם, כולל המיעוט שחי בתוכנו.

חיים רמון: אני רוצה בכוונה להדגיש את זה.

חיים רמון: ברשותכם, שתי עובדות.

חיים רמון: אגב, הוא היה תמיד אומר ככה: אין לנו שום דבר נגד אחמד ומוסטפה.

חיים רמון: אנחנו מדברים רק על הצד הלאומי.

חיים רמון: ארץ ישראל במובן הלאומי.

חיים רמון: שתי עובדות אני רוצה להגיד: על יד הישיבה בזמנו שהיתה ברחוב הרב קוק, היה בית ספר על שם סוקולוב.

חיים רמון: באחד הימים הוא רואה ילדים יוצאים מבית הספר והם מתנכלים לערבים.

חיים רמון: הוא ניסה ללכת אחריהם כדי להעיר להם על כך ולא תפס אותם.

חיים רמון: בו ביום הוא כתב מכתב למנהל בית הספר.

חיים רמון: הוא כותב ככה: "נצטערתי ונתביישתי מאד למראה עיני זה.

חיים רמון: איני יודע מיהם הילדים האלה, מי הוריהם ומוריהם.

חיים רמון: יודע אני רק זה שהם היו יוצאי בית הספר.

חיים רמון: לא כולם עסקו באותה פגיעת התגרות מגונה וכמדומני שגם מי מהם מחה נגד זה, אף על פי כן מציאות העובדה הזאת שהכאיבתני והעליבתני כאמור, מחייבת אותי להעירכם על הצורך בשימת לב חינוכית יתרה ומיוחדת לביטול אפשרויות שכאלה גם מצד עצמה של תורת היהדות ומוסרה וגם מצד הערך המעשי היישובי והמדיני של משמרת דרכי שלום ויחסי שכנים".

חיים רמון: עוד דוגמה אחת: בשנת תש"ך נתפרסמה באחד העיתונים כתבה המספרת על התעללות בערבי בדרך לאילת על ידי גניבת נעליו.

חיים רמון: על פרסום זה הוא הגיב במכתב למערכת: "מחוייבני להביע את צערי על פרסום הרשימה המכאיבה, סכסוך על נעלים בדרך לאילת.

חיים רמון: אם לצערנו קרה מקרה מחפיר כזה של סידור עלבון וצער כזה מתוך התפוצצות פרועה ומושחתת זו על ידי אנשים מתוכנו אל בן אדם משכננו הגרים ויושבים בתוכנו, הרי יש להוקיע זאת ולהתבייש בזה ולחפש דרכים כיצד לפייס באמת את הנעלב המזדמן לתומו בינינו ולתקן את המכשלה הזאת שלא יישנו חלילה עוד מקרים נוראים כאלה אצלנו ולסלק את חילול ה' העוון הזה מעלינו ולא לפרסם את זה בתור חוכמה מעניינת".

חיים רמון: אז לדעת להכיר איזה באמת אישיות מעל ומעבר שבאמת, אנחנו כולנו זכינו להתחנך על ידו ובאמת הוא הטביע את חותמו על דור שלם, ומן הראוי, כפי ששר החינוך אמר, שדמותו תילמד הן בבתי הספר הדתיים והן בבתי ספר שאינם קרויים "דתיים"|.

אלכס מילר: תודה לאדוני.

אלכס מילר: הרב דוד חי כהן.

דוד חי כהן: ברשות הרבנים, כבוד השר, חברי הכנסת, היושב ראש, הזכירו קודם את הרב צבי יהודה זצ"ל כאיש ארץ ישראל.

דוד חי כהן: אני רוצה לומר שכל היחס שלו לארץ, לחברה נמשך מתוך זה שהוא היה איש אלוקים.

דוד חי כהן: הוא היה איש אמת והאמת שלו נמשכה מתוך אמונה של נצלח באלוקי ישראל.

דוד חי כהן: לכן המלחמה שלו על ארץ ישראל היתה מלחמה על התורה, על התורה שהיא מגדירה את גבולות ארץ ישראל, לא האו"ם ולא שום הסכם אחר אלא התורה שלנו.

דוד חי כהן: התורה הזאת שהיא תורת אמת שהיא מחנכת גם לשמור על הערכים שלה בלי התפשרות, היא גם מחנכת לכבודם של ישראל, לכבודם של תלמידי חכמים, לכבודה של הכנסת, לכבוד השרים.

