ועדת המשנה לתחבורה ציבורית, כנסת 18, פרוטוקול מספר 7, 2012-05-21 10:30

ישראל אייכלר: בוקר טוב, אנחנו פותחים את הישיבה של ועדת המשנה לתחבורה ציבורית של ועדת הכלכלה.

ישראל אייכלר: אנחנו נדון היום בשורה של נושאים שבאופן כללי אפשר לקרוא להם: שינויים במערך התחבורה הציבורית בירושלים.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים שיש תהליך ארוך ומתמשך של שינויים בתחבורה הציבורית בכל הארץ.

ישראל אייכלר: רק השבוע פגשתי את שר התחבורה והוא הזכיר לי את המהומה הגדולה שהייתה בקשר לרפורמה בתל אביב ואמר לי: אתה רואה?

ישראל אייכלר: ברוך השם, היו שינויים ושיפורים בתכניות וברפורמות ואנשים התרגלו.

ישראל אייכלר: אני לא יודע אם העז התרגלה או התושבים התרגלו, אבל המציאות היא שיש שקט – ככה הוא אומר – אני מאוד אשמח.

ישראל אייכלר: אמנם אני מקבל פה ושם מכתבים בקשר לקווים מסוימים אבל הטענה היא שהציבור מתחיל להתרגל לשיטת המעברים.

ישראל אייכלר: אודה ולא אבוש שאני טענתי מהרגע הראשון ששיטת המעברים מתאימה לאנשים צעירים בעיקר – סטודנטים, בחורי ישיבות – אנשים שעולים לבד לאוטובוס ויורדים לבד ושריריהם בריאים.

ישראל אייכלר: זה לא כל-כך מתאים לאנשים מבוגרים ולנשים עם ילדים, באופן כללי.

ישראל אייכלר: בפרסומים האחרונים שראיתי, לא ראיתי שום שיפור מבחינת זמן ההגעה של הנוסע מאז שהוא יוצא מהבית עד שהוא חוזר הביתה דרך שיטת המעברים.

ישראל אייכלר: יכול להיות שזה שיפר לחברות האוטובוסים, לרכבת הקלה, אולי למערך הכללי – אני לא יודע בדיוק למי – אבל לנוסע זה לא קיצר את זמן הנסיעה.

ישראל אייכלר: לעיתים זה אפילו האריך ושמענו תלונות קשות מאוד של אזרחים – גם ברכבת הקלה וגם במקומות אחרים.

ישראל אייכלר: רציתי לפתוח את הדיון במשהו יותר ספציפי שמתוכו אנחנו נצא לכללי יותר.

ישראל אייכלר: הגיעה תלונה משכונת גבעת מרדכי שיש שינוי במסלול קו 17 וביטול קו מס' 6.

ישראל אייכלר: אחרי שקיבלנו את התלונה שאלנו וקיבלנו תשובה מטעם משרד התחבורה, ומנהלת הוועדה העבירה לי אותה, שטען שלא בוטל הקו, רק שונה מספרו.

ישראל אייכלר: אם יש לך את התגובה – נביא את התגובה עד שאנשי משרד התחבורה יבואו.

עידית חנוכה: התגובה הייתה בעל פה.

ישראל אייכלר: התגובה הייתה שהם לא שינוי.

ישראל אייכלר: אנחנו רוצים לבקש ממר יחיאל אמיתי וממר צבי לביא, תושבי גבעת מרדכי, להציג את הדברים, בבקשה.

יחיאל אמיתי: ברשותך, אני במקצוע עיתונאי אבל בגמלאות.

יחיאל אמיתי: אני גר בשכונת גבעת מרדכי קרוב ל-40 שנה ועבדתי בתפקידים בכירים בממשלה.

יחיאל אמיתי: אני רוצה להגיד, למען הגילוי הנאות, שאני לא משתמש בתחבורה ציבורית.

יחיאל אמיתי: אני, לצערי, מוגבל, מה שנקרא בשפה יותר גסה אולי: נכה.

יחיאל אמיתי: אני לא משתמש בה ולא רעייתי.

יחיאל אמיתי: אבל אני פעיל למען הציבור, למען השכונה, כמי שגר שם קרוב ל-40 שנה.

יחיאל אמיתי: אני לא יודע אם זה משרד התחבורה או עיריית ירושלים או תכנית אב לתחבורה, שנציגה יושב כאן נציגה – אני אספר לך בקצרה: היום, קו 17 נוסע ברחוב הרצוג ונכנס לשכונת גבעת מרדכי ליד מכבי האש, נכנס לרחוב שח"ל, סובב את השכונה ברחוב שח"ל ויוצא לבייט, עולה לניות וממשיך באותו קו.

יחיאל אמיתי: היום רוצים את הכניסה הזאת, את הבטן הזאת, שנכנסת לגבעת מרדכי, לבטל – הודיעו לנו.

יחיאל אמיתי: זה הקטע החמור ביותר שיכול להיות כי הקו הזה משרת – עשיתי סקר עם עוד חבר - - -

ישראל אייכלר: ברשותך, נכנס מנהל אגף התחבורה הציבורית במשרד התחבורה, מר דרור גנון.

ישראל אייכלר: הייתי רוצה שהוא ישמע את הדברים כי לטענת משרד התחבורה רק המספר ישתנה אבל הקו יישאר באותו מסלול.

ישראל אייכלר: אז אולי תחזור על הטענות.

יחיאל אמיתי: הייתי בישיבה אצל מר דרור גנון יחד עם מר יהודה אלבז, מנהל האגף, והוא שמע את כל הטענות שלנו, קיבל את החומר והוא יודע את כל המצב.

יחיאל אמיתי: אני מקווה, דרור, שאני צודק, הבאתי לך את כל החומר בשעתו בישיבה.

דרור גנון: היו גם החלטות בישיבה.

יחיאל אמיתי: אז יכול להיות שכל הישיבה הזאת מיותרת.

דרור גנון: היו החלטות ואנחנו פעלנו על פי הסיכומים, אז אני לא מבין מה - - -

עידית חנוכה: תציגו את כל הדברים בפני הוועדה.

יחיאל אמיתי: אני יודע שאנחנו לא קיבלנו שום הודעה.

יחיאל אמיתי: אחרי הישיבה במועצת עיריית ירושלים עם נעמי צור ועוד שני סגנים של ראש העיר, כתבו:

יחיאל אמיתי: בעקבות פניית

יחיאל אמיתי: כם ופניות נוספות בנושא, נערכה ישיבה ב-25 בינואר, של כל הצוות המקצועי בנוכחות סגני ראש העיר, הגברת נעמי צור, מר דוד הדרי, הרב שלמה רוזנשטיין, בהשתתפות נציגי תושבים והמנהל הקהילתי.

יחיאל אמיתי: סוכם כי ייבדקו בשנית היעדים העיקריים של השכונה תוך בחינת רמת השירות והתייחסות לפני השינוי ולאחריו ואחר כך נשוב ונשב עם נציגי השכונה לצורך קבלת החלטות.

יחיאל אמיתי: חתום: יעל כהן, מתאמת תחבורה ציבורית.

יחיאל אמיתי: מאז 31 בינואר לא קיבלנו שום מידע, שום דבר ואנחנו נמצאים, עדיין, בחושך לגבי השינוי.

יחיאל אמיתי: לא ידוע לנו שהכול יישאר כמו שהוא.

יחיאל אמיתי: אדוני הרב אייכלר, הייתי רוצה להעביר לך – אני חושב ששלחתי אליך את המכתב - - -

ישראל אייכלר: כן, את המכתבים שלך קיבלתי.

יחיאל אמיתי: יש כאן 34 נקודות שתושבי גבעת מרדכי נזקקים להם יום-יום, ביניהם אנשים זקנים, נשים מבוגרות, אנשים שהולכים עם ילדים לבתי ספר - - -

ישראל אייכלר: אולי תגיד את זה לצורך הפרוטוקול במהירות, את הנקודות לאן מגיעים האנשים מהשכונה.

ישראל אייכלר: הדברים העיקריים.

יחיאל אמיתי: קודם כל, הסופר סל בשכונת ניות; בית המרקחת שנמצא בשכונת ניות – זה בית המרקחת היחידי באזור; סניף בני עקיבא, אכסניית רבין; אוניברסיטה עברית; מוזיאון המדע; מכון הכושר קוסל; מוזיאון ישראל – תושבים עובדים שם; מוזיאון ארצות המקרא – עובדים שם; בנק ישראל – עובדים שם; קריית הממשלה – עובדים שם, אשתי, למשל, עובדת שם; סניף בנק יהב; בית הספר על שם פולה בן גוריון – לשם הולכים ילדים קטנים עם הוריהם; קופת חולים ברחוב מטודלה; היכל שלמה; בית הכנסת הגדול – תשאלו איך?

יחיאל אמיתי: יורדים בטרה סנטה והולכים לשם; בית כנסת ישורון; גימנסיה רחביה; בית ספר דוגמה; בית אביחי; יד בן צבי; סניף הדואר ברחוב קרן קיימת כי האוטובוס נכנס לרחוב קרן קיימת לפני שהוא עובר לאוסישקין; ג'רר בכר; קופת חולים לאומית - - -

ישראל אייכלר: לכל המקומות האלה, מר אמיתי, לא יוכלו להגיע התושבים בלי אוטובוס?

יחיאל אמיתי: מה הם מציעים?

יחיאל אמיתי: יש לנו כאן מכתב מאוד מעניין, אולי אחד החשובים, שכתבה עובדת ממוזיאון ישראל וקיבלה תשובה מראובן שקד שהוא אחראי פניות הציבור בנושא תחבורה בתוכנית אב לתחבורה ציבורית, יכול להיות שהוא אפילו יושב כאן.

יחיאל אמיתי: היא עובדת במוזיאון ישראל.

יחיאל אמיתי: הנסיעה שלה אורכת בדיוק 8 דקות – שתי תחנות – והיא מגיעה לשם.

יחיאל אמיתי: ענו לה כך, זאת לדעתי פשוט בדיחה: במסגרת השלב הראשון אין שינוי.

יחיאל אמיתי: בשלב השני ניתן לנסוע עם קו 5 מהשכונה או עם קו 29 לתחנת הרכבת הקלה ביפה נוף, יש נסיעה אחת באוטובוס, יורדים שם ומחכים לרכבת הקלה.

יחיאל אמיתי: עולים לרכבת הקלה ביפה נוף ונוסעים אתה עד לתחנת קריית משה ושם יורדים.

יחיאל אמיתי: משם עולים – נסיעה שלישית – לקו מס' 14.

יחיאל אמיתי: זה לקח 40 דקות.

יחיאל אמיתי: עשינו בדיקה.

יחיאל אמיתי: 40 דקות עם המתנה עם הכול על נסיעה של 8-7 דקות שלא לדבר על הטרחה של לעלות ולרדת, לעלות ולרדת.

יחיאל אמיתי: בשביל מה?

יחיאל אמיתי: לקו 17 אין שום נגיעה ושום נגישות לרכבת הקלה.

יחיאל אמיתי: קו 17 לא מגיע לשם.

יחיאל אמיתי: כל מה שעשו זה להוריד את הבטן הקטנה הזאת של רחוב שח"ל והאוטובוס ימשיך לנסוע – זאת התוכנית המקורית, אלא אם כן הם שינו אותה ולא הודיעו לנו, אז כמובן שלא היינו מתלוננים, אבל לא קיבלנו כל הודעה.

יחיאל אמיתי: אני גם גיליתי את הסיבה שעומדת מאחורי הדרישה הלא הגיונית – אני לא רוצה להשתמש במילים שסגן ראש העיר השתמש, ביטויים מאוד חריפים על ההחלטה הזאת – אני מקווה שחבר הכנסת אייכלר מתמצא בדברים האלה אבל אני אגיד את הדברים לצורך הפרוטוקול.

יחיאל אמיתי: הרי אין הצדקה לביטול הקו אבל יש הסכם של רשת ביטחון שנחתם בין ממשלת ישראל, החשב הכללי ואגף התקציבים לבין חברת "סיטיפס" שמבטיח שבהתאם לתחזיות של כמות הנוסעים – הם בנו מודל – ואם יהיו פחות נוסעים מאשר במודל, הממשלה צריכה לשלם להם את הפרש הכסף.

יחיאל אמיתי: יותר מכך, האבסורד השני הוא שאם יש יותר נוסעים אז הם חייבים להעביר כ-10% מהרווחים לממשלה, לחשב הכללי.

יחיאל אמיתי: אז זה ברור לי מאיפה באה הדרישה לאלץ אנשים שאין להם שום גישה ושום צורך, להזיז אותם ממקומם, להכביד עליהם את החיים, להרוס את השכונה – יש שם 2,200 בחורי ישבה ב"מכון לב" ובישיבת חברון שמשתמשים בקווים האלה, כולל בקו 6 שעוד מעט ידברו עליו.

יחיאל אמיתי: זה אבסורד שלא נשמע כדוגמתו.

יחיאל אמיתי: בשביל מה?

יחיאל אמיתי: מה אכפת לכם שתהיה הבטן הזאת, אלא אם כן אתם רוצים לתת כסף ל"סיטיפס" ושהממשלה תשלם פחות.

יחיאל אמיתי: אבל לא על חשבון התושבים, לא על חשבון הזקנים.

יחיאל אמיתי: הרב ד"ר יהושע צידון, יהודי בן 82, כתב לך מכתב ונתן לי אותו כדי לתת לך את זה - - -

ישראל אייכלר: ועוד נוסע באוטובוס?

ישראל אייכלר: הלוואי עלי.

ישראל אייכלר: אני מאחל לעצמי שבגיל 82 אוכל לנסוע באוטובוס.

יחיאל אמיתי: "אני אדם מבוגר", הוא כותב, "שנים רבות גר בשכונת גבעת מרדכי" כן, הרב ד"ר יהושע אדלר – אני אתן לך את המכתב מיד – והוא כותב: "אני נוסע לתחנה ליד טרה סנטה", זה מהשכונה בקו 17, "מדי יום ביומו באוטובוס אחד".

יחיאל אמיתי: למען הגילוי הנאות: הוא רב קונסרבטיבי של בית הכנסת שנמצא ממש מול קו 17.

יחיאל אמיתי: "איך אגיע ליעדי לפי התכנית המשופרת?

