הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 164, 2012-05-16 10:10

דוד אזולאי: אני פותח את דיוני הועדה לפניות הציבור.

דוד אזולאי: הנושא שעל סדר היום: פניה של אזרח לגבי עמודי חשמל בריינס 20, בני ברק.

דוד אזולאי: הנושא הזה התחיל בטיפולו של חבר הכנסת אורי מקלב בהיותו יושב ראש הועדה לפניות הציבור, הוא התחיל את הדיון.

שלומית אבינח: את הטיפול.

שלומית אבינח: לא היה דיון.

דוד אזולאי: לא היה דיון?

דוד אזולאי: או.

דוד אזולאי: קיי.

דוד אזולאי: טוב.

דוד אזולאי: אני לקחתי את הנושא הזה והחלטנו להביא את זה כנושא על סדר היום.

דוד אזולאי: יש פה שני דברים: דבר ראשון זה הנושא הפיזי – עמוד שנמצא ממש בתוך שכונה.

דוד אזולאי: הנושא השני הוא – סכנת קרינה לאותם אנשים שמתגוררים סביב המקום הזה.

דוד אזולאי: מה שאני מבין יש כאן ויכוח בין הרשות המקומית ובין חברת חשמל, זה ויכוח שהאזרח בוודאי לא צריך לסבול מפני שהוא לא קבע שהעמוד יהיה שם.

דוד אזולאי: הוא קבע איפה לרכוש את הדירה שלו.

דוד אזולאי: לא היה כתוב בשום מקום שהוא צריך גם לשאת בהוצאה, או לסבול כתוצאה מתכנון של הרשות המקומית, או של חברת חשמל.

דוד אזולאי: אני מבין שיש פה נציגים של עיריית בני ברק.

שלומית אבינח: הם לא הגיעו.

שלומית אבינח: אישרו השתתפות, אבל לא הגיעו.

דוד אזולאי: ראש העיר הבטיח לי אישית שהוא שולח את הנציג שלו לכאן ואני מקווה שהוא עוד יגיע.

דוד אזולאי: בכל אופן, אני מבקש קודם כל לשמוע את האזרח שפנה אלינו בנושא הזה, מר אלימלך שפירא.

דוד אזולאי: בבקשה אדוני, תציג את הנושא.

אלימלך שפירא: קודם כל שלום לכולם.

אלימלך שפירא: תודה רבה על הזמן שאתם הקדשתם לנו ומקדישים לנו.

אלימלך שפירא: אני רוצה להציג את הנושא.

אלימלך שפירא: הנושא הוא לא, חלילה, לא פוליטי, אין לו שום ריח.

דוד אזולאי: אנחנו כאן לא עוסקים בפוליטיקה.

אלימלך שפירא: אנחנו מדברים על מקרה מאד, מאד בעייתי, שתמונה אחת שווה אלף מילים.

אלימלך שפירא: אתם רואים את הקרבה של שני העמודים "בומבות" לבניין.

אלימלך שפירא: זה שני עמודים שאחד מהם הוא גם נושא על גביו שנאים עם כבלים של מתח גבוה, שהולכים לאורך כל הרחוב, בקרבה מאד לבניינים.

אלימלך שפירא: הנושא הזה בשנת 2007 כבר התחיל להתגלגל לפתחה של חברת חשמל.

אלימלך שפירא: אנחנו השכנים, הדיירים לקחנו אז מכון שנקרא: גל סייף, שהוא בודק קרינה, והוא מכון שמאושר על ידי המשרד לאיכות הסביבה והוא הצביע על תוצאות מאד חמורות ברמת הקרינה שיוצאת מהעמודים האלה ומקרינה על הבניין הסמוך ועל הבניינים הסמוכים.

אלימלך שפירא: פנינו גם לעיריית בני ברק וגם לחברת החשמל.

אלימלך שפירא: עיריית בני ברק ענתה לנו שבזמנו, שנים קודם לכן, הם הקצו לחברת החשמל שטחים בקרבת מקום, ברחוב שנקרא: שד' תורה ועבודה, היום קוראים לרחוב הזה שד' זבולון המר, נתנו להם שמה שטחים להקמת תט"זים [תחנת טרנספורמציה זעירה] תט"זים זה כאלה תחנות כוח זעירות ובלבד שינקו את הרחוב הזה מהעמודים.

אלימלך שפירא: את השטחים האלה הם קיבלו ללא תמורה.

אלימלך שפירא: את השטחים הם לקחו וכמובן את העמודים הם לא ניקו עד עצם היום הזה.

אלימלך שפירא: בזמנו גם פנה למנהל המחוז של חברת חשמל, חבר הכנסת הרב גפני וגם ביקש את התערבותם.

אלימלך שפירא: הדבר היחידי שהם עשו, הם התחילו לתכנן, ואז הם באו ואמרו שהעלות של להעביר את העמודים האלה, הטמנת העמודים ולהעביר אותם זה סיפור של 400, 500 אלף שקל, בסכומים גבוהים והם יש להם עוד בעיה שהם צריכים לזה שוב, עוד פעם קרקע.

אלימלך שפירא: הלכנו לעיריית בני ברק, העירייה בהתחלה מאד כעזה: נתנו לכם ... למה אתם צריכים לקבל בחינם?

אלימלך שפירא: אתם הרי חברה כלכלית.

אלימלך שפירא: אבל העירייה, לפנים משורת הדין, שוב הקצתה להם מקום, הצביעה על מקום וקיבלו את כל האישורים.

אלימלך שפירא: יש את האישורים האלה בידי, נתנו להם את כל האישורים לפתיחות כביש, לכל.

אלימלך שפירא: היות והדבר הזה לא התקדם, עירבנו פה את המשרד לאיכות הסביבה, ששלחה גם מודד מטעמם.

אלימלך שפירא: המודד מטעמם, זאת אומרת, הוא מנהל אגף אצלם, הוציא דו"ח מאד, מאד חמור, אתם תיראו את זה פה, על רמת הקרינה הגבוהה שנפלטת מהעמודים האלה, שממש מסכנת חיים, והם פנו בצורה חד משמעית לחברת חשמל להוריד את העמודים האלה.

אלימלך שפירא: אנחנו נתקלים פה בחומה אטומה ובצורה של סירוב.

אלימלך שפירא: איך אומרים?

אלימלך שפירא: אין לאל ידינו מישהו שיושיע אותנו, לכן באנו פה לועדה לפניות הציבור.

אלימלך שפירא: באנו לפה לועדה הנכבדה הזו שתורה ותנחה לכל הנוגעים בדבר לסלק את המפגע הזה, אני אומר את זה עוד פעם, אני לא ישן בלילה מפחד שזה מסכן

שלומית אבינח: כמה אנשים גרים באזור?

אלימלך שפירא: המון אנשים.

דוד אזולאי: המבנה הצמוד לשני המתקנים האלה, כמה אנשים גרים שמה?

אלימלך שפירא: יש שם שתי משפחות, כי זה מבנה, זה דו משפחתי, אבל עובר לכל הרחוב פה, מהשניים האלה, כבלים של מתח גבוה לכל אורך הבתים.

דוד אזולאי: מה קדם למה?

דוד אזולאי: המבנה, מבנה המגורים, או העמודים הללו?

אורי מקלב: המבנים נבנו ברישיון.

דוד אזולאי: אני שואל.

אורי מקלב: אבל זה נבנה ברישיון.

אלימלך שפירא: אני שגר במבנה, כמובן כשאני כבר הגעתי.

אורי מקלב: הוא לא סתם שאל שאלה של היושב ראש.

אורי מקלב: לכאורה הוא כבר מדמיין לעצמו, הוא כבר יודע מתוך ניסיון שיענו לו: תשמע, קודם כל היה חשמל.

אורי מקלב: אבל אנחנו, התשובה היא מאד פשוטה בעניין הזה.

אורי מקלב: לאדם יש זכויות.

אורי מקלב: לאדם יש זכויות במבנה.

אורי מקלב: זה שהעמודים של חברת חשמל היו קודם, זה דרך העולם קודם כל לשים ... ואחר כך.

אורי מקלב: אבל צריך לקחת בחשבון.

קריאה: יש שם עמודים, אבל העמודים האלה הלכו והתעצמו והעוצמה של החשמל שזורם שם מאז שהבניין קם, השתנתה עשרות פעמים.

קריאה: ברגע שבן אדם אחד מוסיף מונה תלת פאזי בבית, כל הצריכה של החשמל משתנה.

אלימלך שפירא: אני מבקש דבר אחד, ברחמים ובתחנונים, שיורידו את המפגע הזה.

אלימלך שפירא: פשוט זה מסכן ציבור ואני חושב שחובתה של חברת החשמל שמתפרנסת מחשמל, לא לסכן ציבור.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: אני רוצה, קודם כל, למען הגילוי הנאות, היות והרב אורי מקלב, יושב ראש הועדה הקודם, התחיל את הטיפול בנושא הזה, אז אני אבקש ממנו כמה מילים בקצרה בנושא הזה.

דוד אזולאי: בבקשה אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה אדוני היושב ראש.

אורי מקלב: ראשית, התודות מגיעות לך מכיוון שהפניה אצלי הגיעה בשלהי כהונתי כיושב ראש הועדה לפניות הציבור ואני יודע שבפניות שיש לועדה, היא צריכה לבחור את החשובים ביותר ואת הדחופים ביותר ואתה מצאת זמן לפנות בתוך שלל הפניות והטיפולים בנושא הזה, מפני שאתה רואה בזה גם עניין פרטי, או עניין מקומי, אבל גם עניין עקרוני של טיפול של אוכלוסיות שנחשפות לקרינה גבוהה מאד.

אורי מקלב: אני פשוט לא, אני בכלל לא הסתכלתי על כסף, לא שמעתי על כסף.

אורי מקלב: כשהתחילו להגיד לי: הרבה כסף, אמרנו ... מה זה נקרא: הרבה כסף?

אורי מקלב: למי זה נקרא הרבה כסף?

אורי מקלב: לדייר זה נקרא הרבה כסף?

אורי מקלב: חברת חשמל נקרא הרבה כסף?

אורי מקלב: אני יודע שאנחנו במקרים כאלה לא צריכים למדוד את הדברים בכלל שהנושא הוא כספי, הוא כסף או לא כסף.

אורי מקלב: יש כאן נושא שהדבר העקרוני בו זה דבר בריאותי.

אורי מקלב: אם אנחנו עדים לכך ואנחנו נחשפים לכך שיש 50 משפחות שמתגוררות באזור וחלקן חשופות יותר, וראינו את זה כאן בתמונה, בקרבה שהיא קרבה לפי כל קנה מידה ולכל הדעות שהיא קרבה מאד מאד גבוהה, ואם הבניין, העמוד חשמל היה קודם ואחר כך הבניין אני חושב שבמקרה הזה זה לא משנה.

אורי מקלב: אדם יש לו זכויות בניה, הוא מנצל אותם, הוא קיבל על זה רישיון בניה, הוא לא בנה בעבירת בניה, ולכן כשהשירותים שניתנים לו לא צריכים להינתן על הגב שלו, במקרה הזה, בצמוד אליו.