דוד חי כהן: את שני הדברים האלה, שני הצדדים שנראים לפעמים הפוכים, הוא היה יכול לשאת בקרבו באמונה שלמה.

דוד חי כהן: בעיני ראיתי אחרי הסכם קמפ דיוויד את ראש הממשלה לשעבר, מנחם בגין זכרונו לברכה, נכנס אליו והרב צבי יהודה בחדר סגור, לכבודו, גוער בו איך הוא עבר על מה שהתורה קבעה את גבולות ארץ ישראל.

דוד חי כהן: מנחם בגין התנצל שכך הוא הבין מהרב גורן, אולי הבנות אחרות, שזה לא ארץ ישראל.

דוד חי כהן: על יהודה ושומרון וודאי שלא נוותר.

דוד חי כהן: יהודה ושומרון הם ארץ ישראל, אבל סיני זה משהו אחר.

דוד חי כהן: הרב צבי יהודה גער ונזף, קולות מלאים סערת לב.

דוד חי כהן: אחר כך, כשמנחם בגין יצא מהחדר, ראיתי את הרב צבי יהודה קם והולך ומלווה אותו עד המדרגות ושאלתי את הרב: איך זה?

דוד חי כהן: לפני רגע הוא גוער בו?

דוד חי כהן: הוא אמר: הוא ראש ממשלה.

דוד חי כהן: צריך לכבד.

דוד חי כהן: כבודה של ממשלת ישראל.

דוד חי כהן: כך ראיתי גם ביחס לרבנים גדולים, שלפעמים כשהוא חשב שהם הלכו בדרך לא ישרה, לא צודקת באיזה פרט מסוים, כבודם לא הרתיע אותו מלומר את האמת שהדבר הזה לא יתכן.

דוד חי כהן: כך אצל הרב צבי יהודה מעולם לא הרגשנו אשכנזים, ספרדים, הרגשנו כולנו יהודים.

דוד חי כהן: כולנו בנים שלו.

דוד חי כהן: למרות שהוא היה ראש הישיבה והיה מבקש ממני פעמים רבות להיות שליח ציבור ואמרתי לו שאני מתקשה לשנות את הנוסח הספרדי שלי, הוא אמר לי: תתפלל כמו שאתה רגיל.

דוד חי כהן: אל תשנה כלום.

דוד חי כהן: אמרתי לו: אבל הוא, הרב, הוא ראש הישיבה?

דוד חי כהן: "כמו שאתה רגיל".

דוד חי כהן: נקודת האמת שלו, שהיא לא ויתרה על כבוד לאף אחד מישראל, גם לאלה שמתנגדים, עם זה שהוא מברר את האמת.

דוד חי כהן: מברר את האמת, אומר אותה ואחר כך גם זוכר שלפניו נמצאים יהודים, בני אדם.

דוד חי כהן: המלחמה שלו היתה על ארץ ישראל, על עם ישראל.

דוד חי כהן: המלחמה הגדולה שלו למען יהודי רוסיה, למען היהודים מעבר למסך הברזל.

דוד חי כהן: הבית שלו היה רועש כולו מתוך הדאגה ליהודים שנמצאים שם כלואים מאחורי מסך הברזל ועם זה, באותה שעה, היה יכול גם לקבל יהודים רחוקים שבאים לשאול שאלות בסבלנות.

דוד חי כהן: נשים שבאות בלבוש לא מכובד, הוא היה יושב איתם בסבלנות כמו אבא לילד קטן ומדבר ומסביר.

דוד חי כהן: בזמנו שלחתי אליו יהודיה שעמדה לצאת מהארץ מתוך זה שהיא הצטרפה לכת הודית והרב צבי יהודה ישב איתה שלוש שעות, עד שברוך השם החזיר אותה לעם ולארץ, לתורה.

דוד חי כהן: הכבוד שלו לכל דבר שקשור לישראל, לכל דבר שקשור לממלכתיות של ישראל.

דוד חי כהן: הרבנות הראשית.

דוד חי כהן: מאבק על הרבנות הראשית.

דוד חי כהן: לא להשתמש בשום מושג של הכשר אם אין על זה חותמת של הרבנות הראשית.

דוד חי כהן: כל זה והידיעה שרבנות ראשית ורבנות בארץ ישראל היא דבר שהוא בנפשנו, אמר לי בזמנו להגיע לרבנות בבת ים והתחננתי שאני רוצה להישאר בירושלים לידו והוא אמר לי: בירושלים אנחנו מסתדרים לבד.