יחיאל אמיתי: " הוא אומר: "אל תציעו לי, בכל לשון של בקשה, לנסוע אוטובוס לרחוב הרצוג, לחצות את הכביש הסואן" – זה כביש כפול וסואן – "לחכות לאוטובוס נוסף, בתדירות נוראית.

יחיאל אמיתי: איך אני יכול בגילי, וכמוני יש הרבה".

ישראל אייכלר: אנחנו נשמע תשובה ממשרד התחבורה למרות שיש עוד אנשים ועוד נושאים לדבר עליהם.

ישראל אייכלר: תשובה עקרונית, כי אני רואה אצל דרור כאילו שהוא אומר – אני מתרגם את שפת הגוף – זה בעצם מסודר.

ישראל אייכלר: בוא נשמע אותך.

דרור גנון: קודם כל, אני מאוד מכבד את מר אמיתי.

דרור גנון: מר אמיתי היה עובד משרד התחבורה, היה דובר, יש לו גישה לפקידים במשרד התחבורה.

דרור גנון: כשהוא ביקש ישיבה – הוא קיבל.

דרור גנון: היה בינינו דו-שיח פורה ואנחנו דיברנו ומדברים אפילו בטלפון – נפתח בזה.

יחיאל אמיתי: זה מדויק.

דרור גנון: מה לעשות, אנחנו עובדים מול מנהל קהילתי.

דרור גנון: קשה מאוד לעבוד מול כל ועד פעולה כזה או אחר.

דרור גנון: בכל זאת, אנחנו עובדים מול המוסדות, שלפחות מבחינתנו, מבחינת עיריית ירושלים, הם המוסדות שמייצגים – בצורה כזאת או אחרת – את התושבים.

דרור גנון: הייתה לנו פגישה, שגם מר אמיתי השתתף בה, לפני משהו כמו שלושה חודשים.

דרור גנון: הם הביעו את החששות שלהם.

דרור גנון: שם הוסבר להם שקו 6 לא משתנה בשלב הזה; וקו 17, במידה והוא ישתנה, יינתן להם פתרון שלפחות מכסה אותו ועוד יעדים נוספים שהם העלו בישיבה – הם באו אלינו וביקשו גם יעדים נוספים.

ישראל אייכלר: אתה אומר שהקו החדש, שייקרא בשם אחר, ימלא את כל הפונקציות שהוא קרא פה ולא תהיה בעיה?

דרור גנון: ויותר מזה.

דרור גנון: קודם כל, קו מס' 9, שהיום משתנה והופך להיות קו אחר, יוצא מגבעת מרדכי באותו מסלול.

דרור גנון: הוא קרוב ל"מכון לב" בדיוק כמו קו 17 – גם קו 17 לא נכנס ל"מכון לב" אלא יש הליכה ברגל.

דרור גנון: הוא ייכנס דרך החלק האחורי של ניות שהוא יותר קרוב לקריית הממשלה מאשר הנסיעה ברחוב הרצוג.

דרור גנון: הוא ייתן מענה גם למוזיאונים, שיש לנו בעיה אתם וגם בקשות של עובדים; גם לקריית הממשלה שהעובדים מכיוון גבעת מרדכי ביקשו; גם לגבעת רם לפי בקשת סטודנטים שגרים באזור הזה.

דרור גנון: משם הוא ימשיך לרחביה באותו מסלול, על אוסישקין, עם כל בתי הספר וכל מה שיש, ויסיים ברח' עליאש כדי לגרום לו להיות הרבה יותר אמין מבחינת הנסיעה כי קודם הוא נסע דרך מזרח ירושלים – נסע בדרך שכם ושיח׳ ג'ראח – מסלול שפגע בזמינות שלו ובתדירות שלו.

דרור גנון: זאת אומרת, הפכנו את הקו הזה הרבה יותר טוב: שמרנו על רמת תדירות גבוהה.

דרור גנון: עדכנו את ראש המנהל הקהילתי ביחד עם העירייה, עם נציגי תושבים שישבו שם.

דרור גנון: העירייה קיבלה את התוכנית, העירה הערה קטנה שתוקנה.

דרור גנון: זה היה לפני שלושה שבועות ונפרדנו כחברים.

דרור גנון: אני לא מבין למה צריך להתנהל בצורה כזאת?

דרור גנון: יש התנהלות, יש סיכומים, יש תהליכים שאנחנו מקיימים – כל הנושא הזה יפורסם לציבור במהלך השבועיים הקרובים, בצורה מסודרת, באמצעות חוברות לבית, באמצעות הסברה, באמצעות מערכת מידע זמינה, באמצעות מידע בתחנות, באמצעות דיילות – יהיו כל המרכיבים שייתנו את המענה הטוב ביותר לאותם תושבים.

דרור גנון: למה סתם לפתח עכשיו כל מיני עניינים שמנוהלים בצורה מסודרת, במוסדות הראויים, עם תשובות ומענה בצורה מתבקשת.

עידית חנוכה: מר גנון, אתה יכול להגיד לנו מול איזה מנהל קהילתי?

דרור גנון: מול המנהל הקהילתי של גבעת מרדכי.

צבי לביא: אין דבר כזה.

עידית חנוכה: אין מנהל קהילתי לגבעת זאב.

ישראל אייכלר: אין דבר כזה?

צבי לביא: הרב אייכלר, לגבעת מרדכי אין מנהל קהילתי.

צבי לביא: המנהל הקהילתי של גבעת מרדכי זה המנהל של גבעת שאול.

דרור גנון: נכון.

דרור גנון: זה נקרא - - -

צבי לביא: אין להם שום קשר אתנו.

צבי לביא: לפעמים יש איזו עובדת שבאה לדבר אתנו, אבל באופן סיסטמתי לא היו מוכנים לצרף אותנו לבית הכרם – המנהל הקהילתי הקרוב – מטעמים פוליטיים.

צבי לביא: אני חוזר: מטעמים פוליטיים.

צבי לביא: אני מכיר את ההיסטוריה הזאת.

ישראל אייכלר: אבל מה אתה עונה לטענה של דרור שבעצם הקו החדש יכסה את כל - - -

דרור גנון: יש מנהל קהילתי מרכז שניקרא בית רוס – מנהל קהילתי שמכנס כמה מנהלים קהילתיים.

צבי לביא: אין דבר כזה.

צבי לביא: גבעת מרדכי לא מיוצגת.

צבי לביא: לגבעת מרדכי אין מנהל קהילתי – תרשום את זה לפניך.

צבי לביא: מה שאתה אומר עכשיו זוהי אחיזת עיניים שנועדה יותר לרצות - - -

ישראל אייכלר: אתה לא מאמין למה שהוא אומר?

ישראל אייכלר: שהקו הזה יכסה את כל - - -

דרור גנון: לא.

דרור גנון: הוא מדבר על המבנה של המנהל.

ישראל אייכלר: אנחנו לא עוסקים במבנה של המנהל, אנחנו עוסקים בתחבורה.

ישראל אייכלר: האם נחה דעתכם, מר לביא ומר אמיתי, מהתשובה של דרור?

צבי לביא: לא נחה דעתי כי הוא לא אומר על איזה קו מדובר.

דרור גנון: מדובר בקו מס' 9 ואני הסברתי את המסלול שלו.

צבי לביא: איך הוא יבוא?

צבי לביא: איך הוא יגיע לגבעת מרדכי?

דרור גנון: הרגע בדיוק הסברתי את כל מסלולו.

צבי לביא: אתה לא הסברת את זה לא בדיוק - - -

דרור גנון: הוא ייסע מגבעת מרדכי, יעשה את המסלול - - -

צבי לביא: מאיפה יוצא הקו הזה?

צבי לביא: זה הקו של הר הצופים?

דרור גנון: אתה רוצה לתת לי להסביר או שאתה רוצה לשאול שאלות?

צבי לביא: תסביר.

דרור גנון: תודה.

דרור גנון: הקו יוצא מגבעת מרדכי מאותו מקום ממנו ייצא קו 17.

צבי לביא: נקודת המוצא שלו היא גבעת מרדכי?

דרור גנון: כן.

דרור גנון: במקום מנחת.

דרור גנון: הוא ייצא מגבעת מרדכי, הוא יעשה את המסלול שאתם מכירים בגבעת מרדכי, משם הוא ייפנה דרך ניות, ייכנס לכיוון המוזיאונים, מהמוזיאונים הוא ייתן שרות לגבעת רם וייתן שרות לקריית הממשלה, משם הוא ימשיך לכיוון רחביה והוא יסיים ברחוב עליאש שזה מרכז העיר.

דרור גנון: זה המסלול, ומשם הוא יחזור בחזרה.

ישראל אייכלר: אז אני מבין שקו 17 שונה לשם אחר.

ישראל אייכלר: מה עם קו 6?

דרור גנון: קו 6 לא מבוטל בשלב הזה.

דרור גנון: כשתהיה החלטה לשנות את הקווים האלה – יינתן פתרון במסגרת המענה.

דרור גנון: אנחנו לא נשאיר אף אחד בלי פתרון.

דרור גנון: אנחנו ניתן את כל הפתרונות.

דרור גנון: אני מבקש להפסיק להתעסק בתורת הנסתר – זה נחמד, אני גם מאוד נהנה מזה, זה משהו מיסטי – אבל עם כל הכבוד לכולם, אנחנו מנהלים תהליכים שמתאימים את עצמם לאותה נקודת זמן.

דרור גנון: מה שיהיה בעתיד – יהיה בעתיד.

דרור גנון: כשנגיע למצב בו נצטרך לעשות עוד שינויים – ניתן את המענה: נעשה שיתוף של הציבור, נעשה את התהליכים המקבילים, נבדוק את המשמעויות של כל קו וקו וניתן את הפתרון הטוב ביותר.

צבי לביא: אפשר לבקש משהו אישי?

ישראל אייכלר: בבקשה.

צבי לביא: למען הסדר הטוב: את הקשר שיש לכם עם גבעת מרדכי תקיימו עם האנשים שלנו ולא עם המנהל הקהילתי.

צבי לביא: המנהל הקהילתי לא מעדכן אותנו.

ישראל אייכלר: אמיתי – זה מקובל עליכם?

יחיאל אמיתי: כן, אם זה - - -

ישראל אייכלר: עליך מקובל דרור?

יחיאל אמיתי: יש לנו ועד פעולה - - -

דרור גנון: אני חושב שאת זה צריך להפנות לעירייה.

דרור גנון: אני משרד התחבורה – אני לא עיריית ירושלים - - -

צבי לביא: לא, לא - - -

דרור גנון: רגע, אני מבקש - בואו נעשה סדר.

דרור גנון: לא אכפת לי ואף פעם לא אמרתי לא לצרוף של תושבים או אנשים שמייצגים – כל הנוכחים פה ואפילו הצד השני יודעים את זה – אין לי שום בעיה עם זה אבל זה צריך לבוא בצורה מסודרת דרך הגורמים הרלוונטיים.

דרור גנון: אני לא קובע מי ייצג את מי.

דרור גנון: זה לא התפקיד שלי.

צבי לביא: אתה מבין שהצורה המסודרת הזאת היא הכי לא מסודרת והתושבים בכלל לא מעודכנים ולא שותפים – אפילו לא מקבלים לידיעה כל החלטה שאתם מקבלים.

ישראל אייכלר: יכול להיות שצודק מר גנון שהוא לא עוסק במנהלים.

ישראל אייכלר: צודק אתה שגבעת מרדכי היא לא גבעת שאול, כמו שגבעת שאול איננה גבעת מרדכי.

ישראל אייכלר: מה שכן, אנחנו כוועדה אולי צריכים לבקש ממשרד התחבורה ומהעירייה שבנושא קו 6 – אני מבין שקו 17 מסודר, נכון?

צבי לביא: שיעמדו אתנו בקשר בכל נושא התחבורה.

ישראל אייכלר: אולי תחליטו ביניכם מי זה הוועד שם ושיידבר על זה.

ישראל אייכלר: הרי זה לא חייב להיות מנהל קהילתי רשמי דווקא, אם אין שם.

ישראל אייכלר: בעניין הזה אני חושב שנחה דעתכם.

ישראל אייכלר: לגבי קו 6 אתה אומר שיהיה דיון.

ישראל אייכלר: מה שאני רוצה ממך, דרור – אנחנו ניתן לכולם לדבר – אבל מדברים על שינויים של "פעימה שנייה":

ישראל אייכלר: בדרך כלל הסדר הוא – אני לא יודע למה – שקודם כל עושים ואחר כך באים לתיקונים.

ישראל אייכלר: אולי תתן לנו דיווח על השינויים הצפויים בקווי התחבורה בירושלים בתקופה הקרובה.

דרור גנון: אני מעדיף לעשות את הדיווח הזה בצורה מסודרת לכלל הציבור.

דרור גנון: בשבוע הבא תהיה הסברה אדירה.

דרור גנון: אם תרצה, אנחנו נבוא במקביל, ונציג פה בכנסת.

דרור גנון: אנחנו נשמח להציג את כל התכנית.

דרור גנון: אני לא נערכתי – אמרו לי שצריך לדבר כאן על נושא של קווי האוטובוס 9, 17 ו-16 ועניינים כאלה.

דרור גנון: אף אחד לא דיבר איתי על השינויים ואין לי פה את החומר ואני הייתי מעדיף ומבקש, אם תרצו עדיין לדון בנושא, שזה יהיה במקביל.

עידית חנוכה: סליחה, הנושא הוא שינויים במערך התחבורה הציבורית בירושלים.

עידית חנוכה: באופן ספציפי אמרו שגם ידברו – שם לב שזה בסוגריים – על שינויים במסלול קו 17 וקו 6.

דרור גנון: זה לא מה שקיבלתי.

עידית חנוכה: הכותרת היא שינויים במערך התחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: לא זו בלבד, אלא שלבקשתך, דרור, שאמרת שהעניין של קו 17 ו-6 הוא לא נושא לדיון כי זה מסודר - - -

דרור גנון: זה יגיע לפתרון.

ישראל אייכלר: דיברתי עם מנהלת הוועדה, ואנחנו רוצים לשמוע ממך על שינויים בקווים בירושלים – אמנם נתחיל בקו 17 וקו 6 כי בזכותם התכנסנו – אבל אנחנו כן רצינו לשמוע.

דרור גנון: אז אני מתנצל ואני אשמח לבוא לפה פעם נוספת ולהציג את זה בצורה מסודרת.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: יש משהו סודי?

דרור גנון: לא.

