ועדת המשנה לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 77, 2012-05-15 14:00

אילן גילאון: אנחנו מחדשים את הדיון שיימשך עד 15:30.

אילן גילאון: תקנות השירות בנושאים שונים.

אילן גילאון: מה הנושא הראשון?

אייל לב ארי: אנחנו מתחילים בפרק ו', נגישות חלופית למקום ציבורי ולשירות ציבורי, פרק שטרם נדון.

אייל לב ארי: פרק ו': נגישות חלופית למקום ציבורי ולשירות ציבורי 87.

אייל לב ארי: נגישות חלופית למקום ציבורי ולשירות ציבורי (א) התקיים תנאי מהתנאים האמורים בתקנת משנה (ב), למעט שירות ציבורי שחלות עליו הוראות סימנים ו', ז' ו-י' לפרק ה' לחוק – מדובר בסימנים שקשורים בשירותי בריאות, חינוך ושירותי שעת חירום - יבצע החייב בביצוע התאמות נגישות למקום הציבורי או לשירות הציבורי אותן התאמות נגישות אשר אינן מהוות נטל כבד מדי או שינוי מהותי באופיו של השירות, והמבטיחות מתן השירות לאנשים עם מוגבלות באופן בטוח, נוח, מכובד ועצמאי ככל האפשר.

אייל לב ארי: (ב) חייב במתן נגישות יבצע התאמות נגישות כאמור בתקנת משנה (א) בהתקיים אחת מאלה: ביצוע התאמות הנגישות למקום ציבורי או לשירות ציבורי – (א) מהווה נטל כבד מדי כמשמעותו בתקנות נטל כבד כמשמעותו בסעיף 19יג(א)(2)( לחוק.

אייל לב ארי: (ב) יגרום לשינוי מהותי באופיו של השירות כאמור בסעיף 19יג(א)(4) לחוק או פגיעה מהותית באופיו של מקום ציבורי בשל ערכי ארכיאולוגיה, אדריכלות או טבע כאמור בסעיף 19ט(ב)(1) לחוק.

אייל לב ארי: (2) התאמת נגישות למקום ציבורי אינה ניתנת לביצוע מסיבות הנדסיות, לדעת מורשה לנגישות מבנים, תשתיות וסביבה, כאמור בסעיף 19יג(א)(1) לחוק.

ישראל אבן זהב: יש לי הערות לסעיף זה.

ישראל אבן זהב: יש היום מורשי נגישות שלא באו משטח ההנדסה, אלה שהם בדור המדבר, והשאלה מה עושים אתם.

ישראל אבן זהב: אני לא חושב שאפשר לתת להם להחליט על נושאים הנדסיים.

שמואל חיימוביץ': למה זה שייך לכאן?

ישראל אבן זהב: התאמות נגישות למקום ציבורי אינן ניתנות לביצוע מסיבות הנדסיות לדעת מורשה הנגישות.

שמואל חיימוביץ': אני מציע שיהיה כתוב אישור מורשה נגישות בגיבוי של חוות דעת מהנדס קונסטרוקציה.

אילן גילאון: או הנדסאי או מהנדס.

אילן גילאון: ישראל, אתה מתכוון למהנדס או להנדסאי?

ישראל אבן זהב: יכול להיות מהנדס, אדריכל או הנדסאי בניין.

ישראל אבן זהב: אין לי שום בעיה אתם אבל לא מישהו אחר שאמנם יש לו תעודה של מורשה אבל הוא לא מהשטח.

אילן גילאון: בסדר.

צביה אדמון: זה לא רלוונטי.

צביה אדמון: מה שרלוונטי זאת ההגדרה בחוק של הפטור.

צביה אדמון: הנוסח לקוח מהחוק.

צביה אדמון: לא ניתן מסיבות הנדסיות וגם מורשי הנגישות מביאים תזכיר סביבה.

צביה אדמון: זה לשון החוק ואנחנו לא יכולים להתנות על זה.

שמואל חיימוביץ': אם זו סיבה הנדסית שקשורה לחוזק מבנה, הגורם המוסמך לעניין הזה הוא מהנדס קונסטרוקציה.

שמואל חיימוביץ': השאלה אם צריך להבהיר את זה כאן.

דן אורן: הגורם המוסמך הוא מורשה לנגישות מבנים, תשתיות וסביבה.

דן אורן: מי שיכול להיות מורשה לנגישות מבנים, תשתיות וסביבה, זה לא רק מהנדס אלא גם אדריכל.

דן אורן: בדברים מסוימים יכול להיות גם הנדסאי, אם זה מבנה פשוט.

דן אורן: הדיון הזה התקיים בשלב החקיקה הראשית.

אילן גילאון: איפה זה מופיע?

דן אורן: זה החוק.

דן אורן: החוק נותן פטור במקרים בהם התאמת הנגישות איננה ניתנת לביצוע מסיבה הנדסית.

אילן גילאון: מאיפה אתה מקריא את זה?

אייל לב ארי: 19יג(א)(1).

ישראל אבן זהב: כתוב שאינה ניתנת לביצוע לדעת מורשה הנגישות.