אורי מקלב: הרי זה לא דווקא העמוד חשמל הזה, לאו דווקא משרת את הבניין שהוא צמוד, הוא משרת את האוכלוסייה שגדלה, שהתפתחה.

אורי מקלב: עם התפתחות האוכלוסייה הרחובות האלה, איך שאני מכיר אותם מלפני 40 שנה, הם היו פעם מיעוטי אוכלוסיות, הם התרבו, אנשים שילמו, צריכים להקים, החברות שנותנות את השירותים וודאי שהם מונופוליסטים, שנותנים היחידים, צריכים להתאים את עצמם לגידול של האוכלוסייה וריבוי אוכלוסייה.

אורי מקלב: לכן כשיש דבר כזה, שנוצא מצב שאוכלוסייה מתקרבת לעמודי מתח גבוה, עמודי חשמל מתח גבוה, לשנאים, או כאלה אחרים שבאמת מקרינים קרינה שהיא מסוכנת, חובה על המזיק ועל מי שמקרין, להרחיק.

אורי מקלב: הנושא הזה אני חושב שהוא מקרה באמת שבא ללמד על הכלל מה קורה שכאוכלוסייה נחשפת לבעיה ולקרינה שהיא מזיקה לה מאד.

אורי מקלב: לכן, במקרה הזה, חשוב גם לשמוע את אנשינו, אני חושב שאנחנו לא צריכים להטריד את עצמנו בנושא של עלויות.

אורי מקלב: זה לא הנושא.

אורי מקלב: כשיתחילו עלויות זה נשמע לי להתחיל להיבהל 400, 500, אני לא יודע ... כסף.

אורי מקלב: אני חושב שאנחנו צריכים לדון בעניין הזה רק בנושא המפגע, יש מפגע, אין מפגע, קרוב, לא קרוב, על מי החיוב נעשה.

אורי מקלב: תודה רבה אדוני.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להתחיל מאיפה שסיים חברי הרב אורי מקלב, ביחס לעלויות.

ישראל אייכלר: אם היה מדובר באזרח פרטי שצריך לשלם 400,000 שקל זה באמת הרבה כסף, אפילו לעירייה זה לא מעט כסף.

ישראל אייכלר: אבל חברה שיש לה מחזור של עשרות מיליארדים ומשקיעה בתשתיות מיליארדים נוספים, גם באזורים שבין עיר לעיר משקיעים המון כסף על עמודים ועל כבישים ועל כל מיני דברים כאלה ודרישות של איכות הסביבה והגנת הסביבה.

ישראל אייכלר: אני חושב שהעניין של העלויות פה לא צודק גם בגלל שתוספת השנאים זה בגלל שיש תוספת אנשים שמוסיפים ומשלמים עוד כסף עבור צריכת החשמל.

ישראל אייכלר: עכשיו אנחנו ביום שבו מתברר שהחברות הסוללריות לקחו כל כך הרבה כסף על זמן אוויר, יבוא יום, אולי, ויתברר שגם חברת החשמל וחשבונות החשמל היו יכולים להיות הרבה יותר זולים אם היתה בתחרות.

ישראל אייכלר: אבל זה עוד חזון למועד.

ישראל אייכלר: מה שנכון להיום למי שרואה את התמונה הזאת לא צריך הרבה יותר לדבר.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להפחיד את השכנים ואני לא יודע אם זה קשור, אבל אני רוצה להעלות אותו פה.

ישראל אייכלר: ישנו מקרה במנצ'סטר ויש לי את הפרטים כולם, של שנאים ממש שנראים ככה, שהיו ליד בית מסוים ואין שום הוכחה שמה שקרה בבית הזה נוצר מהדבר הזה, אבל שני ההורים חלו ונפטרו והשאירו בבית יתומים והחברה שמה במנצ'סטר, שהחזיקה את הקרקע, התחייבה לשלם את הפיצויים לילדים האלה, כל אחד מהם מתוך תחושה שאולי, כי היתה גם שם דרישה לפנות את זה והם לא פינו את העמודים האלה, אולי היה להם איזה שהוא חלק באסון שקרה למשפחה.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים שאנחנו יותר לא יודעים מאשר יודעים.

ישראל אייכלר: היו פה הרבה דיונים בועדה בעניין התחנות של החברות הסוללריות, האנטנות.

ישראל אייכלר: אז היתה הטענה שהסוללרי זה קרינה בלתי מייננת וכו'.

ישראל אייכלר: פה, בעניין הקרינה של חברת חשמל, אני לא יודע אם היא מייננת או לא מייננת ואולי עוד יודיעו לנו שזה לא מייננת, אבל אני מניח שבעוד 100 שנים אנחנו נקרא בספרות על המייננת ולא מייננת ונגלה דברים חדשים לגמרי על המושגים האלה.

אורי מקלב: החוק לא מאפשר קרבה כזו כמו שאנחנו רואים פה.

ישראל אייכלר: זה מה שרציתי לדעת.

ישראל אייכלר: האם יש איזה שהוא חוק שחייב מרחק מסוים?

דוד אזולאי: זה חוק חדש.

ישראל אייכלר: אם יש חוק.

אורי מקלב: יש גם מרחיק מבתי ספר וגם מרחיק מבתים.

אורי מקלב: בוודאי לא ממרחק של כל כך קרוב של 2, .

ישראל אייכלר: אז אם לא היה החוק.

אלימלך שפירא: מהחומה של הבית אין מטר אפילו.

ישראל אייכלר: אם לא היה חוק, הייתי מציע לחוקק חוק, אבל אם הרב מקלב אומר שיש חוק בוודאי שצריך.

אורי מקלב: עדיין לא.

ישראל אייכלר: אין חוקים?

אורי מקלב: לגבי אנטנות.

אורי מקלב: מה שאני אומר זה לגבי, שאלת לגבי אנטנות, אז לגבי אנטנות.

ישראל אייכלר: אז צריך לברר.

ישראל אייכלר: אם יש חוק שצריך להרחיק שנאים כאלה מבניינים – וודאי טוב.

ישראל אייכלר: אם אין חוק – צריך לחוקק חוק.

ישראל אייכלר: כי לא יתכן מצב.

קריאה: או בתקנות שמסדירות את זה.

ישראל אייכלר: אם יש תקנות – צריך לעמוד בהם.

ישראל אייכלר: עכשיו, מה שאני שומע שכבר חברת חשמל קיבלה קרקעות ולא עשתה, זה בטח חברת חשמל תצטרך לענות.

ישראל אייכלר: אבל בעיקרון צריך להיות ברור שאסור לאפשר קרבה כל כך גדולה למגורים, גם אם זה עולה כסף ובשביל זה יש לחברת חשמל עכשיו גירעון גדול, אני יודע, אבל זה לא בגלל העברות שנאים ולכן אני מצטרף לבקשה להסדיר את העניין הזה, לפנות את המפגע הזה ולא ליצור מפגעים כאלה בעתיד.

ישראל אייכלר: לגבי זכויות העמודים מול זכויות האזרח, מי היה קודם למה, רק אתמול היה לנו יום הנכבה שהם טוענים שהם היו פה קודם ב – 400 כפרים ויישובים.

ישראל אייכלר: אני לא מאמין שלעמודים יש יותר זכויות מאשר לפלשתינאים.

ישראל אייכלר: אז אם אפשר להגיע להסדר עם הפלשתינאים צריך להגיע להסדר עם העמודים.

ישראל אייכלר: אז אם צריך להזיז עמודי חשמל – צריך להזיז אותם.

ישראל אייכלר: עמודי החשמל יסלחו לנו.

ישראל אייכלר: תודה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: יש כאן מישהו מחברת חשמל.

שלומית אבינח: יש כמה.

שלומית אבינח: כולם פה.

שלומית אבינח: מירב, יש לך מה להגיד?

שלומית אבינח: מרשות החשמל?

מירב יוסף: אני פשוט אחלק את הדיון לשלושה, כי לכל אחד מהנציגים פה יש משהו אחר להגיד.

מירב יוסף: אני באה מרשות החשמל, אתה יודע, אנחנו נפגשנו אתמול.

מירב יוסף: אנחנו אחראים על כל הנושא, כמו שהרב מקלב אמר, יש עלויות ואתה לא רצית לדבר על עלויות, אז מה לעשות?

מירב יוסף: אתה יודע, לכל דבר, לכל פעולה יש עלות וצריך לכסות אותה.

מירב יוסף: זאת אומרת שאם הוחלט באיזה שהוא שלב.

דוד אזולאי: בסוף נגיע עם כולם לעלויות.

מירב יוסף: בסוף נגיע לכסף.

מירב יוסף: ככה שאם הוחלט, בסופו של דבר, להזיז - - -

אורי מקלב: כל העולם זה נמשל והמשל, זאת אומרת, כל העולם זה משל והנמשל זה הכסף.

אורי מקלב: זה הכל מתחיל ונגמר.

מירב יוסף: הכל מתחיל ונגמר בכסף וכל הויכוח הזה מקורו בכסף, כי אם זה היה בחינם העמודים כבר לא היו שם.

מירב יוסף: אבל מה שאני רוצה לומר זה שאם יוחלט, בסופו של דבר, אחרי הדיון שצריך להזיז את העמודים, מה שיקרה בפועל זה שכל כלל צרכני מדינת ישראל יישאו בעלות.

מירב יוסף: או.

מירב יוסף: קיי?

מירב יוסף: זאת אומרת, אם הוחלט שזה לא העירייה וזה לא הצרכן שנמצא במקום, זה מדינת ישראל.

מירב יוסף: עכשיו, יש לנו פה את איגור, שהוא ממשרד התשתיות.

אורי מקלב: חס וחלילה יקרה משהו וצריך לשלם פיצויים זה גם על חשבון כל - - -

מירב יוסף: בדיוק, הרב מקלב, לכל דבר יש, אנחנו אמרנו, הכל נוגע לכסף.

מירב יוסף: וחברת חשמל צריכה להסביר באמת מה קורה שם מבחינת - - -

אברהם זילברשלג: רק שאלה שהאנשים המקצועיים ידעו, המסקנה של ועדת המומחים משנת 2005 להקצות סכום של 2 מיליון דולר בשנה לצורך הספציפי הזה.

אברהם זילברשלג: ההמלצות האלה אומצו ובוצעו והתקנות וכל מה שהיה בעקבותיהם זה בעקבות ועדת המומחים הזאת שכבר דנה ודשה והחליטה להקצות סכום.

אברהם זילברשלג: הכסף הזה נמצא באיזה שהוא מקום?

מירב יוסף: דנה ודשה במה?

מירב יוסף: אתה מדבר מהאמצע.

אברהם זילברשלג: יש ועדת מומחים לעניין שדות מגנטיים ברשת החשמל שהוגשה לכנסת.

דוד אזולאי: מיד אני אאפשר לך ותוכל לדבר.

דוד אזולאי: מה תפקידו של אדוני?

צבי שגב: אני מנהל יחידת הרשת הארצית בחברת החשמל.

דוד אזולאי: בבקשה.

אורי מקלב: איפה אתה יושב?

אורי מקלב: בחדרה?

צבי שגב: אני יושב בחיפה.