דרור גנון: פשוט להציג את זה בצורה נכונה ומסודרת של השינויים של כל התדירויות, של כל החיבורים – לא ככה סתם לסרוק עכשיו מספר קווים שישתנו – אני חושב שזה יותר נכון.

ישי לוי: הרב אייכלר, זה הובטח בפעם הקודמת, בישיבה הקודמת, שיהיה אתר ושנוכל להיכנס ולראות את זה ושתהיה שקיפות.

דרור גנון: יש אתר.

ישי לוי: תקראו את הפרוטוקול, תבדקו את זה.

ישי לוי: זה הובטח ואני לא מצאתי את זה עד עכשיו.

ישי לוי: זה הובטח לכם וזה הובטח בעבות ישיבה קודמת בה זה הובטח.

ישראל אייכלר: ישבו אתכם המנהלים לקראת הדיונים לשינויים בתחבורה?

דרור גנון: יש אתר שניקרא: jet.org.il – זה אתר של כל הנושא של השינויים בתחבורה ובכלל התחבורה הציבורית בירושלים שהיא תחת תכנית אב לתחבורה.

ישי לוי: דרור, אני עד היום מנסה להבין – עם כל מה שישבתי עם גב' אפק מתוכנית אב לתחבורה – אני מנסה להבין, איך אתם אמורים להזין את כל הקטע שממזרח לרחוב עליאש עד ככר צה"ל?

ישי לוי: איך אתם אמורים להזין את כל נושא הסטודנטים שיש במגרש הרוסים, בהדסה?

ישי לוי: לא קיבלתי את זה עד עכשיו.

דרור גנון: מה זאת אומרת "להזין"?

דרור גנון: אני לא מבין את השאלה שלך.

ישי לוי: חוץ מהרכבת הקלה, איזה קווים מגיעים לשם?

ישי לוי: תבדקו את עצמכם.

דרור גנון: לאן?

ישי לוי: לא מתאים לי כל הזמן להיות העורב השחור, אז תבדקו.

ישי לוי: כשנשב ונסנכרן את הדברים תיראה שזה – אני לא רוצה להגיד עבודה חובבנית – אבל אני אומר שצריכה להיעשות פה בדיקת חקירה אמתית - -

ישראל אייכלר: אולי תהיה ספציפי, על מה אתה מדבר?

ישי לוי: - - מה קרה בתקופה האחרונה וגם שיראו שביקשנו אלף פעם שיפתחו את העיניים ויראו שזה לא עובד במרכז העיר, זה לא עובד.

ישי לוי: שלא לדבר על אגריפס ומה שקורה שם.

ישראל אייכלר: הזכיר פה מר אמיתי שיש הסכם בין "סיטיפס" למשרד התחבורה להזין, לא בשר תותחים, אלא בשר נוסעים לרכבת הקלה על חשבון הנוסעים שנסעו באוטובוסים.

ישראל אייכלר: האם יש הסכם כזה?

עידו נווה: הרב אייכלר, יש.

דרור גנון: זה לא קשור, אני לא מבין מה - - -

ישראל אייכלר: יש הסכם שיזינו את הרכבת באנשים?

יעל ענתבי: אני חברת מועצת העיר.

יעל ענתבי: בתחילת הקדנציה החזרתי את תיק התחבורה.

יעל ענתבי: אחרי חצי שנה עזבתי את תיק התחבורה בגלל הרכבת הקלה.

יעל ענתבי: חשבתי בתחילת דרכי – כך חשב גם ראש העיר – לבטל את הרכבת הקלה כי אני חושבת שהרכבת הקלה לא טובה לירושלים.

יעל ענתבי: אבל היום היא נמצאת ואנחנו לא נבטל אותה.

יעל ענתבי: היום, אחרי מספר חודשי, אנחנו רואים איך שהרכבת מתפקדת.

יעל ענתבי: אני אגיד בקצרה שלוש נקודות עיקריות של הכישלון של הרכבת:

יעל ענתבי: הדבר הראשון והמרכזי שאומרים במשרד התחבורה – ואני לא חושבת כך, כי לרוב הנוסעים לוקח יותר זמן להגיע ליעדם – הם מראים באותו ובמופתים כמה שהזמן מתקצר.

יעל ענתבי: אני גרה בפסגת זאב ומייצגת את צפון ירושלים - - -

ישראל אייכלר: שמעתי הרבה טענות.

ישראל אייכלר: אבל שמעתי מדרור שלא מבטלים את האוטובוסים מפסגת זאב, זה נכון?

יעל ענתבי: ככה אומרים.

דרור גנון: בינתיים לא מבטלים כלום – אני עוד פעם אומר את זה.

יעל ענתבי: כרגע בוטלו האוטובוסים בדרום העיר.

יעל ענתבי: מדרום העיר מגיעות אלי פניות מדי יום עשרות פניות.

יעל ענתבי: אני בסך הכול חברת מועצה אבל עשרות פניות מגיעות אלי בכל יום: הזמן שלנו מתארך, קשה לנו להגיע ליעד, חם לנו, מחניק לנו או קר לנו וקפוא לנו, אנחנו מחכים המון זמן בתחנות והרכבת נתקעת – אז לרוב הנוסעים לוקח יותר זמן להגיע אל היעד.

יעל ענתבי: הדבר השני: כפי שאמרת, רוב הנוסעים צריכים לעבור מאוטובוס לרכבת ולפעמים לאוטובוס נוסף כדי להגיע אל היעד.

יעל ענתבי: כל המעברים האלה קשים ביותר.

יעל ענתבי: ההורים שלי, שהם בני 87 וגרים בפסגת זאב, לא יכולים להעלות בדעתם מצב כזה שיצטרכו לנסוע לשוק שהם מאוד אוהבים בכמה כלי תחבורה.

יעל ענתבי: דבר נוסף שלא לקחנו אותו כאן בחשבון: תכנון הרמזורים בצמתים לטובת הרכבת גרם לעומסי תנועה לבעלי הרכב הפרטי.

יעל ענתבי: אני אתמקד בפסגת זאב – לוקח לנו חצי שעה לעבור רחוב של מספר מטרים, רחוב יקותיאל אדם, הבאתי למקום את ראש העיר והוא ראה בעיניו כמה אנשים תקועים חצי שעה ויותר בדרך הזאת בגלל רמזורים שתוכננו לא נכון.

יעל ענתבי: אם רוצים עכשיו לעשות שינוי במערך הרמזורים – צריכים לבקש את האישור של הזכיין שיואיל בטובו להביא את המהנדסים שלו מאירופה כדי לבדוק.

יעל ענתבי: אם ימצא חן בעיניהם – ישנו, ואם לא ימצא חן בעיניהם – לא ישנו ואנחנו נישאר תקועים במערך הזה.

יעל ענתבי: לגבי שאלתך על רשת הביטחון: אני מדברת על זה כבר הרבה זמן, ועכשיו התחילו האנשים קצת להבין את זה.

יעל ענתבי: בחוזה בין המדינה לזכיין נקבע שמספר המשתתפים הצפוי יהיה 140 אלף נוסעים ליום בערך.

יעל ענתבי: אם יהיו פחות נוסעים – המדינה התחייבה לשלם לזכיין 62% ממחיר הנסיעה עד להשלמת הצפי.

יעל ענתבי: כלומר, היום כולם אומרים – ואני מסתמכת על נתונים שקיבלתי – שביום אחד נוסעים 70 אלף נוסעים.

יעל ענתבי: זאת אומר, אם המדינה אמורה להשלים 62% מהמחיר עבור 70 אלף נוספים, בהסכם הוא היה 140 אלף, המשמעות היא 80 מיליון שקלים בשנה.

ישראל אייכלר: כבר בשנה הראשונה?

יעל ענתבי: בשנה הראשונה.

יעל ענתבי: זה יתחיל כנראה - - -

דרור גנון: לא, זה לא נכון.

ישראל אייכלר: אני מבין מדרור שזה פשוט לא נכון.

דרור גנון: לא, לא.

דרור גנון: אבל זה לא נכון.

ישראל אייכלר: תשמעי, 80 מיליון שקל - - -

יעל ענתבי: 80 מיליון שקל בשנה המדינה תשלם לזכיין.

יעל ענתבי: למה?

יעל ענתבי: מי נתן את הנתונים המופרכים של צפי של 140 אלף נוסעים ביום?

יעל ענתבי: אין לי מושג ויכול להיות שצריכה לקום על זה ועדת חקירה, אבל זה המצב וזה מה שאמורה המדינה לשלם.

ישראל אייכלר: את שמה לב שאת מדברת על 80 מיליון שקל בשנה?

יעל ענתבי: אני שמה לב: 80 מיליון שקל בשנה.

ישראל אייכלר: דרור אומר שזה לא נכון.

ישי לוי: כבוד היו"ר, אני שואל עוד פעם:

ישי לוי: את החוזה הזה כבוד היו"ר ביקש בדיון הקודם, למה זה לא לפנינו כרגע?

ישי לוי: אני רוצה להבין.

ישראל אייכלר: אולי יפנו אותנו לאתר האינטרנט.

ישי לוי: אי אפשר כל פעם לחזור אחורה לדיון הראשון שערכנו.

ישי לוי: דיברנו על זה.

ישי לוי: זה לא צריך להיות באתר, זה צריך להיות מונח לפניכם, כי ביקשתם את זה.

ישי לוי: אולי אתה קיבלת את זה – אני לא קיבלתי את זה.

ישראל אייכלר: לא קיבלתי.

ישראל אייכלר: אבל אם אומרים לי פה בוועדה שאני יכול ללכת להסתכל באינטרנט על שינויים במערך התנועה שרציתי לשמוע פה – אולי גם ההסכם הזה באינטרנט.

יעל ענתבי: אני רוצה להשלים בקצרה את דברי.

ישראל אייכלר: לסיכום, בבקשה.

יעל ענתבי: עלות ההקמה של הרכבת כבר התנפחה.

יעל ענתבי: הפרויקט של הרכבת הוא פרויקט לא טוב.

יעל ענתבי: ראש העיר אוהב תמיד להגיד שזה מצב של Win-Win situation – אז אני אומרת שזה מצב של Lose-Lose situation – חוץ מכמה שמתפרנסים יפה מהפרויקט.

ישראל אייכלר: מה הפתרון שאת מציעה?

ישראל אייכלר: אם את אומרת שיש הסכם – אני מבין שאין יציאה מההסכם, נכון?

יעל ענתבי: הדבר הראשון שאנחנו צריכים לעשות – יש כאן תושבים מנווה יעקב – זה לא לשפוך כסף טוב על כסף רע, לבטל את הארכת קו הרכבת לנווה יעקב ובצד השני להדסה.

יעל ענתבי: כי מאות תושבי נווה יעקב, אם אתם מדברים עם המנהל אתם יודעים בוודאי שגם המנהל מתנגד, מאות תושבי נווה יעקב מבקשים לבטל סלילת קווי רכבת נוספים.

ישראל אייכלר: אני מבין שהסכימו עד לכניסה לנווה יעקב.

ישראל אייכלר: הם לא רוצים את הכניסה עצמה בנווה יעקב.

יעל ענתבי: הם רואים מה שקורה בפסגת זאב, כמה קש אנחנו אוכלים.

יעל ענתבי: דבר שני, אני מאוד מבקשת להשאיר את רוב קווי האוטובוס בירושלים במתכונתם הנוכחית.

יעל ענתבי: אל תהפכו את התושבים, כפי שהרב אייכלר אמר, לשבויים של הרכבת.

ישראל אייכלר: זאת שערורייה אמתית.

יעל ענתבי: הדבר השלישי: לבטל את שליטת הזכיין על הרמזורים בתוואי הרכבת הקלה.

יעל ענתבי: כמו שאמרתי לכם, העירייה היום לא יכולה לווסת את עומסי התנועה כי הרמזורים בשליטת הזכיין.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: לגבי הרמזורים שנותנים זכות קדימה לרכבת אני חייב להסכים עם משרד התחבורה למרות שאני לא נוסע ברכבת וגם סובל, אבל הכלל אומר שאם רכב מלא – כמו רכבת שיש בה אלפי אנשים או מאות אנשים – לעומתי ולעומת שני האנשים שיושבים לידי אז אני מחכה לרכבת.

ישראל אייכלר: יש בזה היגיון.

רחל עזריה: הבעיה היא שהם לא נתנו פתרון לאנשי הרכב הפרטי.

רחל עזריה: אתה צודק ואני מסכימה אתך וחושבת שלא צריך לשנות את זה, אבל הנחת העבודה שנמצאת בבסיס פה היא שהרכבת תהיה כל-כך טובה שאנשים יעזבו את הרכב הפרטי, יחסכו כסף, יחסכו דלק, יחסכו זיהום אוויר – כל הדברים הטובים – ויעברו לרכבת הקלה.

רחל עזריה: אבל כשזה לא עובד, אז מתחיל הכעס.

ישראל אייכלר: אז צריך את הרכב הפרטי.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, גם מה שאתה אמרת מבחינת מספרים זה גם לא כך: ברמזור עומדים גם אוטובוסים, קווים מזינים, זה לא רק - - -

ישראל אייכלר: תמיד הרכבת יותר מלאה, אני חושב.

ישראל אייכלר: אבל לא משנה, זה לא הנושא.

ישראל אייכלר: אני רוצה לאפשר – אני מנסה להיות פרודוקטיבי.

יעל ענתבי: גם כאשר יודעים שהתכנות לא טוב – קשה לשנות אותו, בלי קשר להעדפה.

יעל ענתבי: זאת הבעיה.

ישראל אייכלר: דרור, אני יכול לדבר בשמך בעניין הזה שלא תרשו שתהיה תלות של תושבי פסגת זאב אך ורק ברכבת?

דרור גנון: אתה לא יכול לדבר בשמי כי לא רק אני קובע אבל מה שכן אפשר להגיד זה שלא תהיה תלות כזאת כל עוד המערכת לא תעבוד בצורה שתניח את הגעת של משרד התחבורה שהיא מסוגלת לתת את המענה הטוב ביותר.

רחל עזריה: כמו בקריית יובל?

דרור גנון: אנחנו עוד לא עשינו שום שינוי.

ישראל אייכלר: מי רוצה לדבר?

אברהם שלום: אני יושב-ראש המנהל הקהילתי פסגת זאב.

ישראל אייכלר: תשלים את מה שלא אמרה חברת המועצה.

ישראל אייכלר: אם אפשר – לא לחזור על אותם דברים.