ישראל אבן זהב: אם הוא מהנדס, אין בעיה.

אילן גילאון: הוא אומר לך מהנדס, אדריכל או במקרים מסוימים גם הנדסאי.

ישראל אבן זהב: יש מורשי נגישות שאין להם סמכות.

שמואל חיימוביץ': אז הם לא עובדים נכון.

שמואל חיימוביץ': לא יתכן שמורשה נגישות שאין לו סמכות יעשה את זה.

אילן גילאון: מה הוויכוח שלך אתו?

שמואל חיימוביץ': אין ויכוח.

שמואל חיימוביץ': לדעתי כל הנושא הזה אומר שאם יש מורשה נגישות שאין לו הבנה בחוק, הוא צריך לקבל חוות דעת של גורם מוסמך שייתן גיבוי להחלטה שלו.

שמואל חיימוביץ': אם אין לו את הידע הזה, הוא לא יכול להחליט שהוא פוטר מסיבות הנדסיות של חוזק כשהוא אדריכל למשל.

אילן גילאון: זה גם מה שהוא אומר.

שמואל חיימוביץ': לא, הוא רוצה שיהיה כתוב במפורש כאן ואני לא יודע אם זה אפשרי.

אייל לב ארי: הוראות החוק מתייחסות לעניין.

אייל לב ארי: בסעיף 19מא(ג) יש הוראה שמתייחסת לעניין הזה.

אייל לב ארי: "לשם קיום הוראות נגישות לפי פרק זה ולפי חוק התכנון והבנייה, עניין חוות דעת של מורשה נגישות, מבנים, תשתיות וסביבה תהיה חוות הדעת של הנדסאי, של אדריכל רשום שאינו אדריכל רשוי, של מהנדס רשום שאינו מהנדס רשוי, בפרט לעניין אותו סוג מבנה שהוא מוסמך לגביו לפי חוק המהנדסים והאדריכלים".

דן אורן: אני חושב ששמואל מדבר על משהו אחר.

דן אורן: הסיבה ההנדסית היא מצב בו יש מורשה מטוס שנגיד שהוא אדריכל, וזה יכול להיות לפי החוק, אבל שמואל אומר שלדעתו אותו אדריכל בעצם לא יכול לומר אם זה ניתן לביצוע, כן או לא, אלא הוא צריך להתייעץ עם מהנדס קונסטרוקציה.

ישראל אבן זהב: נתנו תעודות לעובדים סוציאליים ולמקצועות כאלה כאילו קשורים.

אילן גילאון: למה הסיפור כל כך ארוך?

אילן גילאון: ישראל, אני מצטער, הוא קורא לך מה כתוב בחוק.

אילן גילאון: הוא אומר לך מהנדס ובמקרים מסוימים הנדסאי.

דן אורן: צריך להשאיר את זה כמו שזה.

צביה אדמון: כתוב מורשה נגישות מטוס ואלה לא עובדים סוציאליים.

צביה אדמון: אני רוצה להוסיף משהו נוסף.

דן אורן: במקרה של מטוס, זה לא עובד סוציאלי.

אילן גילאון: אחות רחמנייה.

דן אורן: מה פתאום?

דן אורן: אולי בהוראות המעבר.

צביה אדמון: מה ששמואל אמר מתחייב מהאתיקה המקצועית של מורשה נגישות.

צביה אדמון: מורשה נגישות שיודע שאין לו מומחיות בתחום וצריך לתת חוות דעת על זה, חייב להיוועץ עם מי שיש לו מומחיות.

אילן גילאון: כן, אבל השאלה אם נסמוך על האתיקה המקצועית של האנשים.

צביה אדמון: הוא לוקח את האחריות שהוא ייתבע בגין רשלנות במידה וייגרם נזק.

צביה אדמון: במידה ונגרם נזק, הוא לוקח אחריות והאחריות היא עליו כי הוא נותן חוות דעת.

אילן גילאון: בסדר.

אילן גילאון: זה מכוסה בחקיקה הראשית.

אילן גילאון: דרך אגב, יש עכשיו בעיה עם ההנדסאים.

אילן גילאון: היו אלי פניות בנושא שלהם ובאחת הישיבות אנחנו נדון בבעיה שלהם.

אייל לב ארי: (3) הנציב פטר את החייב מביצוע התאמות נגישות לשירות ציבורי או למקום ציבורי מחשש להתמוטטות כלכלית, כאמור בסעיף 19יג(ג) לחוק.

אייל לב ארי: (4) החייב טרם סיים ביצוע כל שלבי התאמות הנגישות למקום, כמפורט בתקנות הנגישות למקום ציבורי קיים, תקנות הנגישות לאתר ותקנות הנגישות למקום שאינו בניין, לפי העניין.

אייל לב ארי: ביצוע התאמה חלופית לפי הוראה זו אינה פוטרת את החייב מביצוע התאמות נגישות לפי כל דין.

אייל לב ארי: (ג) בבחירת אמצעי עזר חלופי לשם התגברות על מכשולים פיזיים (כגון הפרשי גובה) יבחר החייב באותו אמצעי המתאים למרב מקבלי השירות עם המוגבלות עבורה נועדה ההתאמה (לדוגמה, אמצעי התגברות על הפרשי גובה המתאים לכל סוגי כיסאות הגלגלים ולטווח משקל מרבי).