צבי שגב: חברת החשמל, כחברה ממשלתית, מקימה רשתות, הקימה ומקימה ותקים רשתות הולכה וחלוקה בכל הארץ כדי להוליך ולחלק את האנרגיה החשמלית, להביא אותה לכל אזרח שמזמין חיבור.

צבי שגב: הסטנדרט של הרשתות בעבר היה של רשתות עיליות.

צבי שגב: כל הערים והשכונות הותיקות בארץ מלאות באלפי קילומטרים ועשרות אלפי שנאים שהם הותקנו כרשתות עיליות.

צבי שגב: מאז אפריל 2002 הסטנדרט שוּנה ורשתות שהיום מוקמות באזורים מיושבים הם רשתות תת קרקעיות.

צבי שגב: הרשתות העיליות שאנחנו הקמנו עד 2002 הוקמו כדין לפי חוק החשמל.

צבי שגב: ההליך היה בעבר לפי הזיכיון ואחר כך לפי חוק משק החשמל.

צבי שגב: מאז שחוקק חוק הקרינה הבלתי מייננת חברת חשמל קיבלה היתרי סוג להפעלה, להקמה והפעלה של רשתות ואותם רשתות נשוא התלונה בבני ברק הם אפילו מתאימים לדרישות שנמצאים בהיתר הסוג לרשתות עיליות מהסוג שנמצא שם ולשנאים חיצוניים מהסוג שנמצא שם.

צבי שגב: דהיינו, הכל נמצא לפי דין.

צבי שגב: לא חרגנו משום הלכה ושום דין.

צבי שגב: עכשיו, חוק הקרינה הבלתי מייננת - - -

דוד אזולאי: אפרופו, גם חברות הסוללר גם הם לקחו הכל על פי דין.

צבי שגב: חוק הקרינה הבלתי מייננת שמתייחס גם לשדות חשמליים ומגנטיים, זה לא קרינה, זה שדות שנמצאים תמיד בכל מקום שבו יש תשתית חשמלית, גם בתוך הדירות מהמכשירים שבתוך הדירה ומהחיווט הפנימי שבתוך הדירה, ברגע שיש חשמל באיזה שהוא מבנה, יש גם שדה מגנטי.

צבי שגב: אחד הוא פונקציה של השני.

צבי שגב: אז החוק הזה באמת, דו"ח ועדת המומחים קבע שאין לאמץ שום ערך סף וקבע לתת שני מיליון דולר לקרן שיפור, צמצום השדה מגנטי בקרבת מתקני חשמל.

צבי שגב: חברת החשמל פועלת בהתאם לחוק ומוציאה כל שנה 2 מיליון דולר, כאשר היא צריכה לפעול לפי קריטריונים ברורים ושוויוניים לכל האוכלוסייה ואין שום סיבה להעדיף אזרח פלוני על אזרח אחר רק בגלל שהוא יותר מתלונן, יותר קולני, יש לו יותר גישה לתקשורת ולכל מיני גורמים.

צבי שגב: במקרה הזה, מדובר בחשיפה של מיליגאוס ים בודדים, שהיא בהחלט לא מצדיקה לתת לו קדימות מעבר למקומות אחרים.

צבי שגב: אנחנו מוציאים את ה – 2 מיליון דולר על מקרים אחרים שהם עומדים בקריטריונים, דהיינו, יש אזרחים שנחשפו לשדה יותר גבוה, או שמדובר בבתי ספר או גני ילדים.

צבי שגב: כל המקומות האלה מקבלים עדיפות ברורה לפי קריטריון ואנחנו מדווחים למשרד להגנת הסביבה על איזה פרויקטים אנחנו מוציאים את הכסף כל שנה.

אורי מקלב: הקריטריון מפורסם לציבור?

צבי שגב: והכל מבוצע כדת וכדין.

אורי מקלב: הקריטריון מפורסם לציבור?

צבי שגב: עכשיו, כל אזרח, או כל רשות מקומית יכולה - - -

אורי מקלב: אני שואל אם הקריטריון מפורסם לציבור?

בן ציון כהן: הקריטריון הוצג לועדת המומחים הציבורית ולמשרד להגנת הסביבה, אני אגיד כבר עכשיו, הקריטריון - - -

שלומית אבינח: תציגו את עצמכם לועדה.

בן ציון כהן: שמי בן ציון כהן, אני ביחידה הסביבתית של חברת החשמל.

בן ציון כהן: אני מרכז נושא של שדות מגנטיים.

בן ציון כהן: הקריטריון הוצג בפני ועדת המומחים הציבורית.

בן ציון כהן: נדמה לי שמר אלברטו ברנשטיין מהמשרד היה שמה גם כן בעת ההצגה.

בן ציון כהן: גם גופים אחרים.

בן ציון כהן: הקריטריון, יש מספר פרמטרים: 1 – רמות השדה.

בן ציון כהן: 2 – סוג האוכלוסייה: ילדים, משפחות.

בן ציון כהן: 3 – משך השהייה.

בן ציון כהן: אלה הקריטריונים העיקריים.

בן ציון כהן: למשל: משרד שנמצאים בו רק 8 שעות ביום יקבל עדיפות יותר נמוכה מאשר בית מגורים שיש שמה 24 שעות ביום.

בן ציון כהן: מקום שיש בו 10, 12 מיליגאוס יקבל עדיפות יותר גבוהה מאשר מקום שיש בו 2, 3, אפילו לא זכאי לטיפול.

בן ציון כהן: הקריטריונים ורשימת המתקנים שאנחנו מטפלים בהם מועברת מידי שנה למשרד להגנת הסביבה.

צבי שגב: אני רוצה להשלים שיש לכל אזרח, או כל רשות מקומית אפשרות להזמין עבודה, מה שנקרא: עע"א [עבודה על חשבון אחרים], לפי אמות מידה של הרשות החשמל.

צבי שגב: מי שמזמין את זה חברת החשמל בודקת את האפשרות, את הדרך החוקית והטכנית לעמוד בדרישות האלה ואז מגישים לו אומדן והיה והוא מזמין את העבודה, העבודה מבוצעת על חשבון אותו גורם.

צבי שגב: כך שהדרך בפני המתלונן ובפני עיריית בני ברק פתוחה אם הם רוצים להזמין בכל מקום.

דוד אזולאי: עם כל הכבוד, המתלונן פה הוא צד בעניין הזה בכלל.

דוד אזולאי: המתלונן סובל.

דוד אזולאי: יש גורמים שהם צריכים לטפל בעניין הזה.

דוד אזולאי: או חברת חשמל, או הרשות המקומית, שפה יושב נציגה, תיכף נשמע אותו.

דוד אזולאי: עו"ד זילברשלג, בבקשה.

אברהם זילברשלג: כן.

אברהם זילברשלג: תודה.

אברהם זילברשלג: פנו אלי מספר תושבים - - -

דוד אזולאי: אני רק רוצה, למען הסר ספק ולמען הגילוי הנאות, אלימלך שפירא, המתלונן, לא מכיר אותו, לא ידוע מיהו.

דוד אזולאי: פעם ראשונה אני רואה אותו.

דוד אזולאי: אני בטוח שגם הרב מקלב לא מכיר אותו ולכן נאמרו פה דברים שלא מקובלים כאילו מי שיש לו קרבה, או שהוא יכול לפנות לתקשורת, אז אני מודיע לך, גם אתה כאזרח תוכל לפנות אלינו, לועדה הזאת, ואנחנו נשמח לטפל בכל בעיה והועדה הזאת מטפלת בכל יום במאות פניות של הציבור הרחב מבלי קשר לזהותם, או למי הם שייכים.

עינב חשאי: אדוני, עינב חשאי מאגף רגולציה וקשרי ממשל של חברת חשמל, רק כדי למקד את הנקודה, כי לדעתי לא לשם הוא כיוון.

עינב חשאי: מה שהוא ניסה לומר זה שדברים מהסוג הזה מקבלים תעדוף בחברת חשמל בהיבטים אובייקטיביים בלי קשר ...

עינב חשאי: לא היה פה כוונה.

דוד אזולאי: עם כל הכבוד לך, אני שמעתי אותו.

דוד אזולאי: זה מה שאני הבנתי.

דוד אזולאי: היות ואני הבנתי ככה, אני מקווה שחברי הבינו שונה ממני, אז אני מדבר בשמי.

דוד אזולאי: בבקשה אדוני.

אברהם זילברשלג: תודה לכם.

דוד אזולאי: אתה מוזמן פה להיות איתנו איזה שבוע ימים.

דוד אזולאי: יושבת פה נציגה שלכם, של חברת חשמל, של רשות החשמל, היא יכולה להעיד על דברים שנדונים במקום הזה בלי כל קשר להיכרות, או לתקשורת, או לכל דבר אחר.

דוד אזולאי: אנחנו גם לא אנשים שמחפשים כותרות בתקשורת.

דוד אזולאי: יש פה אנשים שמכירים אותי מוועדות קודמות, בוא, אז עם כל הכבוד, בוא נשים את הדברים על השולחן.

צבי שגב: אם פגעתי אני מתנצל.

דוד אזולאי: לא, לא צריך להתנצל.

אברהם זילברשלג: מדובר בבעיה אמיתית, לא באיזה שהיא בעיה של חשיפה.

דוד אזולאי: בבקשה אדוני.

אברהם זילברשלג: אם אני אגש קודם כל לעניין הקריטריון, כ שמלווה לאחרונה את העניין הזה, ניסיתי למצוא גם בחברת חשמל, גם במקומות נוספים, במשרד להגנת הסביבה, מה הקריטריון, מדובר פה במספרים שד"ר כהן נקב כאן, בשני דו"חות שונים שהוגשו לגבי הבניין הספציפי הזה, מדובר שם על חשיפה בחדר ילדים של 12 מיליגאוס.

אברהם זילברשלג: זה ברור לפי הקריטריון ששמעתי אותו כאן לראשונה, כי הוא לא חשוף לציבור, לשאלת הרב מקלב, הוא לא חשוף והוא לא ידוע.

אברהם זילברשלג: אף אחד לא יודע עד היום, מהציבור, אני לצורך העניין, מייצג את הציבור, מה חברות חשמל עשתה?

אברהם זילברשלג: איפה הזיזה?

אברהם זילברשלג: מה הקריטריונים?

אברהם זילברשלג: אני רוצה שיזיזו.

אברהם זילברשלג: אבל אנחנו לא באנו פה לפתור, כבא כוח התושבים, האדון הזה שיושב כאן לא בא לפתור את כל הבעיות של חברת חשמל ואת כל בעיות הכבלים של מדינת ישראל.

אברהם זילברשלג: אנחנו כאן נמצאים בנקודה נקודתית: יש פה אנשים שיושב להם בחלון של חדר ילדים עמוד - - -

אלימלך שפירא: שתי "בומבות".

אברהם זילברשלג: "שתי בומבות" כפי שהוא מכנה אותם.

אברהם זילברשלג: עמוד של מתח גבוה עם שנאי גדול, שאני לא יודע איך השם המקצועי שלו, שיושב שמה ואנחנו יודעים בבירור שיש שמה גם אליבא דחברת חשמל, מדובר בחשיפה לא נורמלית, לא הגיונית, מסוכנת, למרות שאמרו פה דברים, כן?