אברהם שלום: קודם כל, לגבי המעברים – אנחנו מבקשים שלא תהיה תלות.

אברהם שלום: זאת אומרת, שאדם יעשה את בחירתו לאן הוא נוסע, איך הוא נוסע, מרצון.

אברהם שלום: קווים שלא על ציר הרכבת הקלה אנחנו מבקשים – הוצאנו בקשות כמה פעמים והיינו בוועדת כלכלה לפני מספר חודשים – קווים שמגיעים לגבעת שאול, להר הצופים, להשאיר אותם לפעות בשעות הבוקר ואחרי הצהריים כי אנשים לא רוצים לעשות את המעברים: יש נכים, יש אנשים מוגבלים, שלא יכולים לעבור ארבע-חמש פעמים.

אברהם שלום: וכמובן, שיפור השירות בתחבורה, תגבור של הרכבות בשעות הבוקר.

ישראל אייכלר: לפי מה שאתה רואה, האם יש תגבור?

אברהם שלום: הם התחילו לעשות את התגבור אבל צריך להגיע לרמה של 21 רכבות - - -

דרור גנון: לא הגענו לתדירות הטובה ביותר כי עדיין אין לנו את הצמתים, בגלל שמתחשבים בהתנהלות הרכב הפרטי והרכבת והאוטובוסים.

דרור גנון: בשלב הזה, ב-10 צמתים מרכזיים בעיר בודקים ובוחנים את הנושא הזה בצורה הכי מדוקדקת, הכי מקיפה, כדי שנוכל לתת מענה נכון גם לתנועת הרכבת וגם לתנועת כלי הרכב האחרים.

דרור גנון: זמן הנסיעה של הרכבת הוא גם פונקציה של קבלת העדפה בכל הציר – זה חלק מהעניין.

דרור גנון: כרגע הזכיין עובד עם 21 רכבות.

ישראל אייכלר: הבנתי.

ישראל אייכלר: מישהו מנווה יעקב רצה לדבר.

ישראל אייכלר: אתם מסכימים שיביאו את הרכבת עד לשער נווה יעקב או שאתם בכלל לא רוצים אתה רכבת?

הרש כץ: אני מתכנן פיזי של מנהל קהילתי נווה יעקב.

הרש כץ: מה שאומרת גב' ענתבי זה לא בדיוק מה שאנחנו רוצים מהרכבת.

הרש כץ: ביקשנו שהרכבת תיכנס בכמה תנאים מסוימים.

הרש כץ: אחד מהתנאים המרכזיים זה שיהיה כביש עוקף, שנותן אפשרות לצאת משכונת נווה יעקב במסגרת שניתן לעקוף את הרמזורים שמתוכננים.

ישראל אייכלר: קיבלתם תשובה שלילית.

הרש כץ: קיבלנו תשובה שלילית וזה מכניס אותנו למצב בו המנהל הקהילתי לא רוצה את הרכבת.

הרש כץ: לגבי הגעת הרכבת עד לצפון פסגת זאב – זה לא עניין של נווה יעקב, זה עניין של פסגת זאב.

הרש כץ: רציתי לברר אם קו 46 אמור להתבטל בפעימה הבאה.

הרש כץ: לא קיבלנו תשובה רשמית – ראינו את זה בעיתון – אנחנו מתנגדים בכל תוקף לזה.

הרש כץ: האם יש לך תשובה לגבי זה, מר דרור גנון?

דרור גנון: לגבי ביטול של מה?

הרש כץ: ביטול של קו 46.

רחל עזריה: זה הכול בינתיים.

רחל עזריה: זה תמיד בינתיים.

רחל עזריה: אנחנו לא מצליחים להבין מה יהיה בסוף.

הרש כץ: קראנו בעיתון שזה אמור להיות בפעימה הבאה ביוני.

הרש כץ: זה יתבצע או לא יתבצע?

דרור גנון: לא יתבצע.

הרש כץ: לא יתבצע?

דרור גנון: אני לא יודע איפה קראת.

דרור גנון: אנחנו לא משנים כלום ביוני.

הרש כץ: קראי את זה בעיתון "כל העיר".

דרור גנון: אז שהעיתון ישנה את הקווים – אנחנו לא משנים את הקווים.

ישראל אייכלר: לא משנים את הקווים – הנה יש לך בשורה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לתת למר גיל יעקב מפורום "15 דקות" לדבר – נדמה לי שאתה נוסע התחבורה הציבורית היחיד בחדר?

גיל יעקב: יש עוד כמה.

דרור גנון: גילי הוא תל אביבי, נוסע הרבה בתל אביב.

גיל יעקב: נוסע גם בירושלים בהרבה מאוד קווים.

גיל יעקב: קודם כל, לגבי הנושא של הקווים המתבטלים והמשתנים – ביקשנו ממשרד התחבורה שיציג מפה של היעד הסופי.

גיל יעקב: הרי עובדים על זה כבר שנים – הרפורמה, הרכבת הקלה – תציגו מפה של התמונה הסופית של הקווים.

גיל יעקב: אין מפה כזאת, לא הוצגה מפה כזאת.

גיל יעקב: הדברים משתנים, הדברים דינאמיים - - -

פורת אורטל: וגם לא תהיה עד סוף הפעימה.

גיל יעקב: שורש הבעיה – כאן דרושה התערבות העירייה ומשרד התחבורה – זה ההסכם עם "סיטיפס".

גיל יעקב: לא יעזור לאף אחד כלום: ברגע שבהסכם כתוב שלא יכולים להיות קווים שמתחרים ברכבת הקלה, אפילו אם הם עוברים בחלק קטן ליד הרכבת הקלה, הקווים האלה יבוטלו.

גיל יעקב: אז ינסו לשים פלסטר: יאריכו את קו 9, יעבירו אותו למקום אחר.

גיל יעקב: זה הכול פלסטרים על פלסטרים.

גיל יעקב: לפני שיש מפה אפשר כבר להגיד שהתמונה הסופית תהיה שקוב קווי האוטובוס יהיו קווים מזינים.

גיל יעקב: זה אומר שהנוסעים הם מזון ששולחים אותו אל הרכבת הקלה.

גיל יעקב: התוצאה הסופית תהיה שרוב האנשים או כמות נכבדה, כמו שגב' ענתבי אמרה, תצטרך בלית ברירה לנסוע ברכבת הקלה.

גיל יעקב: זה שורש העניין.

גיל יעקב: יש הסכם כזה, כולם יודעים שיש הסכם.

גיל יעקב: אפשר, כמובן, לחשוף את זה בוועדה בכנסת ולדון בו.

ישראל אייכלר: זה נראה לך הסכם לגיטימי?

גיל יעקב: ההסכם לא לגיטימי לחלוטין מכיוון שטובת הנוסע צריכה לעמוד במרכז.

גיל יעקב: מי שצריך להיות במרכז זה הנוסע – לא הרכבת הקלה.

גיל יעקב: יש פה סוגיה שחשוב להבין אותה, ההסכם עם "סיטיפס" כולל עוד הרבה מאוד סעיפים שחלקם הופרו על-ידי "סיטיפס": אם זה זמן ההקמה, אם זה השרות שניתן ושורה של דברים.

גיל יעקב: אולי תקום המדינה, תקום עיריית ירושלים, ותגיד: בגלל הפרת ההסכם בדברים כאלה ואחרים אנחנו רוצים לפתוח סעיפים מסוימים בהסכם ולשנות אותם.

גיל יעקב: השינוי המתבקש צריך להיות שתכנון התחבורה בירושלים יתבצע לפי צרכי התושבים.

גיל יעקב: זאת אומרת, אם יצטרך לעבור קו, בחלק מסוים, ליד הרכבת הקלה – אז הוא יעבור ליד הרכבת הקלה.

גיל יעקב: ואם צריך שיהיו קווים מהירים מהשכונות לאזורי תעסוקה או אזורים אחרים – יהיו קווים מהירים.

גיל יעקב: זאת השורה התחתונה.

גיל יעקב: אפשר להתווכח על השם של הקווים אבל עד שלא יתמודדו עם הבעיה הזאת לא יהיה פתרון – זה שורש הבעיה.

גיל יעקב: צריך גם לתת את הגעת לנושא הכלכלי והעסקי שהרי "אגד" עתידה להיות שותפה בחברת "סיטיפס" וצריך לבדוק גם את זה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול אותך שאלה שקשורה לתל אביב.

ישראל אייכלר: האם זה נכון שהרפורמה בתל אביב כבר השתרשה ונרגעה?

גיל יעקב: ככל הידוע לנו וגם מנתונים שפרסם משרד התחבורה – יש אזורים בגוש דן שחל בהם שיפור ויש אזורים שחלה בהם הרעה.

גיל יעקב: אפשר לקחת אזורים כמו גבעתיים, דרום רמת גן, שיש שם פגיעה בקווים ויש גם אזורים בצפון תל אביב שנפגעו ויש אזורים ששיפרו.

גיל יעקב: בפועל לקחו את מספר האוטובוסים הקיים, הוסיפו עוד קצת אוטובוסים וחילקו את הקווים אחרת.

גיל יעקב: התוכנית המקורית של הרפורמה בגוש דן הייתה הגדלה משמעותית של מספר האוטובוסים.

גיל יעקב: משרד התחבורה לא לחץ על חברת "דן" שתצטייד, חברת "דן" לא הצטיידה באוטובוסים ולכן היה צורך לשנות את הרפורמה והתדירויות שהבטיחו בתחילת הדרך שונות לחלוטין מהתדירויות הסופיות.

גיל יעקב: המצב הסופי הוא שהתדירויות לא מספיק גבוהות ואנשים גם צריכים להחליף ולחכות לאוטובוסים אחרים, שגם הם לא בתדירות גבוהה, ולכן יש כאלה שהרוויחו ויש כאלה שהפסידו.

גיל יעקב: התמונה הכללית היא שאין שינוי משמעותי, גם לא בכמות הנסיעות, כנראה, וצריך להימנע ממצב כזה בירושלים.

ישראל אייכלר: דרור ירצה לענות אחר כך על העניין של תל אביב – אני בטוח שיש לך רשימה של דברים שנעשו או לא נעשו, אבל זה לבחירתך עכשיו רשות הדיבור לגב' רחל עזריה, חברת מועצת עיריית ירושלים, בבקשה.

רחל עזריה: לגבי גבעת מרדכי: צריך להבין שגבעת מרדכי נחשבת לשכונה קטנה בירושלים, למרות היא לא כל-כך קטנה, לכן הנחת העבודה, כשהחזקתי את תיק המנהלים הקהילתיים והגיל הרך, תמיד הייתה שיש לכם תחבורה ציבורית טובה ולכן אתם יכולים לנסוע ולקבל את השירותים בשכונות אחרות.

רחל עזריה: זאת תמיד הייתה הנחת העבודה ולכן אין "טיפת חלב", לכן אין מתנ"ס, לכן אין בתי ספר יסודיים.

רחל עזריה: הנחת העבודה הייתה שהם יצאו מהשכונה.

רחל עזריה: לכן לפגוע בתחבורה הציבורית בכל ירושלים היא פגיעה לא הוגנת ובלתי אפשרית אבל בגבעת מרדכי צריך להבין שזה כיס עם חיים אחרים.

אורי מקלב: יש גם מוסדות ובתי ספר שהם באמת סמוכים על תחבורה ציבורית.

ישראל אייכלר: זה הוזכר פה.

רחל עזריה: אני יכולה לספר לכם מנפלאות קו 6: זה אחד הקווים הכי טובים ותמיד הרגשנו שהוא מן קו סודי שאם ב"אגד" היו מבינים כמה הוא טוב – הם היו מבטלים אותו מזמן.

רחל עזריה: לשמחתנו זה לא קרה.

רחל עזריה: זה קורה עכשיו.

רחל עזריה: יש פה בעיה מערכתית.

רחל עזריה: כל הפתרון שדרור מדבר עליו: הדיילות, הספרונים – כל זה לא עוזר.

רחל עזריה: כל הספרונים אף פעם לא מציגים מפה, אף פעם לא מציגים תכנית סופית, אתה לא יודע לאן הולכים, הדיילות אף פעם לא מסבירות שום דבר.

רחל עזריה: המפות נראות כאילו הן בשביל הנהגים.

רחל עזריה: שיטת המעברים אף פעם לא הוצגה במפה שמראה באופן ברור איך אתה עובר מדבר לדבר, אין את זה בכלל.

רחל עזריה: השיטה כל הזמן היא, לדעתי, לא להפיץ את המידע.

רחל עזריה: והדבר השני זה שיטת "מצליח" - - -

ישראל אייכלר: מה הנימוק, לדעתך, לזה שהם לא מפיצים את המידע?

רחל עזריה: זה קצת דומה למה שהיה עם "דן" שבעצם לא התווספו אוטובוסים.

רחל עזריה: בכל העולם מנסים להעביר אנשים מכלי רכב פרטיים לתחבורה ציבורית.

רחל עזריה: אתה נציג של מגזר שנוסע כמעט רק בתחבורה ציבורית מכל מיני סיבות, ובין היתר גם כי יש תחבורה ציבורית מספיק טובה כדי שאפשר יהיה לנסוע בתחבורה ציבורית.

רחל עזריה: זאת צריכה להיות המטרה.

רחל עזריה: בתוכניות שנבנו פה המטרה היא לא להגדיל את מספר האוטובוסים, לא להגדיל את התדירות, לא להפיל שום דבר על החברות - - -

דרור גנון: אמרת שאת לא מכירה את התוכנית, אז איך את יודעת שלא מגדילים?

רחל עזריה: אני נשאלתי שאלה – אני עונה עליה.

רחל עזריה: לכן לדעתי זאת השיטה, בסופו של דבר, כי כל התוכניות האלה צריכות להיות כלכליות.

רחל עזריה: אז יש את שיטת "מצליח" – כל פעם אומרים משהו, אנחנו צועקים ואז דוחים.

רחל עזריה: כל פעם זה דורש מאתנו, הציבור, להתארגן לעוד הפגנה כי שלושה חודשים אחר כך שוב רוצים לבטל את הקו הזה.

רחל עזריה: במקום להעביר נוסעים מרכב פרטי לתחבורה ציבורית – שזה מה שאמור להיעשות – בגלל ההסכם הזה עם "סיטיפס", מעבירים את נוסעי האוטובוסים לרכבת הקלה.

ישראל אייכלר: על זה נדבר מיד.