דוד חי כהן: צריכים אותך שם, בשפלה.

דוד חי כהן: עם ישראל צריך אותך ולשם אתה תגיע.

דוד חי כהן: הרב צבי יהודה היה אדם שכששומעים דברי אלוקים מפיו אי אפשר להתווכח איתו.

דוד חי כהן: אי אפשר להגיד לו: לא.

דוד חי כהן: כי לא שומעים אותו, שומעים את דבר אלוקים.

דוד חי כהן: אני זוכר בזמן מלחמת יום הכיפורים, נכנסתי אליו, הוא היה לבד בבית והוא התהלך כמו אריה, כאילו שהוא מנהל את המלחמה והוא כואב את הכאב של ישראל והוא נאבק על כבודם ולא נותן שתיאמר מילה אחת שתחליש את ערך המלחמה שלנו בשונאי ישראל, המלחמה שלנו שצריכה להרים את המורל ולחזק את החיילים בכל מקום שהם ולא לתת מורך כלשהו לאדם מישראל.

דוד חי כהן: הבניין של הארץ, המאבק על הארץ, הבניין של כבודם של ישראל כל אלה נמשכו מתוך איש אלוקים, דבר אלוקינו שהוא התורה וישראל וארץ ישראל כולם חד הם.

דוד חי כהן: נזכה שנהיה בין אלה שמגשימים את הדברים שלו: שלמות הארץ, שלמות העם, שלמות התורה במהרה בימינו.

דוד חי כהן: אמן.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אני מתנצל בשמו של שר החינוך, הוא צריך לצאת.

אלכס מילר: הוא נמצא כאן אצלנו משעה 9:00, צריך גם ללכת לחנך ילדי ישראל.

אלכס מילר: יש היום בגרות במתמטיקה.

אלכס מילר: 300,000 ילדים מתמודדים עם אחד מהתחומים הקשים ביותר במערכת החינוך.

אלכס מילר: הרב מנחם פליקס, בבקשה.

מנחם פליקס: ראשית, בינתיים הרשות קַטנה, זאת אומרת, ברשות יושב ראש הועדה, חברי הכנסת וכל החברים המכובדים שיושבים פה.

מנחם פליקס: אני אדבר על נקודה מאד ממוקדת, על היותו של רבנו, הרב צבי יהודה, מנהיג של תנועה ששינתה את הגיאוגרפיה של מדינת ישראל, את הגיאוגרפיה של ההתיישבות במדינת ישראל.

מנחם פליקס: אבל כמובן יש לזה, זה מעבר, לא רק על פני השטח, לא רק את הגיאוגרפיה.

מנחם פליקס: פחות מחצי שנה אחרי מלחמת ששת הימים עלה כפר עציון, בני כפר עציון עלו לחדש את היישוב שחרב בתש"ח, ערב הקמת המדינה.

מנחם פליקס: במרכזה של הקבוצה, מי שהיה הדמות המרכזית, בני כפר עציון כולם נשאו את זיכרון היישוב ואת הציפייה לשוב אליו, אבל הדמות המרכזית המובילה היתה חנן פורת זכרונו לברכה, שיצא לעניין, לשאת את המשא הזה מישיבת מרכז הרב, תלמידו של הרב צבי יהודה.

מנחם פליקס: המלחמה נגמרה בהתחלת סיון, באלול אותה שנה חודש כפר עציון.

מנחם פליקס: חצי שנה אחרי זה יצאו קבוצה בראשותו של הרב לוינגר וחברים נוספים, הרב ולדמן ותלמידים נוספים של הרב צבי יהודה זצ"ל, יצאו לחברון והקימו את מתנחלי חברון, אחר כך קריית ארבע, אחר כך היישוב היהודי בחברון.

מנחם פליקס: תלמידו של הרב צבי יהודה, ר' משה לוינגר, יהיה בריא ויאריך ימים, היה מרכזה של הקבוצה הזאת, איתו ר' אליעזר ולדמן, כמו שאמרתי ונוספים.

מנחם פליקס: כמה שנים אחרי זה אז גם אני, הקטן, גם אני קצת למדתי בישיבה וגם חברי בני קצובר למד תקופה מסוימת בישיבה, אנחנו הקמנו את גרעין אלון מורה.

מנחם פליקס: כולנו, שאחר כך התגבש העניין סביב גוש אמונים, יושב פה הרב יוחנן פריד, שהיה בהתחלה של גוש אמונים, כולנו תלמידים ששאבנו את מה שהיה לנו, את מה שאחר כך בא לידי ביטוי בשטח, מרבנו הרב צבי יהודה.