אברהם זילברשלג: אני יודע שהדו"חות הרשמיים מדברים על 1,000 מיליגאוס, אבל זה אנחנו מדברים לחשיפה רגעית.

אברהם זילברשלג: אבל פה אנחנו מדברים בחשיפה מתמשכת של 12 מיליגאוס בחדר ילדים.

אברהם זילברשלג: אנחנו יודעים שיש מקומות אחרים שכבר תבעו ותובעים, או שרוצים לתבוע, או שהגישו תביעות.

אברהם זילברשלג: אנחנו לא בקטע הזה כרגע.

אברהם זילברשלג: אנחנו מדברים בשם אזרח קטן שכל הניסיונות שלו לפנות אל חברת חשמל נתקלים בקיר אטום.

אברהם זילברשלג: הוא מזעיק לעזרתו את העירייה והעירייה נותנת לחברת חשמל עוד פעם ועוד פעם: קחו חדר פה, קחו חדר פה, תעשו, תשנו.

אברהם זילברשלג: העירייה מוכנה מצידה לעשות את מה שצריך.

אברהם זילברשלג: חברת חשמל לוקחת את הדובדבן שהעירייה נותנת, לוקחת את שני מתקני התט"זים האלה, את השטח לתט"זים האלה.

אברהם זילברשלג: אני לא יודע בדיוק מה היא עשתה שם.

אברהם זילברשלג: בפועל, ברחוב במשך 5 שנים, אם אני לא טועה, או יותר מכך, האזרח פונה שוב, ושוב ושוב, והדברים שלו נופלים כל אוזניים ערלות.

אברהם זילברשלג: אז יכול להיות שמדעית, כפי שאמרו פה קודם, נתווכח אם זה כן נכון או לא נכון.

אברהם זילברשלג: יש זכות בסיסית לאזרח לחיות בשקט.

אברהם זילברשלג: הוא משלם על הזכות הזאת לחברת חשמל כי הוא צרכן שלה והוא לא בא לבקש שאנחנו נוריד את השלטר ולא יהיה חשמל.

אברהם זילברשלג: כולנו צרכני חשמל.

אברהם זילברשלג: אבל חברת חשמל, כפי שהיא יודעת לעשות את זה, והיא עושה את זה מצויין, יודעת להכניס את הדברים האלה באדמה, וכמו שבזק הכניסו כבר, כבלים הכניסו כבר והחברות האחרות שמשתמשות הכניסו ברחוב הזה.

אברהם זילברשלג: אני לא יודע למה, אגב, זה נושא אחר לגמרי לדון בו בועדות אחרות: למה לא משלבים ידיים וכשפותחים את הכביש פעם אחת עושים את הכל בבת אחת, וכל אחד למחרת, כשמישהו אחד מסיים לסגור, אז השני בא ופותח.

אברהם זילברשלג: זה לא הנושא כאן כרגע.

אברהם זילברשלג: הנושא כאן הוא אחד: אנחנו מתחננים.

אברהם זילברשלג: יש פה אנשים שלא ישנים.

אברהם זילברשלג: יש להם זכות אלמנטארית לישון.

אברהם זילברשלג: יש להם זכות לחיות.

אברהם זילברשלג: האנשים האלה לא ישנים בלילה ולכן מפה, מהחדר הזה אנחנו מתחננים, מבקשים ודורשים.

אברהם זילברשלג: הדבר הזה, אני לא בא לבקש לכל המדינה לפתור.

אברהם זילברשלג: הנקודה הזאת שנסחבת כבר כל כך הרבה שנים, שחברת חשמל קיבלה את התמורה לזה באמצעות העירייה על ידי חדר התט"זים, זה חייב להיפתר כאן ועכשיו מיידית, תכניסו את זה פנימה.

דוד אזולאי: נציג עיריית בני ברק.

מוטי ויסלובסקי: אין לי הרבה מה להוסיף.

מוטי ויסלובסקי: אני מוטי ויסלובסקי, מנהל המחלקה לאיכות הסביבה.

מוטי ויסלובסקי: מחלקה שקמה בשנה האחרונה בעיריית בני ברק, תוך התנתקות מהיחידה ברמת גן.

מוטי ויסלובסקי: אין לי הרבה מה לחדש, להוסיף על הדברים של עו"ד זילברשלג.

מוטי ויסלובסקי: העירייה נתנה לחברת חשמל את ההיתרים.

מוטי ויסלובסקי: עיריית בני ברק היא לא זו שמזיזה עמודי חשמל, ולא זו שמחליטה אם להזיז עמודי חשמל, או איך להזיז ומה להזיז.

מוטי ויסלובסקי: עיריית בני ברק, גם מצורף פה בניירות, וראיתי שיש את הניירות פה כולם.

מוטי ויסלובסקי: הניירות שיש את ההיתר עבודה, היתר חפירה, כל מה שצריך לעשות כדי להעביר את העמודי חשמל.

מוטי ויסלובסקי: עוד לפני 2007 כבר נתנו להם את ההיתר לתט"זים ברחובות המקבילים, על מנת שיוכלו לשנות את הדברים האלה.

מוטי ויסלובסקי: למה זה לא בוצע?

מוטי ויסלובסקי: זה שיקולים של חברת חשמל.

מוטי ויסלובסקי: לא באחריות שלי.

דוד אזולאי: אתם כעירייה פניתם לחברת חשמל?

מוטי ויסלובסקי: פנו לחברת חשמל.

דוד אזולאי: לברר מדוע זה לא מבוצע?

מוטי ויסלובסקי: היה תכתובות על זה בשנת 2008, לקראת סוף 2008.

אלימלך שפירא: היו גם דיונים.

אלימלך שפירא: אני השתתפתי.

אלימלך שפירא: היו דיונים בעירייה שזימנו את אנשי חברת חשמל.

מוטי ויסלובסקי: רוב הדיונים שהיו בנושא הזה היו לפני שאני נכנסתי לתפקיד, אז אני לא יודע.

מוטי ויסלובסקי: כל הנושא נובע לי מהזימון לועדה פה, ואז מתוך המידע שליקטתי זה מה שאני יודע להגיד.

דוד אזולאי: קודם כל אני שמח שהועדה מקיימת דיון.

דוד אזולאי: לפחות לומדים נושאים.

מוטי ויסלובסקי: לא, יש לנו נושאים מספיק גדולים.

אורי מקלב: אני שמח שעיריית בני ברק הקימה מחלקה של איכות הסביבה.

אורי מקלב: זה השמחה הגדולה שלי, ושהעמידה בראשה בחור מוכשר.

אורי מקלב: זה גם חשוב.

אורי מקלב: במאמר מוסגר למר ויסלובסקי, שכדאי באמת לעשות איזה מיפוי של בני ברק בנושאים האלה.

אורי מקלב: על איזה סדר גודל מדובר?

אורי מקלב: בני ברק יש לה חלקים שהתפתחו מאד, אדוני היושב ראש, עברו משכונות של אוכלוסייה מעטה, מבניה לא רוויה לבניה רוויה.

אורי מקלב: מאוכלוסייה - - -

אברהם זילברשלג: בנקודה הזאת בדיוק, בעבר העמודים, ככה לפי איך שאני התרשמתי, השתדלו לעשות אותם גבוהים, הם היו מעל הבתים.

אברהם זילברשלג: זאת אומרת, שיהיה מרחק מסוים מהעמוד.

אברהם זילברשלג: הקווי מתח גבוה היו מעל הבתים במרחק סביר.

אברהם זילברשלג: מה שקרה, הגביהו את הבתים ואז הבתים יושבים בתוך הכבל.

אברהם זילברשלג: זה מה שקרה.

דוד אזולאי: מה לעשות?

דוד אזולאי: זה מציאות חיים.

דוד אזולאי: אין מה לעשות נגד זה.

אורי מקלב: שאלה מקצועית: חברת חשמל טוענת שהדו"ח של חברת גל סייף, הם לא מקבלים את המסקנה שהקרינה היא גבוהה?

אורי מקלב: או שלא מקבלים את המסקנה שקרינה כזאת מזיקה?

דוד אזולאי: בוא נשמע, מי זה נציג המשרד להגנת הסביבה?

אלברטו ברונשטיין: אלברטו ברנשטיין מהמשרד להגנת הסביבה.

דוד אזולאי: בבקשה אדוני.

אלברטו ברונשטיין: דווקא אני שמח שהוא לא כתב מסקנות בדו"חות שלו.

אלברטו ברונשטיין: כל אחד מבין בעניין הזה במדינת ישראל.

אלברטו ברונשטיין: אני נותן את ההיתר רק למדוד.

אלברטו ברונשטיין: גם את זה, לא עושים את זה כמו שצריך לפעמים.

אלברטו ברונשטיין: גם עם זה אני מתמודד נכון להיום.

אלברטו ברונשטיין: עכשיו, לגבי העניין הזה, העניין הזה מוכר לנו כבר, אני יודע?

אלברטו ברונשטיין: משהו כמו 3, 4 שנים, אם אני לא טועה.

אלברטו ברונשטיין: אז לאחרונה, אחרי הפניות של מר שפירא, אנחנו עשינו מדידות שמה.

אלברטו ברונשטיין: מצאנו גם כן בשעות מסוימות, עוד לפני השיפור,

אלברטו ברונשטיין: לפני השיפור שחברת החשמל עשתה במקום, תוצאות די גבוהות, בוא נגיד, די גבוהות.

אלברטו ברונשטיין: אחרי השיפור של חברת חשמל - - -

דוד אזולאי: מה זה "די גבוהות"?

קריאה: 11.1

דוד אזולאי: רבותיי, אני שואל כשאדוני אומר:

דוד אזולאי: די גבוהות, למה מכוון?

אלברטו ברונשטיין: די גבוהות זה יותר ממיליגאוסים בודדים, הייתי אומר.

דוד אזולאי: זה אומר שיש בזה סיכון?

אלברטו ברונשטיין: מצאנו אחד 2 נקודות, 3 נקודות עם שדה מגנטי די גבוה.

אלברטו ברונשטיין: אבל אני חייב לומר שזה היה לפני השיפור של חברת החשמל, בגלל שאנחנו ביקשנו מחברת החשמל לנסות לעשות משהו.

אלברטו ברונשטיין: אז עשו איזה שהוא הרחקת המוליכים לכיוון הכביש יותר, אז קיבלנו תוצאות, בוא נגיד ככה, בסביבות המיליגאוסים הבודדים.

דוד אזולאי: יש בזה סיכון?

אלברטו ברונשטיין: אני רוצה למנוע לומר, הסיכון קיים, בגלל שהחשיפה לשדות מגנטיים מסוג זה בתדר הרשת, כפי שאתם יודעים, זה בדרגת סיכון 3 על פי WHO אז אני לא רוצה לומר לך יש סיכון או אין סיכון.

אלברטו ברונשטיין: אני רוצה למנוע את המצב הזה.

אלברטו ברונשטיין: אבל מה שאני אוכל לומר זה שאם זה ניתן לעשות משהו - - -

דוד אזולאי: אתה אומר:

דוד אזולאי: אם לא היה סיכון בוודאי שהיית אומר את זה.

אלברטו ברונשטיין: אתה רוצה לסובב אותי קצת.