אייל לב ארי: (ד) במקום ציבורי בו קיים הפרש גובה, יכול שישמש כנגישות חלופית לפי תקנה זו - (1) במקום בו הפרש גובה שאינו עולה על – כבש נייד, יציב, בו מתקיימים אלה - (א) שיפועו לא יעלה על 12 אחוזים.

אייל לב ארי: (ב) רוחבו לפחות תשעים סנטימטרים.

אייל לב ארי: (ג) הוא מסוגל לשאת משקל של לפחות.

אייל לב ארי: (2) במקום בו הפרש הגובה הוא עד – מעלון אנכי, שכושר ההרמה שלו (עבור אדם עם מוגבלות ומכשיר העזר שלו) הוא 250- קילוגרמים לכל הפחות.

מיכל שיק הר-טוב: גם יובל קרא את זה.

מיכל שיק הר-טוב: יש גם מוגבלות בניידות שלא בכיסא גלגלים.

מיכל שיק הר-טוב: הנושא של מאחזי יד לאורך הרמפה ושיפוע מסוים ---

שמואל חיימוביץ': בתי אחיזה.

מיכל שיק הר-טוב: כן, בתי אחיזה.

שמואל חיימוביץ': מאחזי יד הם בשירותים ובמקלחות.

מיכל שיק הר-טוב: בסדר.

מיכל שיק הר-טוב: בתי אחיזה לאורך הרמפה לאנשים שהם מוגבלים בניידות.

אילן גילאון: מוגבלים בניידות ואינם בכיסא גלגלים.

מיכל שיק הר-טוב: כן.

צביה אדמון: אנחנו מדברים כאן על כבש נייד.

שמואל חיימוביץ': מדובר כאן בהתאמה חלופית.

שמואל חיימוביץ': כלומר, לא נתנו את הפתרון במסגרות של התקנות הקודמות.

שמואל חיימוביץ': שם יש כל מיני דרישות.

אילן גילאון: אתה אומר שתקנה חלופית זה יותר טוב מכלום.

שמואל חיימוביץ': יותר טוב מכלום.

שמואל חיימוביץ': לפרוס רמפה עם מעקות, זה עסק שהוא כמעט בלתי אפשרי, אם נדרוש את בתי האחיזה האלה.

שמואל חיימוביץ': לעומת זאת, כן יש מקום לדרוש את בתי האחיזה האלה כעולים במדרגות אבל לא ברמפה.

אילן גילאון: נכון.

אילן גילאון: זאת אומרת, אין הרבה שימוש.

אילן גילאון: בכל זאת כדאי לך, גם אנשים מבוגרים יותר יכולים להיעזר בזה.

שמואל חיימוביץ': ברמפה, בשיפוע שעושים לעלייה לבמה, הם לא יעלו.

שמואל חיימוביץ': זה שיפוע אפילו עד 15 אחוזים במצב שבלתי אפשרי אחרת.

מיכל שיק הר-טוב: הסעיף הזה של הרמפה הניידת, הוא הסעיף שאליו כיוונו כל הזמן בתקנות מקום קיים?

אילן גילאון: כן, אבל בהבדל.

שמואל חיימוביץ': לא.

שמואל חיימוביץ': בתקנות מקום קיים אין רמפה ניידת.

שמואל חיימוביץ': יש משהו קבוע וצמוד למקום אבל זה משהו אחר.

מיכל שיק הר-טוב: בתקנות מקום קיים אמרנו שבמקום שאי אפשר, בתקנות השירות יהיה סעיף.

שמואל חיימוביץ': זאת הכוונה.

אייל לב ארי: זאת הניידת.

אייל לב ארי: זה מה שלא נמצא שם.

אייל לב ארי: (ה) על אף האמור בתקנת משנה (ב)(4), רשות ציבורית – למעט גוף ציבורי עליו חלות הוראות סימנים ו', ז' ו-י' לפרק ח' בחוק, הפטורה מביצוע התאמות נגישות במקום קיים בו היא מספקת שירות, תספק את השירות במקום ציבורי בו בוצעו הוראות תקנות הנגישות למקום ציבורי קיים או חדש.

אייל לב ארי: סימן ט' – שירותי אירועים בפני קהל 60.

אייל לב ארי: התאמות נגישות בהקרנת סרטי קולנוע כאן נותר נושא אחד שנשאר פתוח, נושא הכתוביות.

אילן גילאון: פריפריה.

אייל לב ארי: כן.

אייל לב ארי: הכתוביות בכלל ועוד שאלות.

אילן גילאון: תסבירו לנו לאיזה סיכומים הגעתם.

צביה אדמון: ישבנו עם "בקול" והתאחדות בתי הקולנוע והוסכם ששמונים אחוזים לפחות מעותקי הסרט המופצים להקרנה יהיו עם כתוביות בשפת הסרט.