מנחם פליקס: אני רוצה לומר, יושב ראש הכנסת הזכיר את הדברים של הרב ביום העצמאות, שלושה שבועות לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, כאשר עוד אף אחד לא ידע בליל יום העצמאות מה עתיד לקרות, את "איפה שכם שלנו, איפה חברון שלנו"?

מנחם פליקס: הוא אמר דברים נוספים.

מנחם פליקס: הוא זעק נוראות, הייתי קרוע כולי, חתוך כולי לגזרים.

מנחם פליקס: הדבר הזה של להרגיש את ארץ ישראל, את החלקים האלה של ארץ ישראל שהם לא איתנו, שזה קריאה לא משהו חיצוני, אלא שזה קרוע בי, אני חתוך כולי לגזרים, לא יכולתי.

מנחם פליקס: צעקות נוראיות.

מנחם פליקס: הוא סיפר את מה שהוא חווה כשהגיע ההודעה על ההכרה של האו"ם, החלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר המפורסמת, הוא סיפר את מה שהוא חווה אז, אבל כשהוא סיפר את זה, ראינו שהוא חווה את זה מחדש, בצעקות נוראיות.

מנחם פליקס: שלושה שבועות אחרי זה, לחמנו בירושלים.

מנחם פליקס: הגענו לשכם שלנו, לחברון שלנו, לבית אל שלנו, ליריחו שלנו.

מנחם פליקס: זה היה מימוש של מה שכתוב בספר, מה שהרב אומר: התורה, הנה, עם הארץ, עם הממשות.

מנחם פליקס: והיתה תביעה אצל תלמידי הרב, תביעה פנימית, תבענו מעצמנו, לא להשאיר את זה רק באחיזה צבאית שכמו שאנחנו יודעים היא גם כך וגם ככה, צבא בא, צבא נסוג, צבא מתקדם, אלא לממש את זה בחיים, חיים של תורה, חיים של עבודה, חיים של חקלאות, חיים של בניין, של בית חרושת.

מנחם פליקס: טבעי לנו הדבר הזה.

מנחם פליקס: ישב יהודי בדירה ישנה, לא יודע אם היא היתה שלו, היתה שכורה, לא יודע, מישהו פה מהתלמידים היותר ותיקים ודאי יודע, דירה ישנה בשכונה גאולה.

מנחם פליקס: אין לשכה, אין טלפון, אין מזכירות, אין מזכירים והוא מזיז, היום ברוך השם, מאות אלפים בשטח.

מנחם פליקס: לא מספיק, אנחנו רוצים הרבה יותר ואנחנו צריכים הרבה יותר.

מנחם פליקס: אבל מכוח האמת שלו, מכוח התורה שלו.

מנחם פליקס: את הרב חי הכהן הוא שלח לבת ים, אותנו הוא לא שלח.

מנחם פליקס: זאת אומרת, גם נתן לנו הרבה פעמים "על הראש" הוא לא שלח אותנו.

מנחם פליקס: חנן פורת הלך להתייעץ איתו.

מנחם פליקס: לעזוב את הלימוד הסדיר בישיבה וללכת להקים את היישוב?

מנחם פליקס: כן או לא? הלך להתייעץ.

מנחם פליקס: ר' משה לוינגר ור' אליעזר ולדמן לעיתים מאד קרובות היו מגיעים להתייעץ, אבל אני לא חושב, נדמה לי, אני לא שאלתי את ר' משה, אבל נדמה לי שאף פעם הוא לא.

מנחם פליקס: כשהוא הקים וארגן את הקבוצה של מתנחלי חברון הוא עשה את זה מתביעה פנימית, תביעה פנימית שנבעה מתוך מה שהוא רכש מר' צבי יהודה.

מנחם פליקס: כך אנחנו בגרעין אלון מורה, אולי אני אספר רק דבר אחד, גם על המורכבות של הרב צבי יהודה, כבר מוכר חלק מהדברים.

מנחם פליקס: כשאנחנו ניסינו, עוד לפני מלחמת יום הכיפורים, לקבל אישור להקים יישוב במרכז השומרון, בסביבות שכם, או בשכם עצמה, או על יד שכם, ניסינו, ניסינו וקיבלנו תגובות חלק אוהדות, חלק פושרות, חלק שמתנגדים.