דוד אזולאי: לא, חס וחלילה, אני רק שואל.

דוד אזולאי: אני בטוח שאילו היתה עמדה כזאת, היית בא ואומר אותה בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים והיית אומר: רבותיי, אין פה שום סיכון.

דוד אזולאי: עצם העובדה שאתה לא אומר, זה אומר שיש בעיה.

דוד אזולאי: בסדר.

שלומית אבינח: הוא אמר שיש סיכון.

דוד אזולאי: בסדר.

דוד אזולאי: או.קיי.

איגור סטפנסקי: לא, לא, הפרשנות שלך, סליחה, אני ממשרד האנרגיה, הפרשנות שלך לא כל כך - - -

דוד אזולאי: אז בוא תקן אותי.

דוד אזולאי: אדרבא, אני אשמח מאד.

איגור סטפנסקי: אחריו אני יכול להגיד כמה מילים.

איגור סטפנסקי: אבל מה שאני מבקש, תפרש בבקשה מה זאת אומרת את הקבוצה 3 לפי WHO "שיכול להיות", נכון?

איגור סטפנסקי: תפרש בבקשה לחברי מה זה?

אלברטו ברונשטיין: זה קבוצה של חומרים, או של סיטואציות שגורמות לסרטן אפשרי.

איגור סטפנסקי: 241 חומרים שבתוכם גם קפה, גם חמוצים וגם פליטות גז, זה הכל בתוכם.

אלימלך שפירא: סליחה, אני רק רוצה להגיד מילה אחת: מה שהוא אומר שהיה תיקון, היה תיקון ב – 2007 או 2008.

אלימלך שפירא: אבל יש דו"ח מהמשרד לאיכות הסביבה מסוף 2010, מלפני כשנה וחצי, שחתום על זה בחור בשם יעקב ברדה, מרכז בכיר לבטיחות קרינה.

אלימלך שפירא: הוא פה?

קריאה: כן.

אלימלך שפירא: יש פה את הדו"ח שלו שמדבר בעד עצמו אחרי השיפור.

אלימלך שפירא: השיפור שלך היה לפני כמה שנים, ויש פה 11 ו – 13 ו – 8.5.

אלימלך שפירא: לא 2, 3.

אלימלך שפירא: הנה, מחזיק את הדו"ח של ברדה.

דוד אזולאי: מר שפירא, בוא תרשה לי.

אלברטו ברונשטיין: תסלח לי, אבל מה שאתה מדבר זה מכוון רק לחדר אחד איפה שאני רואה בעיה באמת.

אלימלך שפירא: מה זה משנה?

אלימלך שפירא: יש שמה אנשים.

דוד אזולאי: סליחה, לא, אני מבקש, לא לנהל ויכוח.

אלברטו ברונשטיין: איפה שזה 11, החדר של הבת, כן, אני מצדיק את זה.

אלימלך שפירא: אתה מצדיק את זה?

אלברטו ברונשטיין: של הבת – כן.

אלימלך שפירא: ויש חדר של הבן – 8.5.

אלברטו ברונשטיין: כן.

אלברטו ברונשטיין: זה מיליגאוס, זה כמו שאני אמרתי, בסביבות מיליגאוסים בודדים.

דוד אזולאי: אני לא אכנס כרגע לפרטים האלה מפני שזאת עובדה שיש בעיה.

אלברטו ברונשטיין: פעם נוספת שאנחנו פנינו לחברת החשמל לתכנן ולבצע, זאת אומרת, לנקוט בצעדים להפחתת הקרינה, כמובן שהם לא היחידים בעניין הזה.

אלברטו ברונשטיין: גם צריכים לקבל את השיתוף פעולה של העירייה בעניין הזה.

אלברטו ברונשטיין: זה לא עניין - - -

אברהם זילברשלג: מה העירייה צריכה לעשות?

דוד אזולאי: כשאתה אומר: העירייה, למה אתה מתכוון?

דוד אזולאי: מה העירייה צריכה לעשות?

אלברטו ברונשטיין: לפתוח הזמנה בחברת חשמל כדי להעתיק את הרשת מהמקום הזה.

דוד אזולאי: או.

דוד אזולאי: קיי.

דוד אזולאי: הלאה.

מירב יוסף: מי שנתן את ההיתר.

אלברטו ברונשטיין: או.

אלברטו ברונשטיין: קיי?

אלברטו ברונשטיין: בגלל שבסופו של דבר, מי שנתן אישור על הקמת עמודים במקומות ההם זאת העירייה.

אברהם זילברשלג: העירייה מקבלת כסף על חשמל?

אלברטו ברונשטיין: תסלחו לי, לא העירייה, הועדה לתכנון ובניה המקומית.

מירב יוסף: העירייה צריכה לקחת אחריות על זה שהיא נתנה היתר.

אברהם זילברשלג: ולשלם על זה?

מירב יוסף: בוודאי.

מירב יוסף: בוודאי.

מירב יוסף: מי ישלם על זה?

אברהם זילברשלג: מי שמקבל את הכסף על החשמל.

אלברטו ברונשטיין: הייתי שמח שיגיעו לאיזה שהיא מסקנה משותפת ולשיתוף פעולה על מנת להעתיק את - - -

אברהם זילברשלג: בן אדם שהולך להקים ...

אברהם זילברשלג: או זה הוא משלם על הקרקע.

מירב יוסף: הוא משלם על עמודים ואם צריך להזיז, הוא משלם על עבודה - - -

דוד אזולאי: רבותיי, סליחה.

דוד אזולאי: אני מבקש רק איזה הבהרה קטנה: מי שמבקש היתר בניה והוא מקבל אותו, הוא גם משלם אגרה.

דוד אזולאי: בסדר?

דוד אזולאי: אז גם אתה כאזרח כשתבנה, אתה נדרש לשלם היתרים.

דוד אזולאי: אנחנו כולנו מכירים את זה.

דוד אזולאי: כלומר, חברת חשמל ביקשה להעמיד שמה עמודים, היא לא יכולה להעמיד את העמודים והיה לנו ויכוח סוער בועדת הפנים כשהחליטו להעמיד אנטנות במרפסות הבתים, שזה רשות פרטית, ושמה היה מדובר שהם יכולים לעשות את זה בלי היתר.

דוד אזולאי: באמת תקופה מסוימת הניחו אנטנות במרפסות.

דוד אזולאי: לשמחתי הרבה הדבר הזה הופסק.

דוד אזולאי: אז אני אומר, אחרי שנדע, כאשר יש היתר, נדע שיש מי שמשלם ויש מי שמקבל.

דוד אזולאי: בסדר?

דוד אזולאי: זה תצא מתוך נקודת הנחה שזה המצב הקיים.

דוד אזולאי: זאת עובדה.

דוד אזולאי: כן אדוני.

אלברטו ברונשטיין: אני רוצה עוד להזכיר כי המרחקים הקיימים, נכון להיום, בין כל מתקן, הייתי לוקח רשת מתח גבוה עלית, שנאי, או רשת מתח נמוך עלית, המרחקים הבטיחותיים הם מובטחים על פי היתרי סוג שחברת החשמל קיבלה מהמשרד להגנת הסביבה.

אלברטו ברונשטיין: מהצד השני נמצאת העירייה.

אלברטו ברונשטיין: מה היא עושה?

אלברטו ברונשטיין: בגלל זה אני אומר שהשיתוף פעולה בין העירייה לבין חברת חשמל זה משהו מאד משמעותי בעניין.

דוד אזולאי: תראה, אני חושב שהעירייה פה, אי אפשר להגיד שלא עשתה כלום.

דוד אזולאי: עצם העובדה שהעירייה יזמה, נתנה אזור - - -

אלברטו ברונשטיין: ...

אלברטו ברונשטיין: לנצל את ה – 2 מיליון דולר באיזה שלב להעתיק את העמודים מהמקום הזה, בוודאי שאני הייתי שמח.

אלברטו ברונשטיין: כי בסופו של דבר אני משיג לא רק את המטרה שלו, אלא גם אני משיג את המטרה שלי.

דוד אזולאי: ברור.

שלומית אבינח: יעקב, אתה רוצה להוסיף?

יעקב ברדה: בנושא העירייה הייתי רוצה להגיב.

דוד אזולאי: אפשר, כי אני רוצה לאפשר, אני אאפשר לכולם לדבר.

דוד אזולאי: רק רצית להתייחס אולי, אתה הגשת את הדו"ח, אני מבין.

יעקב ברדה: אני הגשתי את הדו"ח על מדידה שעשיתי כשהגעתי.

יעקב ברדה: הדו"ח משקף את מה שנמדד במקום.

דוד אזולאי: אחרי התיקון.

יעקב ברדה: כן.

דוד אזולאי: אחרי הפעולה של חברת חשמל.

יעקב ברדה: כן.

עינב חשאי: ברגע נקודתי אחד.

יעקב ברדה: אנחנו תמיד, המדידות שלנו - - -

דוד אזולאי: עם כל הכבוד, אני מבין את השאלה שלך, אבל בוא, אתה לא יכול להגיד: רק רגע, בשעה הזאת לא נכנסים לחדר הזה.

דוד אזולאי: אנחנו, ברוך השם, חיים בבית, אנחנו יודעים, מכירים את המצב.

דוד אזולאי: זה בלתי אפשרי.

דוד אזולאי: יש בעיה.

דוד אזולאי: בחדר הזה יש בעיה.

אלימלך שפירא: לתיקון: הם היו פעמיים, כפי שאני זוכר.

דוד אזולאי: כן אדוני.

עינב חשאי: אני הייתי אצלך פעם אחת, זה מה שאני זוכר.

עינב חשאי: אולי מישהו נוסף.

עינב חשאי: אני הייתי אצלך פעם אחת.

עינב חשאי: זה משקף את השדה המגנטי שהיה ברגע שהייתי בדירה, כשזה מושפע כמובן מהזרמים שזרמו באותו רגע.

עינב חשאי: אין לי משהו לייחס אותו מה היה במהלך שנה.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: כן אדוני, ביקשת רשות דיבור.

איגור סטפנסקי: כן.

איגור סטפנסקי: משרד האנרגיה.

איגור סטפנסקי: אנחנו, המקרה זה לא מקרה חדש ולא מקרה יחיד בכל הארץ.

איגור סטפנסקי: אם אדון זילברשלג אומר שאתם באתם לפתור את הבעיה הנקודתית, זה לא בדיוק, זה לא נקודתית.

איגור סטפנסקי: זה בכל הארץ אנחנו רואים אותם מקרים.

איגור סטפנסקי: המקרה מאד ברור.

איגור סטפנסקי: ועדת התכנון ובניה נתנה את האישור לבנות, אני מקווה מאד, דרך אגב, שהיתר בניה יש לכם, נכון?

אלימלך שפירא: כשאתה אומר: היתר, על מה אתה מתכוון?

אלימלך שפירא: על הבית או על עמודים?

איגור סטפנסקי: טופס 4.

דוד אזולאי: על הבית זה לא בעיה שלו.

דוד אזולאי: זה בעיה שלך.

דוד אזולאי: אבל - - -

איגור סטפנסקי: אני מתכוון על עמודים.

איגור סטפנסקי: אני חושב שכן, יש את ההיתר טופס 4.