צביה אדמון: במקביל החלטנו לוותר על סעיף (2) שמדבר על כך שאחת מתוך עשר הקרנות במקום בו מוקרן הסרט , בזמן הקרנתו יהיה עותק עם כתוביות וזאת משום שזה מסובך מדי מבחינה לוגיסטית למפיצים.

אילן גילאון: אנחנו כאן בבעיה.

אילן גילאון: שמונים אחוזים זה יוצא מן הכלל.

אילן גילאון: זה באמת יפה.

אילן גילאון: אנחנו מגיעים עוד פעם לבעיה עקרונית שהיא בעיית הפריפריה.

אילן גילאון: אתם הרי זוכרים את המלחמה הגדולה שלנו מול משרד הפנים שאנחנו לא יכולים לומר לאדם שהוא נדפק פעמיים, פעם אחת שהוא גר באופקים ופעם שנייה כי הסרט איננו מונגש.

אילן גילאון: לכן אנחנו צריכים להגיע כאן לאיזושהי פשרה.

אילן גילאון: אני בכלל חושב שממד הפריפריה במרחקים בהם אנחנו חיים הוא לא ממש פריפריה.

אילן גילאון: בקנה מידה עולמי מדברים במצבים אחרים לגמרי.

אילן גילאון: על כן, זאת המצוקה היחידה שיש לי בעניין הזה.

אילן גילאון: אני לא הייתי רוצה מבחינת הכתוביות להפלות אף בן אדם שגר במצפה רמון ואין שום סיבה לכך.

שאול שרצר: יש לי הסבר פשוט.

אילן גילאון: תגיד.

אילן גילאון: אולי יש דרך ולא נפלה אותו.

שאול שרצר: העניין הוא שאין כאן בכלל אפליה.

שאול שרצר: ההסבר למה זה שמונים אחוזים הוא כי פשוט אנחנו לא רוצים להתחייב למאה אחוזים וזאת מסיבה פשוטה שהיא לא בגלל אפליה אלא בגלל שיש אחוזים מסוימים של עותקים בסרטים עבריים שיש בהם תרגום לשפות אחרות כמו למשל לרוסית ולאנגלית, למשל לצרפתית ולערבית.

שאול שרצר: המפיץ שמוציא סרט לקהל מסוים, הוא קובע את הסוג וכמות התרגומים.

שאול שרצר: אנחנו לא רצינו להיכנס.

שאול שרצר: הייתי יכול להגיד לך שיהיו מאה אחוזים.

שאול שרצר: הרי "בקול" הביאו מחירים שאתה, אני, הם והנגישות מבינים שעל כך לא יקום ולא ייפול דבר.

שאול שרצר: אלא מה, חזרנו לחברים בהתאחדות והם שהעלו את הטענה שאנחנו לא רוצים להימצא מפירים את החוק מכיוון שיהיה תרגום בכל סרט אבל לא יהיה לעברית.

שאול שרצר: לכן באו שמונים האחוזים.

אילן גילאון: עם זה אין לי בעיה.

שאול שרצר: אני מגיע לנקודה השנייה.

שאול שרצר: מה שנקרא פריפריה היא באמת לא נושא שניתן להעלות אותו בעניין של בתי קולנוע, מכיוון שבינינו לבין עצמנו אנחנו יודעים איפה ריכוז בתי הקולנוע ואנחנו יודעים למשל שבאופקים אין בית קולנוע.

שאול שרצר: בתי הקולנוע, כמו שאמרת, המרחקים בארץ הם לא רציניים ואנשים הולכים לסרטים באותם מקומות.

שאול שרצר: במקום הזה, מתוך השמונים אחוזים, בטוח שאחד מן המסכים עליהם הקרנו את הסרט יהיה סרט מתורגם, כך שלא מפלים אותו אלא להפך, יכול להיות שמפלים את זה שרוצה את הכתוביות.

אילן גילאון: זה לא מעלה ולא מוריד.

אילן גילאון: קודם כל, אתה צודק שבאופקים אין בית קולנוע.

אילן גילאון: לעומת זאת בשדרות יש סינמטק.

אילן גילאון: אני בעיקר רוצה לדעת שבמקומות האלה, היכן שיש בתי קולנוע, אני רוצה להכריח אותך לכך שלכל מקום הסרט יגיע עם הכתובית.

שאול שרצר: הזכרת לי נקודה שהייתי צריך להעלות קודם ולא העליתי.

אילן גילאון: רגע, אני לא יודע.

אילן גילאון: אלה ההסכמות אליהן הם הגיעו אבל אני לא יודע.

שאול שרצר: אני אסביר עוד את הנקודה של הסינמטקים.

שאול שרצר: סינמטקים לא חברים בהתאחדות ושמענו אותם בשולחן העגול מתלוננים על המחירים.

אילן גילאון: אותי זה לא מעניין.

אילן גילאון: אותי מעניינים הסרטים והם הגיעו אתכם להסכמה.

שאול שרצר: גם אם אני אתחייב למאה אחוזים, עדיין הסינמטק יוכל לעשות מה שהוא רוצה כי הוא לא מאוגד אצלי.

צביה אדמון: לא.