מנחם פליקס: לא קיבלנו אישור.

מנחם פליקס: אחר כך פרצה המלחמה וגויסנו לחצי שנה רוב החברים.

מנחם פליקס: אחרי המלחמה החלטנו שאנחנו עולים בלי לקבל אישור.

מנחם פליקס: הלכנו לרב צבי יהודה להתייעץ איתו.

מנחם פליקס: הוא אמר לנו שהוא חושש.

מנחם פליקס: הוא חושש שיהיה עימות עם צה"ל וצה"ל, כמו שכבר הוזכר, המדים הם מדי קודש.

מנחם פליקס: בכלל עימות בין יהודים זה דבר רע.

מנחם פליקס: בקיצור, הוא אמר: טוב, אז הוא צריך להתייעץ.

מנחם פליקס: עם מי להתייעץ?

מנחם פליקס: הוא צריך להתייעץ עם הרב גורן.

מנחם פליקס: הרב גורן אישש את החששות שלו.

מנחם פליקס: אחר כך הוא חזר ואמר, באנו אליו עוד פעם, חזר ואמר: הוא צריך להתייעץ עם מנחם בגין, זיכרונו לברכה, שהיה אז יושב ראש האופוזיציה, וגם מנחם בגין אישש את חששותיו.

מנחם פליקס: בקיצור, הוא לא נתן לנו, לא אישר לנו.

מנחם פליקס: אנחנו התייעצנו איתו, הוא אמר: לא.

מנחם פליקס: החלטנו אבל שזה בוער בנו, באנו אליו עוד פעם.

מנחם פליקס: בקיצור, בסופו של דבר, אחרי שפעמיים, שלוש פעמים הוא אמר לנו שהוא חושש ואסור לעשות את זה בלי אישור של הממשלה, הוא אמר: ניצחוני בני ובפעם האחרונה באנו אליו ואמרנו לו: הרב, באנו להגיד לרב שאנחנו עולים ואז הוא אמר: הרי אמרתי לכם כבר, אז מה אתם רוצים ממני?

מנחם פליקס: אמרתי לו: אנחנו רוצים ברכה.

מנחם פליקס: אז הוא בירך אותנו וכשעלינו בסופו של דבר, הוא בא איתנו.

מנחם פליקס: זה דבר מפליא.

מנחם פליקס: מצד אחד לא רק שהוא בא איתנו, הוא היה התקיף ביותר בשטח.

מנחם פליקס: כשבאו אחר כך לפנות אותנו, הביטויים שלו אני מפחד להגיד אותם פה בכנסת, יזרקו אותי.

מנחם פליקס: הביטויים שלו היו חריפים ביותר.

מנחם פליקס: רק אני אומר שהוא אמר, נאחז בגדר, הידיים שלו נשרטו, "תיקחו אותי, תביאו מכונת ירייה, זה ארץ ישראל או לא ארץ ישראל?

מנחם פליקס: אם זה ארץ ישראל למה שנזוז מפה?

מנחם פליקס: " דברים מאד חריפים.

מנחם פליקס: זה אותו צבי יהודה שנטע בנו את ההכרה, את החשיבות שלא נגיע חס ושלום, שלא נפעיל אלימות, בזה שהוא כל הזמן חשש ולא נתן לנו, ואחר כך כאשר כן עלינו הוא בירך אותנו והוא בא לשטח והיה התקיף ביותר מבינינו.

מנחם פליקס: אנחנו על ידו היינו יונים.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אלוף משנה במילואים, הרב משה הגר, בבקשה.

משה הגר: ברשות יושב ראש הועדה, רבנים, רבותיי, זכינו שהיום הזה הוא בין יום שחרור ירושלים ושבועות.

משה הגר: התורה הגואלת של הרב צבי יהודה, מתוך התורה הגואלת זה ממש בין שבועות לבין יום ירושלים.

משה הגר: עכשיו צריך גם לציין 10 שנים למבצע חומת מגן שזכינו לשחרר מחדש את כל ארץ ישראל וב – כ"ח באייר נגמר המצור על כנסיית המולד.

משה הגר: אז וודאי הרב צבי יהודה שמח בדבר.

משה הגר: זה 10 שנים חזרנו למחוזותינו.

משה הגר: אנחנו הגענו, משוחררי צה"ל, לישיבה.

משה הגר: חשבנו שצה"ל זה המקום של הביטחון העצמי וראינו צוק סלע איתן.