ישראל אייכלר: ניתן רשות דיבור ל"סיטיפס".

רחל עזריה: לכן יש פה שני דברים: אחד, לבטל את ההסכם – יש מספיק עילות ביטול ההסכם - - -

ישראל אייכלר: אפשר משפטית לבטל את ההסכם?

רחל עזריה: הם עשו כל-כך הרבה דברים לא סבירים - - -

ישראל אייכלר: בסדר, אבל השאלה היא אם אפשר.

רחל עזריה: נראה מה אנחנו יכולים.

רחל עזריה: הדבר השני, לחוקק חוק של זכויות משתמשי תחבורה ציבורית.

רחל עזריה: עושים את זה היום בכל העולם.

רחל עזריה: מבינים שבלי חוק, בלי שהמדינה מתערבת בזכויות של משתמשי תחבורה ציבורית, השוק החופשי, השיטה הקיימת, זה לא עובד ובעצם הכנסת והרגולטור צריכים לקחת אחריות על העניין הזה.

רחל עזריה: אני מציעה להעביר לך כל מיני עותקים של חוקים כאלה מכל העולם.

ישראל אייכלר: אם יש דוגמה מהעולם זה יכול מאוד מעניין.

רחל עזריה: בשמחה נעשה את זה ונעביר לך את זה כי זאת הדרך היחידה.

רחל עזריה: תחשוב בכמה ועדות אנחנו שוב ושוב מתדיינים על שינוי בעיר אחת בישראל במקום לתת חוק אחד שפותר את העניין.

ישראל אייכלר: אני רוצה להעיר, אם מותר לי, לגבי ההסכם: בשעתו היה הסכם עם "כביש 6" – עדיין יש הסכם – חשבו שייקח שנים שהמדינה תצטרך לממן את ה"כביש 6" הזה במיליארדים.

ישראל אייכלר: מה שקרה שהכביש הוא כל-כך טוב שכבר בשנה הראשונה או השנייה הם מרוויחים כל-כך הרבה כסף שהמדינה לא צריכה לתת להם כלום.

ישראל אייכלר: השאלה היא אם ברכבת הקלה גם יהיה כך בעוד שנה-שנתיים?

דרור גנון: כן.

דרור גנון: קודם כל, כן.

אורי מקלב: רק מהדוחות לבד - - - במשך חמישה חודשים כמה מיליונים.

אורי מקלב: זה אפיק הכנסה לרכבת הקלה.

ישראל אייכלר: מה שאני רואה כחמור ביותר מבחינה אזרחית ואנושית זה ההסכם שלא נעשה עם "כביש 6".

ישראל אייכלר: תאר לעצמך, דרור, שיהיה הסכם עם "כביש 6" שאם לא יהיו מספיק מכוניות יגידו לי לנסוע לחיפה דווקא דרכם ולא דרך כביש 4.

ישראל אייכלר: זה מה שקרה עם הרכבת הקלה.

ישראל אייכלר: רשות הדיבור לחבר הכנסת מקלב, אחרי זה ניתן ל"סיטיפס" להגיב.

ברוך ברימר: ברשותך, אני מבקש רשות דיבור.

ברוך ברימר: אני ממנהל קהילתי "יובלים" שמייצג רק 50 אלף איש.

ישראל אייכלר: מיד אחרי זה תקבל רשות דיבור.

ישראל אייכלר: "יובלים" קשור ל"סיטיפס" גם כן כי אתם קשורים לרכבת.

אורי מקלב: אני אשתדל לקצר בדברי.

אורי מקלב: קודם כל, תודה רבה לך אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אתה לא מוריד את הנושא של תחבורה ציבורית מסדר היום, אתה מעלה את זה מפעם לפעם ועומד בראש ועדה כזאת.

אורי מקלב: אני יודע שזה לא קל, בתוך כל מה שיש לנו ומה שמטריד אותנו כאן, לדון בדברים האלה.

אורי מקלב: אני ממש מוקיר, מעריך ומעודד את הארגונים והפורומים שפועלים בעניין הזה, האזרחים.

ישראל אייכלר: אנשים משקיעים מזמנם בשביל לעזור לאנשים.

אורי מקלב: אנשים משקעים זמן, אני רואה את האור בקצה, אחרי הכול, אזרחים שהם לא שותקים ומוחים – אני חושב שהם יביאו את השינוי.

אורי מקלב: אני לא יודע איך יגיע השינוי: אולי על-ידי מחאה חברתית כזאת או אחרת – בירושלים מחאה חברתית תתמקד בתחבורה ציבורית ומי שיישא את הדגל זאת הרכבת הקלה; או על-ידי תביעות ייצוגיות שאני מניח שעם הזמן יהיה מי שיתנדב ויעשה אותן; או גם בג"צ על הפרת ההסכם – בג"צ שכל-כך הרבה מתערב בכל מיני דברים – הנוסעים צריכים לקבל סעד.

אורי מקלב: אני אומר את זה באופן חד-משמעי: ההסכם עם "סיטיפס" נעשה על גב הנוסעים.

ישראל אייכלר: לבג"צ יש הרבה ניסיון בבחינת פגיעה בלתי מידתית.

ישראל אייכלר: אולי גם זאת פגיעה בלתי מידתית – לחייב אנשים לנסוע ברכבת.

אורי מקלב: מה שנעשה כאן הוא בהחלט פגיעה בלתי מידתית בהרבה מובנים, לא רק במובן אחד.

אורי מקלב: במשרד התחבורה עושים עבודה טובה, אני רוצה להעריך – משרד התחבורה משקיע הרבה בשיפור התחבורה הציבורית, משקיע הרבה כסף, הרבה מאמצים.

אורי מקלב: המשרד רוצה שיהיה טוב – הוא לא נמצא בצד השני של המתרס.

אורי מקלב: אני רואה שמי שדווקא נמצא הרבה בצד השני – אם אנחנו מדברים על הרכבת הקלה כדוגמה – זה דווקא משרד האוצר.

אורי מקלב: את ההסכם הזה עם "סיטיפס" לא ערכו במשרד התחבורה – הם היו שחקנים משניים.

אורי מקלב: משרד האוצר הוא זה שעושה את כל ההסכמים.

אורי מקלב: משרד האוצר עומד מול "סיטיפס".

אורי מקלב: כל סעיף שהוא מקשה על הנוסע, נותן יותר זכויות ל"סיטיפס" – זה על חשבון הנוסע ופחות כסף מהאוצר.

אורי מקלב: זאת דוגמה בולטת:

אורי מקלב: איך אפשר לערוך כזה הסכם של האפשרות לתת דוחות לנוסעים בלי להקים ועדת ערר?

אורי מקלב: כש"סיטיפס" התנגדו להקים ועדה כזאת – משרד האוצר מיד נכנע והתמסר לה.

אורי מקלב: המשמעות היא שזה יותר כסף ולכן ההסכם היה יותר טוב.

ישראל אייכלר: הבנתי משר התחבורה שהוקמה ועדה במשרד התחבורה לערעור.

אורי מקלב: אבל זה לא בחוזה.

אורי מקלב: משרד התחבורה צריך היום לעבוד קשה כדי להקים בחוק או בתקנון את ועדת הערר.

אורי מקלב: מנגד יש את הסוללה של עורכי הדין של הרכבת הקלה שתעמוד מולו.

אורי מקלב: אני אספר לכם סוד מחדר: בוועדת שרים לענייני חקיקה, ביום ראשון – אתמול – הועלתה הצעת חוק של כמה חברי כנסת שדיברה על הפחתת הקנס ועל מתן אזהרה לפני שנותנים קנס.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שרוב הקנסות היום לא ניתנים לאנשים שעלו על הרכבת כדי לא לשלם.

אורי מקלב: אנשים שילמו או שיש להם חופשי חודשי שלא צריכים לשלם או שיש להם כרטיס מעבר והם מקבלים קנס.

אורי מקלב: יותר מזה, הרכבת הקלה היום היא זאת שבאה ליישם את השימוש האישי בכרטיס הרב-קו, דהיינו: אדם שהחליף הבוקר, מתוך 14 כרטיסים שיש לו על שולחן המטבח כל בוקר כדי שכל ילד ייקח, של הילדים הבוגרים או שלו ושל אשתו.

אורי מקלב: אני מדמיין לעצמי את כרטיסי קופת החולים שיש לנו בבית, בהם השימוש לא יום-יום – איפה הכרטיס נמצא?

אורי מקלב: אצלו או אצלה?

אורי מקלב: מי לקח אותו.

אורי מקלב: תדמיינו לעצמכם, אנחנו אנשים שלא נוסעים בתחבורה ציבורית – אתה אומר את זה אדוני היושב-ראש ואני מאוד מחזק את ידיך – כל מי שמתעסק בנושא התחבורה הציבורית הוא לא דם שנוסע בתחבורה ציבורית – לא יעזור לאף אחד.

אורי מקלב: אף אחד לא יכול להרגיש את מי שתלוי בתחבורה ציבורית, הוא לא יודע באיזו שעה הוא יגיע, כמה זמן הוא צריך לקחת כדי להגיע רופא בזמן?

אורי מקלב: כדי להגיע לפגישה?

אורי מקלב: אין שום זמן מוערך בכלל למי שמשתמש בתחבורה ציבורית כסדר.

אורי מקלב: אני אומר לכם כאחד שכל בני משפחתי משתמשים בתחבורה ציבורית אבל לי יש רכב פרטי – כמה אני מקל ברכב אחד פרטי.

אורי מקלב: קל וחומר בן בנו של קל וחומר, כשאנחנו מדברים על משפחות שלמות, אוכלוסיות שלמות - - -

ישראל אייכלר: לוח הזמנים לא מחייב?

רחל עזריה: לא.

רחל עזריה: מה פתאום.

יעל ענתבי: הוא המלצה במקרה הטוב.

ישראל אייכלר: אנחנו קוראים על משפט וקנס באלפי שקלים לאוטובוס שאיחר, מה הסיבה?

רחל עזריה: לפעמים אתה מחכה לאוטובוס ושלושה מגיעים בבת אחת וחיכית 45 דקות.

ישראל אייכלר: יש לי תשובה לשאלתי: דבר שכתוב בעיתון סימן שזה היוצא מן הכלל.

ישראל אייכלר: אם כתוב בעיתון שנקנסה חברה על זה שאיחרו – זה לא אומר שלא מאחרים כל יום אלא שפעם אחת נקנסה.

אורי מקלב: אתה אומר את זה לחלק מהנוכחים פה שלא היו בישיבה הקודמת כאן, על השולחן הזה, אז דיברו על החברות שאין היום מצב כמעט שמישהו מטפל בתלונות על נהגים ותלונות על איחורים במשרד התחבורה.

אורי מקלב: אנחנו לא יכולים להתפרס, אנחנו צריכים להתמקד במה שאנחנו מדברים.

אורי מקלב: אדוני, אני הייתי באמצע סיפור המתח שהגשתי הצעת חוק: שר התחבורה – ואני מעריך את זה ומעביר את זה דרך האנשים שלו פה שהם מאוד מסורים ומאוד מיומנים ומקצועיים – מיד אמר שהוא תומך בהצעת החוק הזו.

אורי מקלב: מי התנגד התנגדות נחרצת?

אורי מקלב: זה האוצר.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: על שולחן האוצר היה מכתב מיום חמישי, מכתב חמור וחריף של סוללה של עורכי דין של "סיטיפס": במידה שיאשרו הצעה כזאת – זה פגיעה בהסכם ואנחנו נתבע אתכם וכו' וכו'.

אורי מקלב: יש כאן מאזן אימה שהולך נגד משרד האוצר מצד אחד ואת ההסכם הכושל הזה, שנחתם על גב הנוסעים, זה משרד האוצר עשה.

אורי מקלב: לפי דעתי יש דרכים בחוק, אם מאפשרים לנו חקיקה – אנחנו נשנה את כל הדברים האלה.

אורי מקלב: לסיכום, אתם העליתם את הנושא של גבעת מרדכי, העליתם נושאים אחרים, הכותרת היא "תחבורה ציבורית".

אורי מקלב: ואני שואל מה שכל אחד שואל: האם באמת התחבורה הציבורית כיום ב-2012, היא באמת נותנת מענה אחד מתוך שלל מענים שהיא הייתה צריכה לתת?

אורי מקלב: האם התחבורה הציבורית יותר זמינה?

אורי מקלב: האם התחבורה הציבורית יותר נגישה היום?

אורי מקלב: בירושלים ובמקומות אחרים?

ישראל אייכלר: מה התשובה?

אורי מקלב: כולם יענו שהתשובה היא: לא.

אורי מקלב: אני שואל אותך, האם היא יותר נעימה בנסיעה?

אורי מקלב: זמן ההמתנה הרבה יותר ארוך, זמן הנסיעה הוא הרבה יותר ארוך.

אורי מקלב: לא רק אני אומר אז זה אלא אנשים שהיו רגילים במשך שנים במקטע נסיעה קבוע – נניח מהסיטי של גבעת שאול להר נוף, לקריית יובל – אנשים שזה המסלול שלהם, עובדים במפעל, במשרד - - -

ישראל אייכלר: כל דוגמה שתביא - - -

אורי מקלב: אם עד היום לקח להם – גם זמן לא מועט – כ-35 דקות, היום לוקח להם מינימום 45 דקות, 48 דקות, 50 דקות ואילך עם כל התחבורה.

אורי מקלב: אז אנחנו שואלים: השקענו כל-כך הרבה, אז זה שמבאישים את ריחו של משרד התחבורה בהתנהלות של הרכבת הקלה, זה נכון, זה לא בצדק.

אורי מקלב: אבל גם בלי זה, תעזבו את הרכבת הקלה, הנסיעה באוטובוס, היה חופשי-חודשי: עלו לאוטובוס ונסעו.

אורי מקלב: כמה זמן היום לוקח להעלות נוסעים בתחנה אחת עם הרב-קו לעומת לפני הרב-קו?

אורי מקלב: אלו לא דברים שצריך מומחים כדי לדעת אותם.

אורי מקלב: זה בפרקטיקה היום-יומית.

אורי מקלב: מי שעולה לאוטובוס רואה מה זמן ההמתנה למילוי 20-10 נוסעים שנמצאים בתחנת האוטובוסים.

אורי מקלב: כל זה מצטבר עוד ועוד.

אורי מקלב: אני לא מדבר על זה שעשו את החיים קשים.

אורי מקלב: איזו טכנולוגיה?