צביה אדמון: הסינמטקים לא כלולים בסעיף הזה אלא יש להם סעיף נפרד.

אילן גילאון: בסופו של דבר מעניינים אותי הסרטים.

שאול שרצר: אף פעם אין מקום – אלא אם כן תגיד לי שיש איזו עיירה נידחת - שם יש בית קולנוע אחד.

שאול שרצר: אין דבר כזה.

אילן גילאון: ואם יקום?

אילן גילאון: ואם מחר יהיה בנתיבות בית קולנוע כזה?

שאול שרצר: למה כשדיברו כאן על אוטובוסים, אמרת לי שאי אפשר לצפות פני עתיד ועכשיו אתה צופה פני עתיד?

אילן גילאון: יש הבדל בין להחזיר אוטובוס של שנות ה-50 לעומת זה שבמצפה רמון יקום קולנוע.

שאול שרצר: גם את הרכבים הבודדים משנות ה-70 וה-80 לא מחזירים היום.

אילן גילאון: בחוק שלנו גם גוזרים את העתיד של מצפה רמון.

שאול שרצר: אני רק מנסה להסביר מאיפה הגענו לשמונים אחוזים.

אילן גילאון: אני הבנתי שהבעיה היא בעיה אובייקטיבית שאני תופס אותה והיא ללכת ולשנע את הסרט.

נורית ניישטט: עכשיו הכול דיגיטאלי.

אילן גילאון: לא הבנתי למה יש בכלל קושי, אם יהיה מצב כזה תיאורטי, לשנע דבר דיגיטאלי ולהביא אותו למקום מסוים.

שאול שרצר: אני לא רואה מצב תיאורטי כזה.

שאול שרצר: אולי תסביר לי איך זה יקרה.

אילן גילאון: אז למה אתה מתנגד?

אילן גילאון: אם אין מצב תיאורטי כזה, למה אתה מתנגד?

שאול שרצר: אני יושב כאן כבר שלוש שנים, מ-2009, ויש משפט אחד שאני חוזר עליו.

שאול שרצר: המצוין הוא האויב של הטוב.

אילן גילאון: עזוב, זה לא מתאים כאן.

שאול שרצר: זה מתאים מאוד.

שאול שרצר: אני לא רוצה להתחייב על מאה אחוזים.

שאול שרצר: אני לא יודע מה זה מאה אחוזים.

אילן גילאון: אם אין לעולם דרישה כזאת כפי שאתה אומר במקום מרוחק שאתה תצטרך לשנע אליו, אני הרי לא בא להכריח אותם להקים בית קולנוע כדי שתוכל להסריט את הסרט, אבל אם יימצא או נמצא, אני רוצה להיות מכוסה.

אילן גילאון: אני לא יודע וגם לא בדקתי אבל במצב כזה אני רוצה לדעת שלכל מקום במדינת ישראל הדבר הזה יגיע לכל דכפין.

שאול שרצר: מצטער, אני לא יכול להתחייב לזה.

אילן גילאון: אתה אומר שאין מצב כזה, אז למה אתה לא יכול להתחייב?

שאול שרצר: אני מסביר לך.

שאול שרצר: זה כמו הבדיחה עם העוגנים והסערות.

שאול שרצר: אתה מביא כל פעם סערה ואני מביא כל פעם עוגן.

שאול שרצר: מאיפה אני מביא את העוגנים?

שאול שרצר: מאיפה שאתה מביא את הסערות.

שאול שרצר: לא כל הסרטים הישראליים אפילו מוקרנים בכל מקום בארץ.

שאול שרצר: אתה תחייב אותי לשנע?

אילן גילאון: עדיין לא הבנתי את ההתעקשות שלך.

שאול שרצר: אני אסביר.

שאול שרצר: אתה תגיד לי לכאורה שאשנע לך עותק מתורגם לאילת למשל כי יש שם כמה אנשים שלא צופים בסרט כי הם מופלים לרעה אבל הסרט הזה בכלל לא מוקרן באילת.

שאול שרצר: בגלל שאני כאן התחייבתי בטעות למאה אחוזים, אתה תדרוש ממני עכשיו להפיץ איפה שאתה רוצה?

אילן גילאון: אני לא רוצה כלום.

אילן גילאון: אני רוצה שהיכן שיש הקרנה, אתה תיתן.

אילן גילאון: זה הכול.

אילן גילאון: לא איכפת לי שתלך על שישים אחוזים עותקים.

אילן גילאון: בעניין של האחוז, מצדי אתה יכול ללכת על חמישים אחוזים ובתנאי שהמקום לא יופלה כתוצאה מגודלו ומריחוקו מהמרכז בו אתה נמצא.

אילן גילאון: אתה אומר שתיאורטית אין בכלל מצב כזה ואם זה כך, מה איכפת לך?

שאול שרצר: אני אבדוק.

שאול שרצר: אם הבנתי את ההצעה, אתה אומר לי שבכל מקום שמוקרן הסרט, אתה רוצה שיהיה עותק מתורגם.

אילן גילאון: מתורגם לעברית.

שאול שרצר: אבל אפשר שהוא יהיה רק בחלק מהזמן?