משה הגר: אנחנו, זה אנשים שהיו קצת בקבע, באנו לשיעור של בוגרי צבא של הרב צוקרמן ובערבים הלכנו לרב צבי יהודה ולמדנו מה זה סלע יצוק, סלע איתן של יציבות, של ודאות ויחד עם זה חיוך.

משה הגר: אני חושב שזה יצר את התפנית אצלנו, אנשים שהיו בצבא, להבין את העניין של החיבור של התורה והמעשה הביטחוני.

משה הגר: המפעל שאני שותף לו היום, מפעל המכינות הקדם צבאיות זה תלמידיו של הרב צבי יהודה, זה הרב אלי סדן, הרב פיינגבאום וכמובן הרב יהושע צוקרמן, הרב צבי טאו, הרבה רבנים שהובילו את הנוער להכיר בחשיבות, באיתנות של שירות צבאי משמעותי בצבא.

משה הגר: הרב צבי יהודה היה אומר: "אלה ברכב, אלה בסוסים", אז העולם החרדי נהג להסביר שיש כאלה שסומכים על הטנקים ואנחנו בשם ה' נזכיר.

משה הגר: הרב צבי יהודה היה אומר: "אנחנו בטנקים נזכיר את שם ה'.

משה הגר: אנחנו במטוסים נזכיר את שם ה'".

משה הגר: המפעל הזה של השילוב בצבא מתוך גאווה וביטחון הולך ותופס תאוצה ורק בפרספקטיבה של 30 שנה אפשר לראות את העוצמה של הדבר הזה בתוך הצבא, בתוך תפיסת הביטחון.

משה הגר: יחד עם הנחישות הזאת עדינות גדולה כלפי פרטים, כלפי מוסטפה שדובר עליו.

משה הגר: זה הדרך שהרב צבי יהודה התווה לנו להשתלבות והממלכתיות הזאת שנקראת: צבא הגנה לישראל.

משה הגר: השתלבות מלאה עם עוצמה, עם ביטחון, עם וודאות, ללא ספקות, ויחד עם זה יחס מיוחד וחם גם לציונות החילונית.

משה הגר: אנחנו זכינו, אחרי שהקמנו את מפעל המכינות הדתיות, זכינו להקים גם מפעל מכינות ארציות חילוניות, תוך שיתוף פעולה מלא בדרכו של הרב צבי יהודה.

משה הגר: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: הרב יהושע צוקרמן.

אורי אריאל: אנחנו מבקשים מהרב צוקרמן להגיד מספר דברים.

אברהם יהושע צוקרמן: אולי, רבים דיברו על תורתו, על אישיותו אין לי הרבה מה להוסיף.

אברהם יהושע צוקרמן: יש אולי לסיים דבר מה.

אברהם יהושע צוקרמן: כשאנחנו מדברים על ארץ ישראל אז היסוד העיקרי זה לא שאנחנו מדברים על הארץ, אלא מדברים על ריבונותו של עם ישראל וזה צריך לא לשכוח שהם באמת עניין אחד: העם והארץ ולכן אני חושב שאנחנו משתדלים באיזה מידה להמשיך דרכו.

אברהם יהושע צוקרמן: לפנינו שני דברים שהוא כל כולו היה מסוּר לזה: זה תיקון החינוך ותיקון המשפט.

אברהם יהושע צוקרמן: ריבונותנו זה עצמאותנו.

אברהם יהושע צוקרמן: עצמאותנו זה להיות על פי עצמנו.

אברהם יהושע צוקרמן: בוודאי בלא הגוף שלנו, ארץ הקודש, אין לנו שום עצמאות.

אברהם יהושע צוקרמן: זה דבר מובן מאליו.

אברהם יהושע צוקרמן: העיקר הוא שכל הזמן הוא דאג ולחם על יסוד זה של נושא ועל התיישבות בכל ארץ קודשנו.

אברהם יהושע צוקרמן: אין שום קילומטר שלא יהיה לרשותנו כמובן, וזה ... והקדושה להופיע, אבל בעיקר דאג על החינוך ואני שמח מאד שיושב ראש ועדת חינוך מזמן את זה.

אברהם יהושע צוקרמן: שמעתי שר החינוך שינסה להביא לתודעה נוספת את הדמויות הללו ואנחנו צריכים לעזור לעם ישראל לחשוף את אישיותו ולהוסיף עוצמה לעצמאות הפנימית הרוחנית של עמנו.

אלכס מילר: תודה אדוני.