אורי מקלב: הטכנולוגיה של הכרטיסים האלה מקשה על החיים לאנשים שלא יודעים.

ישראל אייכלר: הדברים שלך, הרב מקלב, הביאו אותי לנושא שאנחנו רוצים לדון בו אבל ממש בהערת ביניים: ביטלו בירושלים את הכרטיס חופשי-יומי.

דרור גנון: לא היה.

אורי מקלב: לא היה.

אורי מקלב: אבל לא מוכנים - - -

ישראל אייכלר: אנחנו לא נפתח את הנושא הזה עכשיו.

אורי מקלב: אני ממש מסיים בזה.

אורי מקלב: אני אומר שכל הדברים האלה וכל הטכנולוגיה החדשה והבשורות החדשות לא הועילו בשורה התחתונה, בכל המדדים, בכל הדברים שאמרתי.

אורי מקלב: אבל גם במישור הערכי, הנושא של כרטיס הרב-קו ודומיו גורמים לפגיעה בפרטיות.

אורי מקלב: ואנחנו מדברים על כך שזה הרבה יותר קשה בשימוש.

אורי מקלב: ולאחר מכן, כל התסבוכות שיש מסביב: אנשים לא יודעים כמה כסף יש לילדים שלם, לכל חברה הוא צריך להטעין באופן נפרד.

אורי מקלב: תחשוב, אנחנו מדברים על מיליון איש שמשתמשים בתחבורה ציבורית שבחלקם קשה להם להשקיע כל שקל שהם צריכים להשקיע.

אורי מקלב: אני, שלא הייתי כזה אף פעם, אני זוכר את הילדים שלי מבקשים כרטיסיות וכל כמה ימים זה עלה 60-50 שקלים והיום זה כבר יותר.

אורי מקלב: מי שיודע מה העלות של נסיעה יודע מה הקושי שלהם.

אורי מקלב: הוא צריך להטעין ולא יודע מה הטעין או לא הטעין, יורד מהאוטובוס או לא יורד מהאוטובוס, איך הוא עושה את זה?

אורי מקלב: מברר או לא מברר בכל חברה בנפרד.

אורי מקלב: נמחק לו – היו לו 12 נסיעות ופתאום הוא רואה שנשארו רק2 .

אורי מקלב: עכשיו מה הוא צריך לעשות: ללכת לחברה, הרבה יותר קשה.

ישראל אייכלר: אנחנו חייבים לסיים.

אורי מקלב: לכן המבחן שצריך לעמוד לנגד עינינו ולנגד משרד התחבורה זה הנושא של האם התחבורה הציבורית באמת הגיעה ליעדיה?

אורי מקלב: האם רחוב אגריפס הוא הפתרון מול הרכבת הקלה?

אורי מקלב: כל מי שהשתמש פעם אחת ברחוב אגריפס אומר:

אורי מקלב: אל תיתן לי רכבת קלה ואל תיתן לי את החצר האחורית של התחבורה הציבורית בדוגמת רחוב אגריפס.

אורי מקלב: איך יעלה על הדעת פתרון של רכבת קלה בירושלים, פתרון של תחבורה ציבורית יעילה, משוכללת, מודרנית, כשחלק מהפתרון הוא רחוב אגריפס?

אורי מקלב: זה לא ייאמן.

אורי מקלב: לא מבחינת הולכי הרגל ולא מבחינת הנסיעה.

ישראל אייכלר: אני ממש מודה לך, הרב מקלב.

ישראל אייכלר: דבריך נכונים אבל הציבור כבר בלחץ.

ישראל אייכלר: מר עידו נווה מקבוצת המחאה "רכבת תקלה".

אברהם שלום: רק לחזק את הרב מקלב.

אברהם שלום: ועדת פניות הציבור לכנסת ישבה לפני חודשיים ודנה בנושא של הקמת ועדת ערר לעניין הקנסות והכול ונאי חושב שיש להם תשובות.

אברהם שלום: אז תשבו איתם ותראו.

ישראל אייכלר: עידו נווה, בבקשה.

ישראל אייכלר: אני אתן ל"סיטיפס" לדבר אחרי שידברו האנשים של מנהל קהילתי "יובלים".

עידו נווה: העניין של גבעת מרדכי הוא משל לכל הרפורמה השקרית בירושלים.

עידו נווה: האמת מאחורי הרפורמה הזאת שהרפורמה בכלל לא נועדה בשביל הציבור.

עידו נווה: אין כאם שום חבלי לידה – יש כאן משנה סדורה.

עידו נווה: הרפורמה הזאת, המטרה שלה אחת: למנוע תחרות בין חברת "אגד" לחברת "סיטיפס", להבטיח לשניהם לשמור את המונופול ולמעשה שני המונופולים הפרטיים האלה חברו לידי קרטל.

עידו נווה: יש פה קרטל בירושלים של "סיטיפס" ושל "אגד".

עידו נווה: עטפו את כל הרפורמה הזאת בעטיפה שקרית של הפחתת זיהום אוויר ושל קיצור זמני נסיעה במעברים.

עידו נווה: אתה לא מפחית זיהום אוויר על-ידי זה שאתה מבטל אוטובוסים – אם הכבישים עמוסים אז אתה מבטל מכוניות, לא אוטובוסים.

עידו נווה: זיהום האוויר עלה כי אנשים שמעולם לא היה להם - - -

ישראל אייכלר: עידו, לא התרשמת מדברי אהוד אולמרט שאמר אתמול שהוא ממש נהנה לעמוד ברחוב יפו ולא לראות שום מכונית, שום זיהום אוויר – הרכב הפרטי שלו הביא אותו.

רחל עזריה: כל העיר בשביל רחוב אחד.

עידו נווה: אני רוצה גם להביא ציטוט של מר דרור גנון מאחת הישיבות פה, ואני מצטט: "פסגת זאב מקבלת היום" – זה קשור, כי הולכים להפוך אותם בפסגת זאב גם לשבויים של הרכבת – "פסגת זאב מקבלת היום את השרות הכי טוב בעולם: לפסגת זאב יש גם אוטובוס וגם רכבת".

עידו נווה: הוא הולך לבטל להם את האוטובוסים - - -

ישראל אייכלר: הוא אמר שלא.

עידו נווה: הוא יבטל.

עידו נווה: זה בפעימה הסופית.

עידו נווה: אנחנו לא ניתן לו לעשות את זה.

אורי מקלב: גם בהסכם עם "סיטיפס" נראה לי הביטול.

עידו נווה: כן.

עידו נווה: תחבורה ציבורית שייכת אך ורק לציבור והיא בשבילו.

עידו נווה: רק הציבור יחליט איך התחבורה הזאת תיראה.

עידו נווה: אני נוסע בתחבורה ציבורית – אני מקריית יובל, אגב, - אני נמצא בכלא של "סיטיפס" כי ביטלו לי את כל האוטובוסים.

עידו נווה: אתמול עשיתי סקר להר הרצל, משהו שחבל מאוד שמשרד התחבורה לא עושה, הלכתי ל-50 אנשים ושאלתי אותם את השאלות הבאות:

עידו נווה: האם אתה מרוצה באופן כללי מהרכבת הקלה?

עידו נווה: 70% אמרו לא.

עידו נווה: השאלה הבאה: באם הנסיעה התקצרה או התארכה עבורך לאחר תחילת הרפורמה וביטול האוטובוסים?

עידו נווה: 76% אמרו שהנסיעה התארכה.

עידו נווה: זה מקריית יובל שנמצאת בכלא של "סיטיפס" ורוצים להפוך את כל ירושלים לכלא.

עידו נווה: שאלה אחרונה, וזה חשוב: האם אתה מעוניין באפשרות נסיעה באוטובוס אחד אל העיר כמו לפני הרפורמה?

עידו נווה: 96% אמרו כן.

עידו נווה: הציבור רוצה חלופה לרכבת.

ישראל אייכלר: מתי עשית את המשאל?

עידו נווה: אתמול.

עידו נווה: תקשיבו לציבור, ריבונו של עולם, אנשים פה לא נוסעים באוטובוסים בכלל ומקבלים החלטות בשביל ציבור שזועק.

עידו נווה: אני אומר שכל עוד אנחנו נהיה שבויים של הרכבת היחס אלינו יהיה כאל שבויים – וזה שורש הבעיה.

עידו נווה: כי "סיטיפס" ו"אגד" יודעים שאין לנו חלופה.

עידו נווה: לכן, מ שצריך לעשות פרקטית: החזרת אוטובוסים למערב העיר – כל מה שביטלו שם להחזיר, לתת לתושבים את אפשרות הבחירה; ביטול של הפעימות הנוספות השקריות; הכנסת מוניות שרות כמו בתל אביב – אני פחות טוב מהתל אביבי?

עידו נווה: למה לתל אביבי מגיע לקבל מונית שרות וירושלמי מגיע להיות בכלא של הרכבת?

עידו נווה: אם "סיטיפס" ו"אגד" לא מוכנות לעבוד בתנאי תחרות – שילכו לחפש עיר אחרת.

עידו נווה: אנחנו, הציבור, נקבע את התנאים של התחבורה הציבורית.

עידו נווה: טענת "ההסכם נחתם" לא רלוונטית כי "סיטיפס" מפרה את ההסכם הזה מדי יום, אפשר לבטל את ההסכם הזה.

ישראל אייכלר: יש לך משפטנים שמוכנים לעמוד מול המשפטנים של "סיטיפס" שיתבעו את האוצר על הפרת ההסכם?

עידו נווה: אין לי משפטנים אבל אני אומר שאם ימשיכו ברפורמה הזאת - - -

רחל עזריה: צריך את הגנת המדינה.

עידו נווה: אני באופן אישי אשלם את אגרת בג"צ ואני באופן אישי אגיש בג"צ נגד כל הרפורמה השקרית הזאת.

עידו נווה: ואני אומר שלא יהיו כאן

עידו נווה: שום פשרות ושום דרך אמצע כי אנחנו לא דורשים פריבילגיות – אנחנו דורשים את זכות היסוד שלנו - - -

ישראל אייכלר: ברור.

עידו נווה: צריך לעקור את השיקול הסרטני הזה של מניעת תחרות בין "אגד" ל"סיטיפס", שזה מה - - -

ישראל אייכלר: אתה תרשה לי למחוק את המילה "סרטני" מן הפרוטוקול?

עידו נווה: אפשר.

עידו נווה: השיקול הנוראי הזה - - -

ישראל אייכלר: "כלא" עוד בלעתי אבל "סרטני" זה - - -

עידו נווה: אנחנו התושבים הולכים לנהל ברפורמה הזאת מלחמת חורמה ואנחנו רוצים שהמחוקק יהיה אתנו אבל אנחנו גם נעשה את זה בלי המחוקק.

עידו נווה: אנחנו מבקשים מכם, חברי הכנסת, להצטרף למלחמה שלנו ברפורמה הזאת שהמטרה שלה אחת – לא הציבור, שהתחבורה הציבורית שייכת לו – המטרה היא: חשבונות הבנק של קרטל "סיטיפס"-"אגד".

עידו נווה: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לך.

ישראל אייכלר: עכשיו תן לשכנים שלך – אתה גר בקריית יובל – למר ברוך ברימר, מנהל קהילתי "יובלים".

ישראל אייכלר: למרות שאני הבטחתי – ואני אקיים את זה – לתת ל"סיטיפס" את רשות הדיבור כי הם ממש ככבשה בין 70 מתלוננים.

ישראל אייכלר: נשמע קודם את התלונה של "יובלים".

ברוך ברימר: זאב.

ברוך ברימר: זאב בין 70 מתלוננים.

ברוך ברימר: אני לא מנהל אלא נציג ציבור בתוך "יובלים".

ברוך ברימר: "יובלים" זה גם קריית יובל שידידנו דיבר עליה קודם.

ברוך ברימר: אנחנו, גם באמצעות העובדות הקהילתיות שלנו ועובדים אחרים, עשינו את אותם סקרים שהחבר עשה פה.

ברוך ברימר: התשובה היא חד-משמעית: כרגע, רוב האנשים באזור קריית יובל וכל השכונות שמסביב לה ניזוקים מהשינוי של התחבורה.

ברוך ברימר: הם חייבים להגיע לכל אזור בהרבה יותר זמן.

ברוך ברימר: מאזור קריית יובל, רמת דניה, רמת שרת, מלחה, עין כרם, צריכים להגיע לאזורים כמו גבעת רם מצד אחד ולגבעת שאול מצד שני, בזמן הרבה יותר ארוך ועם מעברים.

ברוך ברימר: המעברים מובילים אותי ושכל שאר הדברים נדונו ונאמרו פה בהרחבה, היחס של "סיטיפס" גם נדון פה לכל אורך הדרך והוא מחייב את התערבותכם.

ברוך ברימר: לולא ההתערבות שלכם לא יהיה שום שינוי.

ברוך ברימר: אנחנו מבקשים מכם להורות ל"סיטיפס" עם כל הסמכות שלכם, לשנות את יחסה לציבור.

ישראל אייכלר: אתה מדבר על היחס האנושי או על זמן ההגעה?

ברוך ברימר: שתי התשובות נכונות.

פורת אורטל: אנחנו השכונה היחידה ששבויה.

ישראל אייכלר: אין שיפור בחצי שנה האחרונה?

ברוך ברימר: אין שיפור, להיפך.

ברוך ברימר: דבר נוסף במסגרת הזאת: הסנכרון בין "אגד" ל"סיטיפס".

ברוך ברימר: כלומר, גם אם התשובה היא נכונה – אתה יכול לעלות בקו המזין, להגיע להר הרצל ולחכות ברוח – הר הרצל ידוע ברוחות שלו – לחכות זמן ארוך - - -

ישראל אייכלר: כמה זמן?

אורי מקלב: כ-18 דקות.

פורת אורטל: זה יכול להגיע ל-20 דקות ויותר.

ברוך ברימר: יכול להגיע בין 10 ל-20 דקות, תלוי בסנכרון.

ישראל אייכלר: לפי הפרסומים יש כל 4-3 דקות עד 8 דקות מקסימום.

פורת אורטל: זה לא נכון.

ברוך ברימר: אז הפרסומים ייסעו – אנשים לא נוסעים.

פורת אורטל: את הסקר שעידו עשה, אנחנו עושים כל הזמן – אנשים מעדיפים לקחת אוטובוס אחד גם אם זה ייקח לכם כפול זמן מאשר לעשות את כל המעברים שהם נאלצים לעשות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, הוא רק הבליע שהוא מייצג 50 אלף איש – עיר ואם בישראל.