איגור סטפנסקי: זאת אומרת, ועדת התכנון ובניה נתנה אישור לבנות ליד רשת החשמל, להתקרב לרשת החשמל הקיימת.

איגור סטפנסקי: אי אפשר להתעלם מזה שכן, הרשת קיימת.

איגור סטפנסקי: אי אפשר להחליף את כל הרשתות.

איגור סטפנסקי: ועדת תכנון ובניה של עיריית בני ברק נתנה את האישור לבנות ולהתקרב לרשת הקיימת.

איגור סטפנסקי: יש לזה גם מחיר.

איגור סטפנסקי: יש לזה מחיר.

איגור סטפנסקי: אז כנראה ועדת התכנון ובניה צריכה לקבל את ההחלטה ולהכניס את הקצת כסף, או לא יותר כסף ולפתוח הזמנה בחברת החשמל לשם הטמנת קו מתח גבוה.

איגור סטפנסקי: כולם מבינים, כולם ילדים גדולים וכולם מבינים שלהטמין את הקו מתח גבוה זה לא עמוד אחד.

איגור סטפנסקי: סליחה, זה לא עמוד אחד, זה כל הרשת.

איגור סטפנסקי: ומי ישלם?

איגור סטפנסקי: כלל הציבור?

איגור סטפנסקי: למה דווקא במקרה הזה?

איגור סטפנסקי: ולמה לא ברמת גן?

איגור סטפנסקי: או במקום אחר?

איגור סטפנסקי: אני הייתי בשטח לא פעם אחת וראיתי הרבה מקרים בדיוק, אז למה פה?

איגור סטפנסקי: מה זאת אומרת?

איגור סטפנסקי: מה אני רציתי להגיד?

איגור סטפנסקי: כל גוף כשהוא מקבל את ההחלטה הוא צריך לדעת שאחרי החלטה יש תג מחיר.

איגור סטפנסקי: כמו שאומרים פה: הכל מתחיל ונגמר בכסף.

איגור סטפנסקי: זה מובן שבכסף.

איגור סטפנסקי: אמצעים טכניים יש.

איגור סטפנסקי: עלות – עלות סבירה, זה מה שצריך להיות העלות הסבירה.

איגור סטפנסקי: ולהחליף את כל הקו מתח גבוה להטמין, זה כסף.

איגור סטפנסקי: אני לא חושב שכלל הציבור צריך לשלם.

איגור סטפנסקי: חוץ מזה, אתה אמרת נכון, ש – 1,000 מיליגאוס לפי WHO זהה להשפעה שדות רגעי, נכון?

איגור סטפנסקי: אז בדיוק אומר לך הבודק שבדק את השדות המגנטיים, הוא אמר שברגע הזה כשאני בדקתי היה 11.

איגור סטפנסקי: לא, סליחה, אני לא מנסה, תאמין לי, אני לא מנסה, תשמע, אני לא מנסה להגיד, אולי שם כל הזמן יש 11, אבל זה לא הוכח.

אלימלך שפירא: הוא אומר שיש שמה גם יותר.

איגור סטפנסקי: סליחה, זה לא הוכח.

איגור סטפנסקי: יש לנו כמה דו"חות.

איגור סטפנסקי: יש דו"ח של חברת החשמל שלא מתקרב ל – 11.

איגור סטפנסקי: יש דו"ח של חברה לפני השינויים, זה כבר ישן.

איגור סטפנסקי: יש דו"ח של הגנת הסביבה שאומר: ברגע הזה זה היה ככה וככה.

איגור סטפנסקי: אולי זה רגעים?

איגור סטפנסקי: מי יודע?

איגור סטפנסקי: אני לא יודע.

איגור סטפנסקי: אתה יודע?

איגור סטפנסקי: אני לא.

אלימלך שפירא: אבל אי אפשר להצמיד שמה מוניטור שימדוד את זה כל הזמן.

איגור סטפנסקי: א' – כן אפשר, יש את האפשרות לשים נקודת ניטור.

איגור סטפנסקי: זה כן אפשר לעשות.

איגור סטפנסקי: אבל בכל זאת - - -

דוד אזולאי: מי יציב את נקודת הניטור?

איגור סטפנסקי: יש עכשיו יחידה בבני ברק, הם גם יכולים לעשות את זה.

איגור סטפנסקי: צריך להיות אמצעים.

איגור סטפנסקי: אם יש יחידה צריך להיות אמצעים ומשאבים לבדוק.

איגור סטפנסקי: אמור להיות.

איגור סטפנסקי: נכון?

איגור סטפנסקי: טוב, זה שוב עיריית בני ברק.

איגור סטפנסקי: שוב אני חוזר ואומר: אנחנו כמשרד האנרגיה אנחנו בעד.

איגור סטפנסקי: אנחנו גם פועלים ומתחברים לעיקרון סגירות מנעד, שאומרת שבכל האמצעים הסבירים טכניים, בעלות סבירה, צריך להפחית, ולא חשוב, זה 5, 6, 11 או 18.

איגור סטפנסקי: צריך לעשות את זה, זה מקובל.

איגור סטפנסקי: מקובל לכולם, דרך אגב, גם למשרד, גם לרשות, גם לחברת החשמל וגם להגנת הסביבה וגם למשרד הבריאות.

איגור סטפנסקי: חבל, אני לא רואה את הנציגים פה.

איגור סטפנסקי: אני לא יודע, הזמנתם?

איגור סטפנסקי: לא.

איגור סטפנסקי: אני לא יודע, לדעתי רק יכול להגיד: זה יש סכנה לבריאות או לא.

דוד אזולאי: אנחנו יכולים לפנות למשרד הבריאות.

שלומית אבינח: יש כל מיני ממצאים.

אברהם זילברשלג: כל אחד אומר משהו אחר.

אלברטו ברונשטיין: לא, אבל העמדה שלהם די ברורה, נכון להיום.

אלברטו ברונשטיין: הם ממליצים על 4 מיליגאוס ביום העמוס ביותר, כממוצע שנתי.

איגור סטפנסקי: כממוצע שנתי.

איגור סטפנסקי: או.

איגור סטפנסקי: קיי.

איגור סטפנסקי: אז שוב,

אלברטו ברונשטיין: יש מצב שמהדו"חות אפשר להגיע, אחרי נרמול התוצאות, אפשר להגיע לזה אולי, לפי הרגשה שלי.

איגור סטפנסקי: בסופו של דבר, לסיום אני רוצה להגיד ככה:

איגור סטפנסקי: בוודאי שעיריית בני ברק צריכה להיות בקשר עם חברת החשמל ואם באמת עיריית בני ברק רוצה לעשות טובה לציבור שלהם, לתושבים של בני ברק, לפתוח הזמנה בחברת החשמל.

איגור סטפנסקי: חברת החשמל תעשה את התכנון כמו שצריך, ולעשות.

איגור סטפנסקי: בוודאי שאז אפשר לממש את ההצעות של עיריית בני ברק לגבי מיקום תט"זים.

איגור סטפנסקי: פה תט"ז, עוד תט"ז.

איגור סטפנסקי: זה אפשר.

איגור סטפנסקי: אבל שוב, לפתוח הזמנה ולעשות את העבודה.

דוד אזולאי: תודה רבה אדוני, אני מודה לך.

דוד אזולאי: ביקשת להעיר משהו?

צבי שגב: כן.

צבי שגב: עיריית בני ברק עצמה, צפיפות האוכלוסייה וצפיפות העומס הולכת וגדלה משנה לשנה.

צבי שגב: כתוצאה מזה, היות וזה שטח בנוי ואין שם מקום להכניס ביתנים לתחנות טרנספורמציה פנימיות נוספות, אכן בעירייה הזאת ...

צבי שגב: שמוצאים ככל שזה ניתן על ידי תט"זים, שזה תחנות טרנספורמציה זעירות, מה שנקרא בסלנג "קיוסקים".

צבי שגב: אכן, חברת חשמל הציבה מספר לא מבוטל של "קיוסקים" מהסוג הזה בבני ברק, ביניהם אותו "קיוסק" שבשדרות תורה ועבודה שהיום זה נקרא:

צבי שגב: שד' זבולון המר.

צבי שגב: זה נועד לענות על גידול העומס באותו מקום.

צבי שגב: אין לו שום השלכה על מקום נשוא התלונה, ולא היתה שום הבטחה שכשמציבים את אותו תט"ז תוטמן הרשת ברחוב ריינס.

צבי שגב: עכשיו, לגבי רחוב ריינס – המתלונן עצמו פתח בזמנו תיק של הזמנה של עע"א – עבודה על חשבון אחרים, הוא הזמין רק את התכנון.

צבי שגב: בוצע תכנון ובוצע אומדן.

צבי שגב: ברגע שהוא ידע מה אומדן עלות של העבודה אז הוא הפסיק את ההליך הזה ולא המשיך.

דוד אזולאי: הוא חשב שמדובר על 5,000 שקל, 10,000 שקל.

דוד אזולאי: הוא אמר: אני אתחלק עם השכנים, אני לא צריך אף אחד.

דוד אזולאי: אבל בסדר גודל כזה הוא לא יכול לעמוד.

צבי שגב: אנחנו צריכים לעבוד לפי קריטריון שוויוני ויש אלפי קילומטרים של רשתות עליות בכל השכונות הותיקות ודין כולם הוא זהה.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: בבקשה אדוני.

בן ציון כהן: אני רוצה להתייחס לדברים של עו"ד זילברשלג שכאילו שם דברים בפי שלכאורה אמרתי שהרמות כאן גבוהות.

בן ציון כהן: הדו"ח האחרון שנעשה בדירת משפחת שפירא, הוא דו"ח של המעבדה שלנו, שהיא מוכרת כל ידי המשרד להגנת הסביבה.

בן ציון כהן: הוא נעשה לפי פרוטוקול שפורסם על ידי המשרד להגנת הסביבה שהוא אומר: 4 פינות, מרכז כל חדר, ריהוט, הכל.

בן ציון כהן: המדידות נעשו ביולי שנה שעברה, באמצע יולי שנה שעברה ובשעות החום, בשעה 3 אחרי הצהרים.

בן ציון כהן: זאת אומרת, העומס על הקווים הוא היה בין הכי גבוהים, קרוב לשיא.

בן ציון כהן: אנחנו מדדנו שמה, והרמות היו: פרטי ריהוט, שולחנות, כיסאות, מיטות היו בין 1 ל – 4 מיליגאוס.

בן ציון כהן: את החומר הזה שלחנו למשרד ולמר שפירא גם.

בן ציון כהן: על פי המסמכים של ארגון הבריאות ברמות האלה אין לייחס, זה לא בתחום שאולי, אולי, אולי יש השפעות.

בן ציון כהן: זה מתחת לתחום ההשפעות.

בן ציון כהן: זה מתחת לתחום.

בן ציון כהן: עכשיו, מה הנורמה בארץ?

בן ציון כהן: הנורמה, הוזכר כאן דו"ח ועדת המומחים.

בן ציון כהן: מר סטפנסקי היה בועדת המומחים, ד"ר גלברג היה בועדת המומחים, עבדכם הנאמן היה גם כן.