אלכס מילר: חבר הכנסת בן ארי.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה אדוני היושב ראש.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה על הדיון.

מיכאל בן-ארי: עפר אני לרגליהם של תלמידי הרב צבי יהודה ואני רוצה לתת ממש את הדמות של הרב צבי יהודה לפחות מנקודת מבטי כתלמיד תלמידיו.

מיכאל בן-ארי: הייתי בן 18 בימית, כשהרב צבי יהודה הסתלק מאיתנו.

מיכאל בן-ארי: אני, כשאני מסתכל על דמותו של מנהיג, אני אומר: מנהיג, הוא לא זה שהולך בצעדים של זה שקדם לו, אלא ממשיך מאותה נקודה בא הגיע המנהיג שקדם לו.

מיכאל בן-ארי: הרב צבי יהודה הוא כל כולו היה תלמידו, ממשיכו של מרן הרב.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להתייחס למשפט אחד שאני לא יודע אם אצטט אותו באופן מדויק, מן הסתם יש פה כאלה שיוכלו לצטט את זה, אבל רוח הדברים כמובן הם כמו שאני אומר.

מיכאל בן-ארי: ישנו באחד מהשירים של הרב קוק, שהוא מדבר על הציונות, על הציונות, אותה ציונות מדינית, חילונית, הוא אומר עליה שסופה תלך תמס, ברושם מר.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר היא תוכל לעמוד בנו תקופה מועטה.

מיכאל בן-ארי: הוא חוזה בעיני רוחו, הרב שחיבק חיבוק עז את הציונות, כי הציונות עצמה, עצם השיבה לציון, עצם הפרחת השממות באותה שעה שהרב התחיל את דרכו בארץ ישראל כראש כל בני ארץ ישראל, כרבם של כל ארץ ישראל, החיבוק היה עצום.

מיכאל בן-ארי: אבל בעיני רוחו הוא ראה את ההתמוססות של זה, כמו שאמר: ברושם מר.

מיכאל בן-ארי: שהשורש הרוחני, תורני לא נטוע עמוק, הוא יגיע למקומות ולמחוזות שלצערי אנחנו רואים אותם היום בכל מיני מקומות שלולא מפעלו האדיר של הרב צבי יהודה וזה לא רק העניין של ארץ ישראל.

מיכאל בן-ארי: העניין של ארץ ישראל הוא רק הביטוי של זה.

מיכאל בן-ארי: העניין של שומרון ויהודה, חברון ובית לחם זה בעצם השורשים הרוחניים שלנו, ממדינת המקלט למדינת הייעוד.

מיכאל בן-ארי: בהבנה שמנהיגות חייבת להיות מתוך מה שמכנים ומה שאמר פה, נדמה לי, הרב הגר, העניין שמה שנדבק לשמו של הרב צבי יהודה: התורה הגואלת, התורה שנובעת, הגאולה שנובעת מתוך התורה.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שזה חידושו העיקרי של הרב צבי יהודה.

מיכאל בן-ארי: לולא מפעלו של הרב צבי יהודה לא היינו היום באותה חסינות, באותה אפשרות לחסן את הציבוריות הישראלית מפני הרוחות הרעות שצפה אותם אביו, הרב קוק, של אותה ציונות חילונית שסופה תלך תמס והולכת ומתמוססת ברושם מר.

מיכאל בן-ארי: ואני לא אבטא פה ...

מיכאל בן-ארי: דברים חיוביים כאן, מן הסתם כולם יודעים למה אני מתכוון.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שזה מפעלו העיקרי, לכל גווניו, לכל חילוקיו, לכל שבטיו, המפעל הוא אדיר והוא נותן לנו חיסון כדי להמשיך את אותה ציונות, אבל מתוך שורשים של התורה הגואלת.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אמסלם, בבקשה.

חיים אמסלם: תודה אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, כבוד הרבנים.

חיים אמסלם: אני שמח שהצעת לי לומר כמה מילים על הרב צבי יהודה הכהן קוק.

חיים אמסלם: לא ביקשתי מסיבה פשוטה, קטונתי מלומר עליו דברי שבח או הערכה, מה גם שאינני נמנה על תלמידיו או תלמידי תלמידיו ואינני מכיר באמת את תורתו.

חיים אמסלם: אני יודע שהוא הרבה גבולו בתלמידים.

חיים אמסלם: הוא היה גאון אמיתי בתורה, איש אמת צרופה, צדיק ויסוד עולם.