פורת אורטל: זה יותר מ-50 אלף תושבים.

יעל ענתבי: יש תחושה כאילו הרכבת היא בריון שכונתי שמגיע לעיר ועושה מה שהוא רוצה ואף אחד לא מפריע לו.

ברוך ברימר: הסנכרון בין - - -

ישראל אייכלר: אתה אומר שהסנכרון לא עובד.

ברוך ברימר: הסנכרון גם בצד השני.

נועה ברנט: צריך לקחת בחשבון שהמעברים והסנכרון מייצרים סדרה של בעיות נוספות שאנחנו לא מדברים עליהן.

ישראל אייכלר: שאנשים מפסידים את האוטובוס?

נועה ברנט: לא.

נועה ברנט: יש צפיפות בלתי נסבלת.

נועה ברנט: אנשים נדרסים בירידה או בעלייה.

ברוך ברימר: אנשים מגיעים עם הסלים משוק מחנה יהודה ועומדים כי האוטובוס מתוזמן אחרת.

ברוך ברימר: לכל האוטובוסים יש GPS ולרכבת יש GPS – טכנולוגית זה פתרון פשוט.

ברוך ברימר: למה אתה מחייך, דרור?

דרור גנון: אסור לי לחייך?

דרור גנון: חייכתי בכלל על משהו אחר.

דרור גנון: אני מקשיב לך.

ברוך ברימר: זה בסדר.

ישראל אייכלר: אני מודה לך, מר ברימר.

ברוך ברימר: נקודה אחרונה.

ישראל אייכלר: אחרונה ממש.

ברוך ברימר: גם הקווים שמחוץ לאזור הרכבת הקלה, למשל, כל אזור קריית יובל, תלפיות או מקומות אחרים, חייבים לעבור ריענון בעזרת צוות התחבורה ונשרד התחבורה.

ישראל אייכלר: אני מודה לך, מר ברימר.

ישראל אייכלר: עכשיו – רביב סובל, סמנכ"ל כספים "סיטיפס", בבקשה.

רביב סובל: ישבתי פה כמעט שעה ושמעתי את מגוון הטענות.

רביב סובל: אני חייב להגיד שמשתמע מהדיון, כמו שחברת מועצת העיר אמרה, כאילו "סיטיפס" מנהלת את ירושלים, היא קובעת, היא עושה, הכול בגללה.

יעל ענתבי: בחלק מהדברים – כן.

ישראל אייכלר: זה לא דו-שיח.

רביב סובל: זה ממש לא נכון, ואני אסביר למה: למשל, נושא הרמזורים – "סיטיפס" עשתה את התכנון הראשוני, מרגע שהיא מסרה את הרמזורים למדינה, הרמזורים של "סיטיפס" מחוברים למרכז ניהול התנועה של ירושלים.

רביב סובל: מנת"י יכול לעשות כל שינוי שהוא רוצה במערך התחבורה של הרמזורים - -

יעל ענתבי: לא נכון.

רביב סובל: - - אם הוא רואה פקק הוא יכול להתערב, הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה - - -

אברהם שלום: אתה מאשים את עיריית ירושלים.

רביב סובל: אני לא מאשים אף אחד.

רביב סובל: אני אומר שהטענה כאילו "סיטיפס" מנהלת את ירושלים היא שגוייה בבסיסה.

רביב סובל: אותו דבר תכנון התנועה.

רביב סובל: תכנון התנועה מבוצע על-ידי המדינה.

רביב סובל: נכון, מדינת ישראל חתמה על הסכם, היא רצתה שמישהו יקים רכבת בירושלים.

רביב סובל: על מנת לתמרץ אותו להסכים לעשות כזה דבר, היא אמרה: אני מבטיחה לך מספר הבטחות, לא תהיה תחרות וכל מיני דברים כאלה.

רביב סובל: אין שום בעיה אם מדינת ישראל רוצה לשנות את ההסכם.

רביב סובל: זה לא יחסוך למדינה כסף ולא יוסיף ל"סיטיפס" כסף.

רביב סובל: השאלה היא בכלל אחרת: כמו שהסבירו כאן, ל"סיטיפס" זה לא כל-כך משנה אם היא תקבל את הכסף מאנשים או מהנוסעים או ממשרד התחבורה או ממדינת ישראל – בסופו של יום, "סיטיפס" צריכה להחזיר את ההשקעות שלה - - -

ישראל אייכלר: "סיטיפס" תסכים שלא יזינו אנשים לרכבת שלה?

רביב סובל: בסופו של יום אלו הסכמים מסחריים.

רביב סובל: הסכמים מסחריים ניתנים לשינוי בהסכמה בין הצדדים.

רביב סובל: זה נכון, המשמעות תהיה להוסיף עוד עלות נוספת למשרד האוצר ולמשרד התחבורה.

רביב סובל: אבל הדיון לא שם.

רביב סובל: לדעתי זאת השגיאה שאנחנו עושים פה – מדינת ישראל השקיעה מיליארדים במערך תחבורה וברכבת קלה בירושלים.

ישראל אייכלר: יש לך מושג כמה מיליארדים זה עלה?

רביב סובל: כמעט 4 מיליארד שקל.

ישראל אייכלר: 4 מיליארד שקל רק לרכבת הקלה?

רביב סובל: זה לא רק – זה כולל כל הגשרים וקלטרווה והשינויים שעשו בפינוי תשתיות על-ידי המגזר הציבורי עוד לפני עשור.

ישראל אייכלר: מי שילם את ה-4 מיליארד?

ישראל אייכלר: האוצר או "סיטיפס"?

יעל ענתבי: אנחנו.

ישראל אייכלר: רציתי.

ישראל אייכלר: פשוט, שזה יהיה ברור לכולם.

רביב סובל: השאלה היא מה עושים עכשיו?

רביב סובל: כולם יכולים להתעצבן אבל לא הולכים, אני מניח ואף אחד לא מציע כאן, לחרוש את ירושלים מחדש ולהעיף את הרכבת הקלה.

ישראל אייכלר: בוודאי שלא.

ישראל אייכלר: השאלה היא רק אם ניתן לאפשר לה להיות חלק ממערך התחבורה ולא מונופול.

רביב סובל: השאלה היא מה עושים קדימה?

רביב סובל: צריך להסתכל קדימה - - -

ישראל אייכלר: מה אתה מציע קדימה?

רביב סובל: או להוסיף את הגרוש ללירה: כמו בישראל, אנחנו תמיד מסתכלים על הגרוש ללירה והוא מה שחסר לנו כדי להביא את המערכת הזאת – בסופו של יום, מדובר במערכת – להיות הכי טובה כדי שאף אחד לא ירגיש בכלא ואנוס.

רביב סובל: הגענו עם מספר הצעות למשרד התחבורה איך אנחנו משפרים את המערכת הזאת ככה שהתדירות תשתפר - - -

ישראל אייכלר: תן דוגמה.

רביב סובל: למשל נושא הרמזורים: עיריית ירושלים, מדינת ישראל, ממשיכה להתלבט מה היא עושה עם הרמזורים, כמה עדיפות היא תיתן ב-10 הצמתים שנשארו.

רביב סובל: אני מבין שיש לחצים: אמרו פה שבעלי הרכב הפרטי מתמרמרים, יהיו פקקים במקומות - - -

ישראל אייכלר: מה עם היחס האנושי של אנשי "סיטיפס" לנוסעים?

רביב סובל: יחס אנושי הוא בטיפול.

רביב סובל: אם היו כמה אנשים שהתנהגו בצורה לא ראויה - -

צבי לביא: כמה אנשים?

צבי לביא: כולם.

רביב סובל: - - הם כבר לא נמצאים עמנו ופוטרו.

רביב סובל: אני חושב שבסך הכול זה נכון שלא נעים לקבל קנס, אין מה לעשות לאנשים לא נעים לקבל קנס, בכל העולם זה לא נעים.

רביב סובל: הקנסות בישראל - - -

ברוך ברימר: כמה תלונות יש לכם היום שלא נענו?

ישראל אייכלר: לא להפריע לו.

ישראל אייכלר: בסך הכול מדובר באדם אחד מול רבים.

ישראל אייכלר: תגיד לי, אתה מסכים לזה שמשרד התחבורה יקים או יקיים את הוועדה הזאת לערער על החלטותיכם בעניין קנסות לא מוצדקים?

פורת אורטל: תשאל כמה אנשים שערערו קבלו תגובה, תשאל כמה אנשים קבלו קנסות.

רביב סובל: בתחום התחבורה – לא.

רביב סובל: אבל - - -

ישראל אייכלר: רבותי, השאלה שלי לא הייתה מספיק ברורה.

ישראל אייכלר: שמענו ממשרד התחבורה שיש ועדה שם שתבדוק את הערעורים של אזרחים על הקנסות שאתם נותנים.

ישראל אייכלר: אתם מסכימים לוועדה הזאת?

ישראל אייכלר: אתם מוכנים לקבל את החלטותיה?

רביב סובל: מה שנקבע עם משרד התחבורה זה שמשרד התחבורה ייבצע בקרה על העבודה של "סיטיפס", על התשובות שהיא נותנת לפניות של ציבור בנוגע לקנסות ולתשובות שאנחנו נותנים.

רביב סובל: אני בטוח שהם יגלו מהבקרה שהם עושים על התשובות ש"סיטיפס" נותנת לפניות הציבור בנוגע לקנסות, ש"סיטיפס" עובדת בצורה יותר מהגונה כלפי הציבור ובכל מקום שיש צל-צלו של ספק האם מדובר בקנס שניתן שלא בצורה נכונה – הקנס מבוטל.

ישראל אייכלר: אני שואל על הוועדה שתערער על ההחלטה שלכם.

רביב סובל: במנגנון שנקבע בחוק אין ערעורים.

רביב סובל: הערעור נמצא בבית משפט, במידה ומגיעים לשם.

רביב סובל: אין לנו עניין להגיע למצב שאנחנו לוקחים אלפי תושבים בירושלים - - -

ישראל אייכלר: אז אתם מסכימים לוועדה הזאת של משרד התחבורה.

רביב סובל: סיכמנו עם משרד התחבורה על מנגנון שונה מעט: לא של ועדה אלא מנגנון בו הם עושים בקרה על התשובות שאנחנו נותנים.

דרור גנון: זה לא סוכם.

ישראל אייכלר: אומר משרד התחבורה שזה לא סוכם.

ישראל אייכלר: השאלה היא אם אתם מסכימים - - -

דרור גנון: הייתה הצעה.

ישראל אייכלר: זה מאוד חשוב, זה ממש קריטי.

רביב סובל: אני לא חושב שזה קריטי, אבל - - -

ישראל אייכלר: זה מאוד קריטי לתושבים.

רביב סובל: אם תגיע הצעה ממשרד התחבורה לוועדת ערר – אנחנו נשקול את זה.

דרור גנון: כבר הגיעה הצעה.

דרור גנון: הגיעה בקשה, אתה לא יכול להגיד שלא.

דרור גנון: אנחנו בדיונים.

דרור גנון: זה נכון שעל פי החוק אתה לא מחויב, אבל אתה מכיר את הלחץ - - -

ישראל אייכלר: הרב מקלב, התשובה של דרור תעניין אותך, אני חושב.

דרור גנון: אתה מכיר את כל העניין הזה.

דרור גנון: אנחנו מחכים לתשובה שלכם.

דרור גנון: עדיין לא קיבלנו את התשובה הסופית שלכם לעניין הזה.

דרור גנון: אם אתה רוצה שאני אכתוב עוד מכתב היום – אני אכתוב עוד מכתב היום, גם מחר אני אכתוב עוד מכתב וגם מחרתיים עוד מכתב.

רחל עזריה: אנחנו מציעים - - -

דרור גנון: יש לנו עניין לקיים דיון יותר שקוף מבחינה ציבורית.

דרור גנון: אם מישהו צריך לקבל קנס – הוא יקבל את הקנס ומי שלא צריך לקבל את הקנס אז ניתן לו הקלה.

דרור גנון: נכון שמבחינה חוקית אתה צודק, אבל אני חושב - - -

ישראל אייכלר: בוא לפחות נצא מהוועדה הזאת, בהסכמת "סיטיפס" שתוקם ועדה במשרד התחבורה שתבדוק את הקנסות שלכם.

ישראל אייכלר: והיה אם משרד התחבורה יקבע שזה לא צודק – אתם תחזירו את הכסף.

דרור גנון: זה יהיה בשיתוף איתם, אנחנו לא נעשה את זה לבד.

רביב סובל: לנו אין שום בעיה.

רביב סובל: אנחנו חוזרים חזרה לשאלה מה ההסכם בינינו לבין מדינת ישראל.

ישראל אייכלר: עזוב את ההסכם.

רביב סובל: לא, לא.

רביב סובל: זה מאוד חשוב.

ישראל אייכלר: כנראה שבלי בג"צ ההסכם הזה לא - - -

ברוך ברימר: מה יותר חשוב לך, ההסכם או האנשים שנוסעים ב"סיטיפס"?

ברוך ברימר: מי יותר?

ברוך ברימר: כמה תלונות יש לכם שעדיין לא קיבלו תשובה?

ברוך ברימר: יש לך את הנתון.

רביב סובל: יש מאות אנשים שעוד לא קיבלו תשובה.

ברוך ברימר: מאות זה Understatement או - - -

ישראל אייכלר: מר ברימר, תן לו להשיב בבקשה.

רביב סובל: הוא צודק מאוד – יש מאות אנשים שטרם קיבלו תשובה.

רביב סובל: כיוון שכך וכיוון שהאנשים כן חשובים לנו – הודענו לכל האנשים שעד שאנחנו לא נעבור על כל הפניות שהיו לנו וניתן מענה לכולם, לא נפעיל ריביות, הוצאה לפועל ולא שום דבר כי ברור לנו שזו האחריות שלנו לענות לציבור ולתת תשובות ולבדוק את הטענות.

רביב סובל: אחר כך, כמובן, מי שקיבל קנס שלא בצדק – נבטל לו.

רביב סובל: ומי שקיבל קנס בצדק – נמצה אתו גם את הדין.

יעל ענתבי: אבל איך תפצו את האנשים על ההשפלה?

גיל יעקב: אולי במקום להקפיא הוצאה לפועל – תקפיאו את פעילות הפקחים.