בן ציון כהן: הנושא הזה נחקר, השפעות הבריאותיות שדות מגנטים נחקר במשך 30 שנה, מעל 30 שנה.

בן ציון כהן: עד עכשיו, קרוב ל – 30 שנה, למרות מחקר נמרץ בכל העולם, אין ראיות ממשיות לקיום השפעות בריאותיות.

בן ציון כהן: אין ראיות.

קריאה: בסדר גודל הזה.

בן ציון כהן: אפילו מעל.

בן ציון כהן: לכן יש את התקן, אפילו מתחת ל – 1,000 אין.

בן ציון כהן: אין ראיות.

בן ציון כהן: עכשיו, מה עושים במקרה כזה שאתה אומר: אולי כן, אולי לא?

בן ציון כהן: מה שהוחלט, מה שועדת המומחים מציעה, ויש חוברת שאפשר להוריד אותה מהאינטרנט, היא באתר של המשרד, וזה דו"ח שאחר כך עוגן בחוק הקרינה הבלתי מייננת, צריך לנקוט בהתאם לעקרון הזהירות.

בן ציון כהן: הועדה הזאת הלכה צעד אחד קדימה בהשוואה למדינות אחרות ופירטה את עקרון הזהירות לפרוטות כיצד ממש עושים את זה.

בן ציון כהן: לגבי מתקנים חדשים קבענו שיטות תכנון שבעיקר קובעות מרחקי מינימום שצריך לשמור בין קווים ובין מבנים.

בן ציון כהן: לגבי מתקנים קיימים – כיוון שאתה כבר לא יכול לשנות, המתקן כבר קיים.

בן ציון כהן: מה שהוחלט לאתר את אותם מקומות שיש שמה רמות שדות גבוהים יחסית, ולהשקיע מידי שנה סכום של עד 2 מיליון דולר בטיפול.

בן ציון כהן: זה על בסיס קריטריונים.

בן ציון כהן: הקריטריונים שאנחנו, אם היו מציגים לנו קריטריונים היינו הולכים לפי זה, בינתיים מה שאנחנו הצגנו, אבל זה כן הוצג למשרד להגנת הסביבה ולוועדה ציבורית ממלכתית לנושא הזה, שאנחנו נעבוד לפי רמות שדה, לפי אופי האוכלוסייה ומשך זמן השהייה.

בן ציון כהן: אם יש למישהו קריטריונים אחרים, אנחנו נהיה מוכנים לדון.

בן ציון כהן: כרגע אלה הקריטריונים.

בן ציון כהן: אנחנו מטפלים במאות תחנות טרנספורמציה שנמצאות מתחת לדירות, אפילו בלי שהדיירים יודעים מזה.

בן ציון כהן: אפילו בלי שיבקשו מאיתנו.

בן ציון כהן: אם אנחנו יודעים שיש תחנה מתחת לדירה – אנחנו הולכים לטפל.

בן ציון כהן: אנחנו טיפלנו בכל קווי המתח העליון.

בן ציון כהן: אנחנו מטפלים בקווי חלוקה מהסוג הזה איפה שאנחנו יודעים שיש ... שדה.

בן ציון כהן: במקרה הזה לפחות, לפי הממצאים שלנו, שאנחנו הגשנו, שנעשו על ידי ועדה מוסמכת, או מעבדה מוסמכת על ידי המשרד להגנת הסביבה, רמות השדה הם בתחום של מיליגאוסים בודדים.

בן ציון כהן: א' – הם לא עומדים בקריטריונים לטיפול ו – ב' – לפי מה שאני יודע, ואני עוקב אחרי הנושא הזה מעל 20 שנה, אין לייחס להם שום השפעות.

דוד אזולאי: אני רוצה לשאול אותך שאלה: הרי אתם יודעים איפה קיימת קרינה בסדר גודל כזה או אחר.

דוד אזולאי: אתם יודעים.

בן ציון כהן: בחלק מהמקרים, בחלק מהמקרים לא.

דוד אזולאי: השאלה שלי היא כזאת: במקומות שאתם כן יודעים על קרינה גבוהה.

צבי שגב: שדות, אדוני.

צבי שגב: שדות אלקטרומגנטיים.

דוד אזולאי: או.

דוד אזולאי: קיי.

דוד אזולאי: אני אעבור הכשרה אצלכם.

דוד אזולאי: אז השאלה שלי: האם אתם טורחים להביא את זה לידיעת הציבור שנמצא באותה סביבה?

בן ציון כהן: אנחנו משתדלים לא להעיר את הדובים.

בן ציון כהן: אם יש לנו תחנת טרנספורמציה מתחת לדירה ואנחנו יודעים שהיא מתחת לדירה אז יכול להיות שמה עומס גבוה, אנחנו באים ועושים את הטיפול ומדווחים למשרד.

בן ציון כהן: לא צריך לבוא, לדעתנו, אלא אם כן יציעו לנו שכן נודיע.

בן ציון כהן: אני לא יודע.

בן ציון כהן: אבל יש מקומות אחרים שפונים אלינו, אומרים: יש לנו תחנת טרנספורמציה.

בן ציון כהן: מיידית אנחנו שולחים צוות.

בן ציון כהן: אנחנו עושים את המדידות.

שלומית אבינח: האזרח צריך לחפש תחנת - - -

צבי שגב: יש באתר של המשרד להגנת הסביבה יש בדו"חות, בהיתרי סוג שישנם, לכל סוג של רשת יש היתר השדה לפי החישובים, מה השדה המרבי.

דוד אזולאי: אני חושב שהנושא הזה, לדעתי, צריך לקבל איזה שהוא טיפול אצלכם מכיוון שאני בטוח שגם מי שנכנס לאינטרנט, אני כבר לא מדבר על אלה שלא נכנסים לאינטרנט, אבל אלה שנכנסים לאינטרנט הם בוודאי לא יכולים להבין ולדעת על סמך הקריאה באינטרנט שהם נמצאים בקבוצת סיכון, או במקום סיכון.

בן ציון כהן: אנחנו מקבלים מאות קריאות מידי שנה.

בן ציון כהן: אנחנו עונים לכל אחד בכתב.

בן ציון כהן: לכל אחד אנחנו עונים בכתב.

אלימלך שפירא: אתם עונים, אבל עונים: לא.

אלימלך שפירא: שהאזרח ישלם.

בן ציון כהן: כפי שאמרתי, טיפלנו במאות תחנות טרנספורמציה - - -

אלימלך שפירא: זה שיטתית.

אלימלך שפירא: אתם עונים, נכון, בצורה מאד מנומסת, אבל לא.

דוד אזולאי: מר שפירא, אנא בוא, רבותיי, תיראו, אני רוצה לסכם את הדיון.

קריאה: רגע, אני מבקש הערה לפני שכבוד היושב ראש מסכם, אני רוצה להגיד משהו.

דוד אזולאי: אני מיד אאפשר לך.

דוד אזולאי: רבותיי, יש פה בעיה.

דוד אזולאי: בואו לא נטמון את הראש בחול.

דוד אזולאי: יש פה בעיה.

דוד אזולאי: בוא נגיד ששני הגורמים שצריכים לטפל בה, כל אחד מבין שיש בעיה, אבל איך אומרים?

דוד אזולאי: אנחנו מוכנים לתת את כל הפתרונות עד לתשלום.

דוד אזולאי: יאמר לזכותה של עיריית בני ברק לפחות, על פי מה שאני מקבל כאן דיווח, בכל זאת באו, תיקראו לזה: צעד קדימה, חצי צעד קדימה, אבל עשו מעשה.

דוד אזולאי: השאלה שלי כאן: האם חברת חשמל, כחברה שנותנת שירות, מה החלק שלה?

דוד אזולאי: מה התרומה שלה למען אותם אזרחים שיש להם בעיה?

דוד אזולאי: ופה אני סומך על אנשי המקצוע שאומרים כאן.

דוד אזולאי: יכולים להגיד לי שזה גבולי, יכולים להגיד, אבל ישנה בעיה.

דוד אזולאי: אי אפשר להתעלם.

דוד אזולאי: בשעות מסוימות, במקום מסוים, אבל ישנה בעיה.

דוד אזולאי: השאלה כאן, רבותי, אתם כחברת חשמל, תראה, אני מלין גם על הרשות המקומית ואני אגיד לכם גם למה, כי הרשות המקומית היא נתנה את ההיתר בניה לאותו בניין, היא מלכתחילה היתה צריכה לראות את הנולד ולהגיד: רבותיי, כדי ואיך עושים, אנחנו מכירים את זה.

דוד אזולאי: או.קיי.

דוד אזולאי: זה לא נעשה.

דוד אזולאי: אני יכול גם לטעון כלפי התושבים ולהגיד להם: ראית את המפגע הזה, בכל זאת רכשת בית שמה.

דוד אזולאי: בסדר?

דוד אזולאי: הכל אפשר למצוא.

דוד אזולאי: אנחנו כרגע נמצאים במצב עובדתי קיים.

דוד אזולאי: יש בעיה.

דוד אזולאי: האמת שאני מסתכל, עיריית בני ברק תרמה את חלקה.

דוד אזולאי: איפה חברת חשמל?

דוד אזולאי: איפה חלקה של חברת חשמל בסיפור הזה?

דוד אזולאי: זאת השאלה שלי.

דוד אזולאי: בבקשה.

מירב יוסף: רציתי קודם לומר, אבל אני חשבתי שמה שאמרו כאן הספיק, אבל אני רואה בסיכום שלך שאין פה חידוד.

מירב יוסף: תחנות הטרנספורמציה הזעירות שעיריית בני ברק העמידה לרשות, ממש לא, ואני חוששת שזאת הטעיה, ממה לא היה לצורך הטמנת הקווים ברחוב ריינס.

אלימלך שפירא: אבל זה מה שטוענת העירייה.

מירב יוסף: תחנות הטרנספורמציה הזעירות, העירייה יכולה לספר מה שהיא אומרת.

דוד אזולאי: או.

דוד אזולאי: קיי.

מירב יוסף: התחנות האלה הוקמו בגלל ריבוי אוכלוסייה ובגלל שבני ברק היא עיר מאד צפופה, בדיוק כמו בירושלים, אז אין מקום, אין קרקעות בשביל התחנות האלה.

דוד אזולאי: כלומר שהעירייה, במילים פשוטות, לא תרמה.

מירב יוסף: העירייה לא עשתה כלום.

דוד אזולאי: או.

דוד אזולאי: קיי.

דוד אזולאי: בסדר.

מירב יוסף: כבוד היושב ראש, היא לא עשתה כלום.

דוד אזולאי: אני שומע.

אלימלך שפירא: האם חברת חשמל שילמה על התט"זים האלה?

אלימלך שפירא: אפילו לפי דבריך שזה לא קשור.

מירב יוסף: מה זאת אומרת: שילמה?

מירב יוסף: לא הבנתי את השאלה.

אלימלך שפירא: התט"ז נמצא בשדרות תורה ועבודה, האם אתם שילמתם על זה?

אלימלך שפירא: למה לי לא מגיע קרקע בחינם?

אלימלך שפירא: למה לכם מגיע קרקע בחינם?

מירב יוסף: מה זאת אומרת: קרקע בחינם?

אלימלך שפירא: אתם העמדתם "קיוסקים" ברחוב, ברשות הרבים.