חיים אמסלם: את ההיכרות הקטנה שלי אני, את גאונותו כמובן, מי שהוא נמצא בתוך עולם הלימוד הוא ראה מהערותיו הנפלאות על ספרי התשובות של אביו, אבל אני תמיד אהבתי לקרוא את נועם שיח אמרותיו במכתב שנמצא בראש ספר "מקור חיים" של הרב חיים דוד הלוי.

חיים אמסלם: יש שם מכתב של הרב צבי יהודה הכהן קוק ותמיד אהבתי לקרוא.

חיים אמסלם: מכתב קצר, מילים מרגשות ומיוחדות.

חיים אמסלם: כשאני שומע את הדברים החשובים שנאמרו כאן ולאורך השנים גם אפשר לומר שעמדתי על דמותו מתוך האגרות של אביו עליו השלום, קראתי את כל האגרות על שלושת חלקיהם, וניבטה איזה דמות של ענק.

חיים אמסלם: אני התחנכתי על תורה שמוקירה ומכבדת את כל גדולי ישראל וכמובן מוקירה ומכבדת את כל השבעים פנים של התורה, אבל הדמות שלו מזכירה לי במעט את דמותם של גדולי הרבנים שאני הכרתי ולמדתי את תורתם ואת השקפת עולמם, אגב, כמו רבי חלפון משה הכהן עליו השלום, שגם בקטע האישי הדמות מאד מזכירה וגם בתפיסה הערכית התורנית וההשקפתית.

חיים אמסלם: מה יש לי לומר והזמן קצר?

חיים אמסלם: אבל אני באמת חושב שזה יום חשוב, זה יוזמה נפלאה.

חיים אמסלם: זכותו הגדולה תעמוד לכלל ישראל, תעמוד לתלמידיו ושבעזרת ה' הדמות המיוחדת הזאת שלוחמת מלחמת קודש על האמת שלה, אבל מתוך אהבת ישראל גדולה, היא תהיה באמת לפיד שתנחה את כולנו.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: רבותיי, אנחנו סיימנו כאן את הישיבה.

אלכס מילר: אני רוצה קודם כל להודות כמובן לחבר הכנסת אורי אריאל על כך שיזם את הדיון, שיזם כאן את הישיבה.

אלכס מילר: אין ספק שזה יום מיוחד וכמובן מאד מרגש גם מבחינתי.

אלכס מילר: אני חושב שבאמת הצלחנו כאן לתת גם דיון וגם התייחסות גם של חברי הכנסת וגם של כל הרבנים המכובדים ולעשות כאן כינוס לכבודו של הרב צבי יהודה הכהן.

אלכס מילר: לא רק שאנחנו כאן עשינו את הדיון שהוא פורמלי, מרגש, חשוב, יש לנו כאן הצהרה, כמובן כמו שאתם מכירים אותי שכשנאמרים דברים בועדה שלי, זה דברים שגם בסופו של דבר אנחנו הולכים לעקוב שהם מתבצעים.

אלכס מילר: אנחנו שמענו את ההצהרה של שר החינוך, נבדוק שאכן הדברים מתבצעים, שלא רק בחינוך ממלכתי דתי לומדים, אלא ילמדו גם בחינוך הממלכתי.

אלכס מילר: אנחנו נעקוב אחרי הסוגיה הזאת, גם חבר הכנסת אורי אריאל וגם אנוכי, בכל אותם המנגנונים החדשים שעכשיו עושים.

אלכס מילר: יש שינויים רבים שעושים במערכת החינוך בכל הנושא של לימודי יהדות, לימודי ארץ ישראל ואזרחות וכו'.

אלכס מילר: אין ספק שחייבים ללמוד והלוואי וילדי ישראל, לא רק ילדי ישראל, גם לא רק במערכת החינוך, אלא גם במערכת האקדמית.

אלכס מילר: רק אתמול אנחנו עשינו כאן ישיבה על לימודי היהדות במערכת ההשכלה הגבוהה, שגם שם יש הידרדרות מאד גדולה בסוגיה של לימודי היסוד.

אלכס מילר: אני מקווה מאד שאחרי הישיבה קיבלנו הצהרה על תכנית חומש וגם הסוגיה הזו ואני מאמין שאנחנו נוכל לעקוב גם על העניין הזה.

אלכס מילר: אז תודה רבה לכולם והמשך שבוע טוב ושקט.

אלכס מילר: תודה רבה.