גיל יעקב: חשבתם על זה?

ישראל אייכלר: אתה לא יכול לבקש מהם שלא יהיו פקחים – הרי יש אנשים שעולים ולא משלמים, צריך לטפל בהם.

גיל יעקב: נכון, אבל הם נותנים בלי הכר – כל יום יש 20,000 שקלים.

ישראל אייכלר: ברשותכם, אנחנו נעבור לשני נושאים, קלים או לא קלים, אבל חשובים.

ישראל אייכלר: לפני כן, הבטחתי לנציג חברת "דן", בבקשה.

איציק כהן: הרפורמה בתחבורה הציבורית במטרופולין תל אביב תוכננה ביסודיות רבה מאוד על-ידי משרד התחבורה, בשיתוף מלא עם חברת דן – חלק ניכר מההערות שלנו נתקבלו.

איציק כהן: מה שיותר חשוב בכל העניין הזה: נאמר פה שחברת "דן" לא הוסיפה תשומות כפי שנדרש – משרד התחבורה יודע היטב ש"דן" הוסיפה תשומות בשיעור של 10% שזה משהו מדהים.

גיל יעקב: במקור נדרש יותר.

גיל יעקב: יש לי את התוכניות.

איציק כהן: סליחה, סליחה.

איציק כהן: לא נדרש יותר.

איציק כהן: אני אומר לך, ומשרד התחבורה פה, במקור לא נדרש יותר.

איציק כהן: יותר מזה, כל תוספת התשומות הזאת של-10%, שזה בהיקפים מדהימים, זה כולל אוטובוסים.

ישראל אייכלר: כשאתה אומר תשומות – יש הרבה תשומות שהם לא בדיוק אוטובוסים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לדעת על תדירות וקווים.

איציק כהן: תדירות, תדירות.

איציק כהן: ממש תשומות ישירות להפעלת התחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: 10% תוספת?

איציק כהן: כן.

איציק כהן: ואני אומר יותר מזה, מאחר ולא היה שינוי דרמטי במספר הנוסעים – המשמעות של העניין היא שעל אותה כמות נוסעים יש את התוספת הזאת.

איציק כהן: הרפורמה הזאת שיפרה בצורה מאוד משמעותית את השרות בתל אביב מאחר והיום הנוסעים יכולים להשתמש, ללא תוספת תשלום, 90 דקות בקרב ארבע מפעילי תחבורה ציבורית.

ישראל אייכלר: את זה שמענו.

ישראל אייכלר: אבל מבחינת זמן ההגעה לא בדקתם עדיין.

איציק כהן: מוזמנים לבדוק את זמני ההגעה, מוזמנים.

ישראל אייכלר: אולי באמת צריך לבדוק את העניין הזה: האם זמן ההגעה של האזרח בתל אביב התקצר?

איציק כהן: התדירות גדלה בצורה מאוד משמעותית – אנחנו יכולים להוכיח את זה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לך.

ישראל אייכלר: יש לי שני נושאים חשובים מאוד וקצרים מאוד: האחד, העניין של הסדר כרטיס "חופשי-יומי" שאני רוצה את תשובת משרד התחבורה כי אני לא יוצא ראש.

ישראל אייכלר: מצד אחד אתה אומר שאף פעם לא היה הסדר כזה ומצד שני יש טענה שבכל הארץ יש את זה ובירושלים לא.

ישראל אייכלר: מה התשובה?

דרור גנון: אין את זה גם בכל הארץ.

גילי קניגסבוך: היום, מבחינת המטרופולינים הגדולים: במטרופולין תל אביב יש כרטיס יומי; במטרופולין חיפה וירושלים – אין.

גילי קניגסבוך: מדיניות משרד התחבורה היא לבחון ולעודד את השימוש בכרטיס הזה.

גילי קניגסבוך: אנחנו צריכים לעשות עבודה: לאמוד את העלויות ולגשת למשרד האוצר.

ישראל אייכלר: מתי את חושבת שזה יוגש ויבוצע?

גילי קניגסבוך: במהלך החודשים הקרובים.

ישראל אייכלר: חודשים?

ישראל אייכלר: למה זה צריך לקחת חודשים?

גילי קניגסבוך: זו עבודה כלכלית נרחבת לעשות.

גילי קניגסבוך: אני יכולה להגיד לך רבעון - - -

ישראל אייכלר: יש לך מושג כמה זה יעלה לאוצר?

גילי קניגסבוך: לא.

גילי קניגסבוך: אני לא רוצה להגיד נתונים לא מדויקים.

ישראל אייכלר: את לא יודעת.

ישראל אייכלר: אז לגבי כרטיס "חופשי-יומי" אנחנו נתכנס עוד כמה חודשים ונראה מה קורה עם זה?

גילי קניגסבוך: כן.

ישראל אייכלר: דיבר פה נציג "דן", ובצדק, שהרווח הגדול ביותר של האזרחים מהרפורמות האלה זה ה-90 דקות שניתנו לאנשים לעבור מאוטובוס לאוטובוס.

ישראל אייכלר: יש מקום אחד מאוד ייחודי בעם ישראל – הכותל המערבי.

ישראל אייכלר: ושם, אם יש לך 90 דקות – כל מי שיודע את מערך התחבורה אל העיר העתיקה ומהעיר העתיקה – לא נותר לאדם להישאר ליד הכותל המערבי יותר משתי דקות.

ישראל אייכלר: האם אפשר לעשות שהכרטיס בקו הזה יהיה במקום 90 דקות – שיהיה 120 דקות או משהו כזה?

דרור גנון: הכוונה של ה-90 דקות היא לא שאתה תגיע ליעד שלך, תשב, תנוח ואחר כך תיסע בעוד נסיעות נוספות ב-90 דקות במערכת.

דרור גנון: זה נותן לך, מרגע שאתה יוצא מהבית עד הרגע שאתה אמור להגיע ליעד, את מקסימום הזמן שאתה תצטרך להתנייד בדרך ואפילו עם עודף של זמן, כי לכל מקום אחר זה בסביבות ה-60 דקות – אנחנו העלינו את זה ל-75 דקות; ובשלב השני, כשעשינו את השינויים בתחבורה, הרחבנו את זה ל-90 דקות כדי לתת באמת את מקסימום הזמן.

דרור גנון: הכוונה היא לא לתת לאנשים להתחמק מתשלום של נסיעה - - -

ישראל אייכלר: כרטיס הלוך-ושוב זה יותר מ-90 דקות?

גילי קניגסבוך: כן.

גילי קניגסבוך: הלוך-ושוב זה כל - - -

ישראל אייכלר: כמה זמן?

דרור גנון: אין היום.

ישראל אייכלר: יש כרטיס הלוך-ושוב לכותל?

דרור גנון: אין, אין.

ישראל אייכלר: למה אין?

ישראל אייכלר: פעם היה.

דרור גנון: קודם כל, הכותל הוא אתר שאף פעם לא היה לו כרטיס הלוך-ושוב.

ישראל אייכלר: לא היה?

דרור גנון: לא היה אף פעם.

ישראל אייכלר: אז מה היה?

ישראל אייכלר: 90 דקות?

דרור גנון: לא היה גם 90 דקות.

דרור גנון: הייתה תחבורה ציבורית רגילה.

ישראל אייכלר: אבל אנשים נסעו הלוך וחזור באותו כרטיס.

דרור גנון: לא היה דבר כזה אף פעם.

ישראל אייכלר: אני בעצמי נסעתי – זה המקום היחיד שאני נוסע אליו באוטובוס.

דרור גנון: אתה נסעת רק בחגים.

דרור גנון: בחגים עשינו כרטיסיית שני נקובים, אבל זה היה רק בברכת כוהנים או באירועים שהם מגה-אירועים שבהם היה קשה מאוד לכרטס לאנשים בדרך חזרה אז עשינו נסיעה כזו בשביל להקל על העומסים שם.

דרור גנון: בשוטף מגיעים לשם עם קו מס' 2, מס' 1 ומס' 3 בנסיעה רגילה.

דרור גנון: יש 90 דקות נסיעה בכל הרשת.

דרור גנון: אין שום סיבה לשנות את זה כרגע.

דרור גנון: כשיהיה כרטיס יומי – אני אתן מענה גם לנושא הזה.

ישראל אייכלר: אבל אתם אומרים שכרטיס יומי יהיה רק בעוד כמה חודשים ורק אם האוצר יסכים.

ישראל אייכלר: בממשלה הגדולה עכשיו, האוצר לא צריך להסכים לשום דבר היום.

דרור גנון: אתה חלק מהממשלה.

דרור גנון: אני חושב שאתה יכול לדאוג לכך ולדחוף בוועדות ובמערכות שלך.

ישראל אייכלר: אני מנסה לדחוף.

ישראל אייכלר: מה אתה עושה פה?

ישראל אייכלר: אני דוחף.

דרור גנון: אני יכול להציג את הצד המקצועי.

דרור גנון: אני לא יכול להחליף את הממשלה ואני גם לא יכול לדבר בשם האוצר.

ישראל אייכלר: אז אין סיכוי שיאריכו את הנסיעה הזאת לכותל המערבי, למרות - - -

דרור גנון: זאת לא הארכת נסיעה.

דרור גנון: זה שינוי של כל התפיסה של מבנה הכרטוס, זה שונה לחלוטין.

גילי קניגסבוך: מסקרים שעשינו, 90 דקות מאפשרים ל-98% מאוכלוסיית הנוסעים להגיע ממקום המוצא למקום היעד.

גילי קניגסבוך: זאת מטרת הכרטיס – לאפשר לך להגיע - - -

ישראל אייכלר: זאת אומרת, לא הלוך וחזור?

גילי קניגסבוך: לא.

ישראל אייכלר: הבנתי.

ישראל אייכלר: תודה רבה לכם שהייתם אתנו פה.

ישראל אייכלר: אני עדיין מחכה לתשובות של משרד התחבורה לגבי הרפורמות והשינויים.

ישראל אייכלר: אני כן מבקש שזה יהיה לפני, עובר לעשייתן, ולא כבוכים על לשעבר.

ישראל אייכלר: אני מבקש לא לבטל קווים ולא לעשות תלות לשכונות מסוימות ברכבת הקלה, כמו שהבטיח פה מר דרור גנון – הוא הבטיח שעד שהרכבת הקלה תהיה יעילה - - -

דרור גנון: הבטחתי את זה בשלב הזה.

ישראל אייכלר: אני מבקש בשם הוועדה שלא יבטלו קווים אלא לאפשר לרכבת להוכיח את עצמה בשוק, בתחרות, מול האוטובוסים ולא להזרים אנשים בכוח.

ישראל אייכלר: דבר נוסף, אני רוצה לראות את ההסכם בין "סיטיפס" לבין משרד התחבורה ובעיקר את ההסכם של המימון של ה-62% עד 140 אלף נוסעים.

דרור גנון: אני רוצה להעיר שההסכם נמצא אצל החשב הכללי – הוא עושה את ההסכמים, הוא חותם עליהם.

דרור גנון: אולי הוא גם קיים במשרד התחבורה, אבל אני חושב שכדאי שתבקשו אותו מהחשב הכללי – הוא הגורם האמון על הנושא של ההסכמים ועל היישום הכלכלי.

יחיאל אמיתי: ההסכם הוא עם האוצר, זה ברור.

ישראל אייכלר: אז אנחנו פונים לאוצר ולמדינת ישראל ולממשלה ומבקשים שההסכם יהיה גלוי.

ישראל אייכלר: לא ייתכן ל"הגניב" במירכאות 80 מיליון שקל בשנה בלי שהציבור יידע.

ישראל אייכלר: דבר נוסף, מר גנון, אנחנו רוצים מפה – הייתה פה תלונה של אזרחים שאין מפות ברורות.

דרור גנון: תהיה מפה של כלל קווי התחבורה הציבורית בתחילה חודש יולי.

ישראל אייכלר: בתחילת יולי.

ישראל אייכלר: אנחנו רושמים את זה.

דרור גנון: אנחנו עובדים על זה בשצף-קצב.

דרור גנון: היא תפורסם, היא תחולק.

דרור גנון: יהיה ניתן להתקשר לטלמסר ולקבל אותה הביתה ללא תשלום.

ישראל אייכלר: הוועדה מבקשת פריווילגיה: תשימו בול ותשלחו לוועדה בנפרד את המפה.

דרור גנון: אני אביא אותה באופן אישי למשרדך.

ישראל אייכלר: למשרד הוועדה.

ישראל אייכלר: לגבי כרטיס "חופשי-יומי" בירושלים: אני מבקש לזרז את העניין.

ישראל אייכלר: לגבי ועדת הערר – זה הדבר האחרון שאני מבקש היום בשם הוועדה: שמיד תוקם במשרד התחבורה הוועדה הזאת וש"סיטיפס" תסכים.

ישראל אייכלר: גם אם היא לא תסכים – למשרד התחבורה יש מספיק רגולציה לקבוע דבר כזה.

דרור גנון: אין.

ישראל אייכלר: מה זה "אין"?

דרור גנון: על פי החוק לא יכולים לעשות.

דרור גנון: אנחנו יכולים לכנס ועדה, וזה נחמד מאוד, אבל חוקית אנחנו לא יכולים.

דרור גנון: אם זה לא יהיה בשיתוף כזה או אחר או בהסכמה של המפעיל, כדי שנוכל גם להמליץ למפעיל – כל הרעיון של הוועדה הזאת הוא שאנחנו נבחן ביחד את הנושא, אולי אפילו נשמע גם את המתלונן - - -

ישראל אייכלר: אז אם אני רוצה שזה יהיה – אני צריך להגיש הצעת חוק שמשרד התחבורה יהיה מוסמך לקבוע ועדה שתבדוק את הקנסות?

דרור גנון: אני חושב שהציעו הצעת חוק כזאת.

דרור גנון: היא עלתה אתמול בוועדת חוקה, חוק ומשפט על-ידי חבר הכנסת מקלב.

ישראל אייכלר: ומה קרה?

דרור גנון: אני לא יודע מה נגמר שם.

ישראל אייכלר: אז אנחנו נבדוק את זה שוב.

ישראל אייכלר: תודה רבה לכם שבאתם לפה.

ישראל אייכלר: תודה רבה למר דרור גנון, לאנשי משרד התחבורה ולכל מי שהשתתף פה.

ישראל אייכלר: בעזרת השם, בדיון הבא אנחנו נראה את הסיכומים של הדיון הזה.