צביה אדמון: כן.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: בחלק מהזמן.

שאול שרצר: אני אבדוק.

אילן גילאון: בעיניי זאת לא בעיה.

צביה אדמון: האם אפשר להתחייב – לא משנה מה השיעור – לכך שבכל מקום שיוקרן זה יהיה בחלק מהזמן לפחות?

צביה אדמון: אתה רוצה לבדוק את זה?

שאול שרצר: כן.

אילן גילאון: שאול, זה העיקרון שמנחה אותנו.

שאול שרצר: הבנתי.

שאול שרצר: אנחנו בדרך כלל מאוד קואופרטיבים.

אילן גילאון: נטען כאן שלערים הלא איתנות, לא ניתן להן.

אילן גילאון: אם כן, הנושא הזה יחזור אלינו.

אייל לב ארי: פסקה (1) עם שמונים האחוזים תחזור אלינו.

אייל לב ארי: פסקה (3).

אייל לב ארי: (3) סרט הדובר שפה רשמית שמוקרן בהקרנה שאינה מסחרית כגון בסינמטק או בפסטיבל קולנוע חמש פעמים או יותר באותו מקום במהלך שישה חודשים, יוקרן פעם אחת לפחות בעותק המלווה בכתוביות בשפת הסרט.

אייל לב ארי: הנושא הזה הושאר בצריך עיון, כל נושא האמצעים המתאימים.

צביה אדמון: לא, אני רוצה לתקן.

צביה אדמון: סעיף (3) התקבל.

צביה אדמון: אין בעיה אתו והוא אושר.

צביה אדמון: הייתה הערה מאוחרת של אקי"ם כמדומני שמבקשים שהכתוביות יוקראו, הכתוביות של סעיף (1) יוקראו באמצעים כלשהם כמו אולי אוזניות.

צביה אדמון: השארנו את זה בצריך עיון לתיאום בינינו לבין אקי"ם.

צביה אדמון: ביקשתי שמאקי"ם פרטים כיצד ליישם את זה מבחינה טכנית אבל עד עכשיו הם לא נתנו לי תשובה.

רוני אנקורי: אני נציגת אקי"ם.

רוני אנקורי: אני מחליפה את הנציגה הקודמת בגלל שינוי פרסונאלי באקי"ם.

רוני אנקורי: אני מחליפה את נדב ענבר ואת נועה בחלק מהדיונים.

רוני אנקורי: לצערי בגלל השינויים ברגע האחרון, צר לי אבל לא הצלחנו להתארגן.

צביה אדמון: אנחנו לא יכולים להתעכב יותר מדי.

רוני אנקורי: אם אפשר לחכות עוד שבועיים.

רוני אנקורי: זה נושא אקוטי ואני חושבת שרק בגלל שינויים פרסונאליים באקי"ם, חבל שתתבצע החקיקה בלי זה.

נעמה לרנר: מה עם המוגבלים בראייה?

אילן גילאון: מלבד אקי"ם, למי זה עוד עשוי להתאים?

רוני אנקורי: לעירייה.

נעמה לרנר: גם אנשים עם מוגבלות קריאה.

צביה אדמון: זה הסדר שלדעתי ראוי לעשות בו פיילוט שיכול להוות אמצעי טוב.

צביה אדמון: הוא לא מיושם עדיין בארץ בשום מקום ואני לא יודעת אם בחוץ לארץ הוא קיים.

שמואל חיימוביץ': יש באוסטרליה.

שמואל חיימוביץ': היה יום עיון בארץ בקשר לנגישות לסרטים אליו הגיע אורח מאוסטרליה שתיאר בפנינו את העיסוקים שם עם הנושאים האלה שקשורים להתאמות ללקויות אחרות.

שמואל חיימוביץ': התובנות, אפילו באוסטרליה בה מנסים להתמודד עם זה, הן שבשלב הזה קשה מאוד להתמודד עם זה ברמה מערכתית ורחבה.

שמואל חיימוביץ': גם שם זה נדרש רק ברשתות נדמה לי מעל מספר מסוים, גבוה, של בתי קולנוע.

שמואל חיימוביץ': אין לזה מענה מסודר שלטעמי מאפשר היום להכניס את זה לחקיקה בישראל.

אדוארד ווייס: יש לנו את הממונה על הנגישות של האגף לטיפול באדם המפגר שאולי יכולה להתייחס לסוגיה הזאת.

מירב גת: אני רוצה לומר שבאמת נדב ענבר עשה עבודה מאוד גדולה ובדק עלויות ובדק ייתכנות.

מירב גת: נכון שיש כאן איזושהי בעייתיות שהנתונים לא הובאו היום אבל לא הייתי פוסלת את זה והייתי משאירה את זה לדון עוד פעם כי בהחלט זה יתכן ולא בעלויות גבוהות.

צביה אדמון: יתכן שזה אפשרי.

צביה אדמון: אני מציעה לדון בזה בעתיד ולא כרגע על מנת לא לעכב את התקנות.

מירב גת: נכון.

מירב גת: לכן אני אומרת שתיתנו לנו את השהות.