דוד אזולאי: הרב שפירא, למה לך? לא, סליחה, לא, לא, רבותיי, אני מבקש.

דוד אזולאי: קודם כל זכותה של העירייה, אם העירייה מחר מחליטה להעניק קרקע, יש לה סדר הקצאת קרקעות והיא יודעת איך לעשות את זה.

דוד אזולאי: זה לא ענייננו שילמה, לא שילמה.

דוד אזולאי: זה לא הבעיה העומדת בפנינו כרגע.

דוד אזולאי: לנו יש בעיה והבעיה היא: איך פותרים את אותה בעיה.

דוד אזולאי: זה הבעיה.

דוד אזולאי: מה אכפת לך קיבלו, לא קיבלו?

דוד אזולאי: יש היתר או אין היתר זה חשוב.

דוד אזולאי: אם יש היתר – אז זה אומר שהעירייה נתנה את ההיתר, והיא נתנה את ההיתר, היא לא נתנה אותו בחינם.

דוד אזולאי: היא קיבלה תמורה בשביל זה.

אברהם זילברשלג: הערה אחת חשוב לסיום.

דוד אזולאי: בבקשה.

אברהם זילברשלג: העירייה תזרוק את זה על חברת חשמל, וחברת חשמל זורקת את זה על העירייה.

דוד אזולאי: נכון.

אברהם זילברשלג: שהעירייה תעשה.

אברהם זילברשלג: אני חושב שגם המחוקק וגם ועדת המומחים לא פנו ולא נתנו תקציב של 2 מיליון דולר לרשויות המקומיות לעשות את זה.

אברהם זילברשלג: במי הם מצאו את הכתובת?

אברהם זילברשלג: בחברת חשמל.

אברהם זילברשלג: המקום הטבעי, הראוי, מי שצריך לשאת בזה זה חברת חשמל.

אברהם זילברשלג: לא הרשות המקומית.

אברהם זילברשלג: זה הדו"ח של ועדת המומחים.

אברהם זילברשלג: הם לוקחים את הכסף.

אברהם זילברשלג: הם עושים את זה.

דוד אזולאי: רבותיי, נער הייתי וגם זקנתי ואני מכיר איך מתנהלות הרשויות האלה, גם ברשויות המקומיות גם חברת חשמל.

דוד אזולאי: האמן לי, מי שמכיר ויודע יש התחשבנויות וזה לא סוד, זה נמצא על השולחן.

דוד אזולאי: לא פעם הרשות המקומית מוותרת לחברת חשמל וחברת חשמל מוותרת לרשות המקומית כי לשניהם יש איזה שהוא אינטרס ציבורי שבסופו של דבר צריכים שניהם להגיע לאותו מקום.

דוד אזולאי: בסדר?

דוד אזולאי: זה החברה נותנת שירות והרשות המקומית נותנת שירות, ולכן תמיד ימצאו את הנוסחה ואת הדרך.

דוד אזולאי: לכן אני לא רוצה להיכנס כרגע לזה.

דוד אזולאי: מה שאני רוצה לבקש ואני פונה כאן לכל הנוגעים בדבר, אני חושב, וזה דברי הסיכום ועל זה כולם יסכימו איתי, יש בעיה.

דוד אזולאי: יש בעיה בקטע הזה.

דוד אזולאי: נכון אדוני אמרת שישנם עוד רבים במדינת ישראל כאלה.

דוד אזולאי: יכול להיות.

דוד אזולאי: מה לעשות?

דוד אזולאי: אני מאמין שאתם מספיק נבונים למצוא את הקדימויות למי לעשות ולמי לא לעשות.

דוד אזולאי: יש כרגע בעיה.

דוד אזולאי: יכול להיות שזה לא עונה על הקריטריונים שלכם, יכול להיות.

דוד אזולאי: אבל אני מניח שאם הרשות המקומית תפנה אליכם, אתם תמצאו את הדרך.

דוד אזולאי: לכן, מה שאני מבקש זה אנחנו נפנה לרשות המקומית ואני פונה לחברת חשמל ואני אבקש ששני הגורמים הללו ייפגשו, כאשר לפני הפגישה אני ממליץ לעשות בדיקה חוזרת שתהיה יותר אקטואלית ולא לחכות לאחרי זה, על מנת שהבדיקה הזאת, כשיושבים מתדיינים, רואים את רמת הסיכון.

דוד אזולאי: שני הצדדים ישבו.

דוד אזולאי: אנחנו נוציא גם מכתב לראש העיר ברוח הדברים ואני מניח שנציגו יושב פה.

שלומית אבינח: גם לחברת חשמל.

דוד אזולאי: ברור.

דוד אזולאי: אנחנו נקיים דיון כאן בעוד חודשיים כאשר הכוונה היא ששני הצדדים ישבו.

אלימלך שפירא: אם אפשר לפני הפגרה.

אלימלך שפירא: לפני שיוצאים לפגרה.

דוד אזולאי: אנחנו לא הולכים לבחירות אז ככה שאין בעיה.

דוד אזולאי: גם נשב אחרי הפגרה.

אלימלך שפירא: ביקשתי רק להוסיף משהו לפני - - -

דוד אזולאי: תן לי רק לסיים את הסיכום שלי.

דוד אזולאי: אני מציע לכם, רבותיי, הנושא שלכם, אני אומר את זה לך כ, אני חושב שהנושא הזה שווה ללכת עליו לבית המשפט.

אברהם זילברשלג: כבר הלכו לבית משפט.

אברהם זילברשלג: יש תביעה ייצוגית, אגב, שנידונה.

אברהם זילברשלג: אני לא יודע איפה היא נעלמה.

דוד אזולאי: אני אומר לך, אם אתה תנסה - - -

אברהם זילברשלג: אני כ יכול לייצג את אלה ששלחו אותי.

דוד אזולאי: מכובדי, אתה כאזרח, אני מודיע לך, לא תגיע לשום הבנה עם חברת חשמל.

דוד אזולאי: חברת חשמל, מה לעשות?

דוד אזולאי: מציאות, בואו נהיה מציאותיים.

דוד אזולאי: חברת חשמל רואה קודם כל את השקל ואחר כך את מה שאתה צריך.

דוד אזולאי: לכן הרשות המקומית אותו דבר.

דוד אזולאי: תראה, אם הרשות המקומית שלך היו לה את האמצעים, זה חלק מהשירות לאזרח, היתה מממנת ועושה את זה.

דוד אזולאי: פה לא מדובר ב – 5,000, 10,000 שקל.

דוד אזולאי: כנראה שמדובר במאות אלפי שקלים כדי לבצע את הפרויקט הזה.

דוד אזולאי: מישהו פה צריך למצוא את הדרך לגשר.

דוד אזולאי: אם לא יהיה גישור, לא יהיה כלום.

דוד אזולאי: לכן הצעתי ששני הצדדים ישבו.

דוד אזולאי: אנחנו גם נבדוק את זה בדרכים שלנו אם באמת יש פה איזה שהוא פתרון, מפני שמדינת ישראל כשהקצתה את הסכום הזה, היא הקצתה אותו לטובת פתרונות, אני מניח שזה לטובת פתרונות כאלה.

דוד אזולאי: אבל כל אחד יש לו את הקריטריונים שלו, הוא לא יכול לעשות מה שהוא רוצה.

דוד אזולאי: לכן, אני מאד מקווה שפגישה של ראש הרשות המקומית, או נציגיו עם נציגי חברת חשמל, להערכתי, יכולים למצוא את הפתרון במסגרת ההתחשבנות הכללית של שני הצדדים.

דוד אזולאי: אנחנו מבחינתנו בעוד חודשיים נקיים דיון ונבקש להתעדכן.

אלימלך שפירא: מעבר לכל מה שנשמע פה א' - גם הבדיקות של חברת חשמל, גם היה נקודתי לחצי שעה מסוימת, גם לא עשו בדיקה שלקחה חודש.

אלימלך שפירא: זאת אומרת, אתם לא עדיפים, בכל מקרה, מבחינת הבדיקה שלכם על הבדיקה של איכות הסביבה.

אלימלך שפירא: זה נקודה אחת.

אלימלך שפירא: נקודה שניה – מעבר לכל הויכוחים, אני ראיתי כבר בהרבה רחובות, כי שאל פה צבי שגב, תראה, יש עמודים ברחובות, למה שאני אעדיף פה את הרחוב הזה על פני רחוב אחר ברמת גן?

אלימלך שפירא: זוהי שאלה נכונה.

אלימלך שפירא: אני כבר ראיתי הרבה הרבה עמודים ברחבי הארץ, קירבה כזו של שני עמודים על בית אחד, עם קרבה כזו אני לא ראיתי.

אלימלך שפירא: אני אומר לכם - - -

דוד אזולאי: אני רוצה לחדש לך, תנוח דעתך, בבית שלי בדיוק אותו דבר.

אלימלך שפירא: לא עם קרבה כזאת.

אלימלך שפירא: תראה את הקרבה.

אלימלך שפירא: אתה יודע, אי אפשר לעבור פה.

דוד אזולאי: ידידי, אני מזמין אותך לבית שלי ולכן אמרתי לך: לך, אני אין לי זמן לטפל בחברת חשמל וברשות המקומית שלי.

דוד אזולאי: לך לבית משפט, אולי גם אני איהנה מזה.

אלימלך שפירא: אני רוצה לחדש פה עוד נקודה אחת שכבוד היושב ראש והועדה הנכבדה הזו תדע: לפי בדיקה שעשיתי העמודים האלה יושבים בכלל על שטח של הקרקע שלי, זאת אומרת, גרעו או הפקיעו מהקרקע שלנו - - -

מירב יוסף: זה הרשות המקומית נתנה להם אישור לעשות את זה.

מירב יוסף: זה שוב בעיית הרשות המקומית.

אלימלך שפירא: נכון.

אלימלך שפירא: בלי שחברת חשמל שילמה על זה שום שקל.

מירב יוסף: עוד הפעם אתה חוזר לנקודה הזאת?

אלימלך שפירא: אני חוזר לזה כי תשמעי, בן אדם שהוא עסק יצרני והוא גובה כסף, הוא גם משלם על מה שהוא צריך.

דוד אזולאי: אתה רוצה שחברת חשמל עכשיו תשלם לך על הקרקע?

אלימלך שפירא: לא, לא, אני רוצה דבר אחד: שתסיר את המפגע.

אלימלך שפירא: אני אומר לך: שני עמודים.

אלימלך שפירא: אצלך, כבוד היושב ראש, יש שני עמודים?

דוד אזולאי: אתה מוזמן.

אלימלך שפירא: שני עמודים?

דוד אזולאי: כן, אתה מוזמן.

אלימלך שפירא: עם שנאי?

דוד אזולאי: עם שנאי.

דוד אזולאי: אחד גם עם שנאי.

דוד אזולאי: תבדקו חברים פה בחברת חשמל, כבר היתה לי התכתבות איתם.

דוד אזולאי: כתבתי, קיבלתי תשובה.

דוד אזולאי: בעוונותיי בגלל העיסוקים שלי לא הספקתי ...

דוד אזולאי: אני אראה לך.

דוד אזולאי: אני שומר את זה.