נעמה לרנר: לדון בזה פעם אחרת, זאת אומרת לקבל את התקנות עכשיו ואי פעם בעתיד לפתוח את זה.

מירב גת: לא.

נעמה לרנר: לא לזה אנחנו מתכוונים.

נעמה לרנר: אנחנו מתכוונים לכך שתהיה ישיבה נוספת בעניין הזה.

אילן גילאון: אקי"ם, תוך כמה זמן אתם יכולים להיות מוכנים?

רוני אנקורי: מבחינתנו הדברים באמת נבדקו ואנחנו יודעים שהם אפשריים.

אילן גילאון: אתם באים עם איזושהי הצעה או שאתם רק עכשיו מתכננים אותה?

רוני אנקורי: לא.

אילן גילאון: הצגתם משהו?

רוני אנקורי: לא.

שמואל חיימוביץ': בכנס הזה הציגו משהו חלקי לגמרי, סרט ניסיון, לעשות דבר כזה.

רוני אנקורי: אם תתנו לנו את השבועיים, נבוא עם הצעה.

אילן גילאון: אני אתן לכם.

אילן גילאון: אני נותן לך שהות של שבועיים.

אילן גילאון: תסכמו מה אתם רוצים לעשות ביחד עם כולם.

אילן גילאון: אם זה דבר שהוא בגדר הסביר וגם מבחינת העלות והמקובלות, ותזכרו כמה אנשים משתתפים היום בבתי הקולנוע בכלל, בסדר.

אילן גילאון: אם זה לא יתכן כי זה בלתי מידתי, אני לא אקח את זה.

צביה אדמון: אני שואלת שאלת אסטרטגיה.

צביה אדמון: אם נניח הנציבות אומרת שזה לא אפשרי?

אילן גילאון: אני אקבל את מה שהנציבות תאמר.

אילן גילאון: אני אומר את זה כבר מראש.

נורית ניישטט: אני רוצה להוסיף מידע חדש וטרי ואני מתנצלת שעוד לא הספקתי לספר את זה לנציבות אבל זה מידע ואני לא אומרת מה לעשות.

נורית ניישטט: החל מה-1 ביוני בארצות-הברית ה-ADA כולל את התיאור הקולי הזה או ההקראה באחוז מסוים של סרטים באופן טוטאלי.

נורית ניישטט: זאת תקנה חדשה או חידוש לתקנות של ה-ADA וזה נכנס לפועל בחתימת הנשיא ב-1 ביוני 2012.

אילן גילאון: זה ונישואים חד מיניים.

נורית ניישטט: לא הוא המוליך את זה אלא הוא החותם על זה.

אילן גילאון: בסדר.

אילן גילאון: אתם מקבלים שבועיים לגמור את הנושא ומה שייפול, ייפול.

אילן גילאון: תבדקו את זה ותביאו כדי שנראה אם זה ייתכן וסביר.

אייל לב ארי: סימן י"ט – נגישות לשירותי ספורט ופנאי פסקה (2) בתקנה 85(א) טרם אושרה.

אייל לב ארי: הפסקה נוגעת להתאמות נגישות לשירותי ספורט, גם שירות שניתן בבריכת שחייה ובפארק מים ובמתקני ספורט.

אייל לב ארי: (2) היה במקום עובד המיומן בהפעלת המתקנים והמכשירים, יספק סיוע סביר בזיהוי המתקנים ובשימוש בהם.

מיכל שיק הר-טוב: למה לא להוסיף ככל שניתן בנסיבות העניין או בתיאום מראש?

צביה אדמון: על הניסוח הזה הוסכם בישיבת שולחן עגול.

צביה אדמון: אני לא יודעת אם היית או לא היית, אבל זאת הייתה ההסכמה בינינו לבין נותני השירות.

מיכל שיק הר-טוב: עם חדרי הכושר?

מיכל שיק הר-טוב: מה שכתוב כאן?

צביה אדמון: אלה לא חדרי הכושר.

צביה אדמון: אלה פארקים, מקומות פתוחים, כל מקום שיש בו שירותי פנאי וספורט.

צביה אדמון: גם פנאי ולא רק ספורט.

אילן גילאון: אם זה הוסכם ביניהם, אנחנו ממשיכים.

אילן גילאון: כל הסעיף הזה הוסכם, נכון?

אילן גילאון: לגבי חדרי הכושר.

צביה אדמון: כן.

צביה אדמון: הכול הוסכם.

אייל לב ארי: (3) במכון כושר, כהגדרתו בחוק מכוני הכושר (רישוי ופיקוח), התשנ"ד-1994, שבו מסופקים שירותי כושר גופני באמצעות מכשירים, תהיה נגישות רצפה, כהגדרתה בתקנות הנגישות למקום ציבורי קיים, לעשרה אחוזים לפחות מכל אחד מסוגי מכשירים אלה: משקולת חופשית, מכשיר התנגדות ומכשיר אירובי, כהגדרתם בתקנות מכוני הכושר (רישוי ופיקוח) (אימון קטינים במכוני כושר) התשס"ה-2005.

אייל לב ארי: אולם, היה במקום מתחם לא נגיש למשקולות חופשיות, תינתן נגישות רציפה למכשיר אחד לפחות מסוג זה במתחם האמור.

אייל לב ארי: (4) על אף האמור בפסקה (3), הוצבו המכשירים באולם ששטחו אינו עולה על מאה מטרים רבועים, תסופק נגישות רציפה למכשיר אחד לחות מכל אחד מהסוגים האמורים בפסקה (3).

אייל לב ארי: (5) בבריכת שחייה שאורכה לפחות ושבה מסלולים מסומנים, יימתח חבל לרוחב הבריכה במרחק חמישה מטרים מכל דופן קצה ובגובה שבין 280 ל- מעל פני הבריכה, ובו דגלונים המצויים בניגוד חזותי זה מזה.

פנינה בן-דוד: לגבי הנושא של מכוני כושר, לפעמים אצלנו יש חדר כושר קטן שיש בו שני מכשירים.

פנינה בן-דוד: ממש לא ברור לי מה זה לעשרה אחוזים מכל סוג מכשיר.

פנינה בן-דוד: לפעמים יש מכשיר אחד מכל סוג.

פנינה בן-דוד: מה זה אומר עשרה אחוזים?

פנינה בן-דוד: כשיש לי עשרה מכשירים מאותו סוג, אני מבינה אבל כשיש לי מכשיר אחד או כל חדר הכושר כולל שלושה-ארבעה מכשירים, מה הכוונה?

צביה אדמון: תסתכלי על סעיף קטן (ב).

פנינה בן-דוד: מאה מטרים, אבל לפעמים יש מאה מטרים ובכל מאה המטרים האלה יש שלושה מכשירים.

צביה אדמון: אמרנו מכשיר אחד מכל אחד מהסוגים.

פנינה בן-דוד: אני אומרת שיש לי שטח של ויש לי ארבעה מכשירים.

שמואל חיימוביץ': אז אין לך בעיית נגישות שם.

פנינה בן-דוד: המדובר רק כשזה מקום יחסית קטן עם הרבה מכשירי.

שמואל חיימוביץ': בדיוק.

צביה אדמון: הכוונה היא שמישהו יוכל להגיע עם כיסא גלגלים למקום.

פנינה בן-דוד: לגבי הבריכות.

פנינה בן-דוד: מדובר על בריכות שהן מרובעות רגילות.

צביה אדמון: בריכות שהן לפחות חצי אולימפיות.

שמואל חיימוביץ': מלבניות.

שמואל חיימוביץ': בריכות בהן יש מסלולים.

צביה אדמון: מסלולים מסומנים.

רינה קליין: אני מ"עוצמה", פורום ארצי למשפחות פגועי נפש.

רינה קליין: רציתי לומר משהו שהרבה פעמים מרים אמרה אותו בהרבה נסיבות אבל הוא מאוד חשוב בקשר לפעילות של פנאי וספורט באופן כללי.

רינה קליין: הרי פגועי הנפש לא צריכים בדרך כלל את האביזרים הפיזיים אבל הם כן צריכים – לא כולם כי זאת אוכלוסייה הטרוגנית - ולא תמיד הם באותו מצב אלא במצבים מסוימים ואנשים מסוימים צריכים ליווי כי אחרת הם לא יצאו מהבית בכלל ולא ילכו לבריכה.

אילן גילאון: זאת שאלת מיליון הדולר.

רינה קליין: נכון.

רינה קליין: אני מבקשת להזכיר שבפעמים קודמות שדיברנו על העניין הזה של ליווי, אמרנו שצריך שיהיה אישור רשמי כי אחרת כל אחד יכול לומר שהוא לא יכול וכולי.

רינה קליין: עכשיו יש משא ומתן מתקדם ורצון מטעם ביטוח לאומי, דבר שלא היה בעבר, לתת אישור מיוחד כזה.

רינה קליין: בתנאי שיהיה אישור מיוחד, אנחנו חושבים שאחרת פגועי הנפש לא יכולים בכלל להשתמש ולהפיק תועלת מכל ההוראות הטובות והמורחבות האלה.

רינה קליין: עבור אנשים מסוימים זה כמו כיסא גלגלים.

אילן גילאון: גם אנחנו מבינים כמוך.

אילן גילאון: צביה, תשובה.

צביה אדמון: ראשית, אין בתקנות שום התאמה של ליווי לאדם עם מגבלות כלשהן.

רינה קליין: אני יודעת שאין ואני אומרת שזה לא בסדר שאין כי זה כמו כיסא גלגלים לבן אדם שאין לו ניידות.

צביה אדמון: הדברים עליהם דיברת, התעודה לכאורה תהיה אולי רלוונטית לשני הסדרים שזה קיצור תורים ופטור מתשלום מלווה בכניסה למקום ציבורי מסוים.

רינה קליין: זה פטור מכניסה גם לאתרי ספורט ופנאי?

צביה אדמון: אם אדם בא עם מלווה למקום, אבל כניסה למקום לא תלויה בתשלום.

צביה אדמון: מה הבעיה?

רינה קליין: לא, אם הכניסה תלויה בתשלום כמו בבריכה.

דן אורן: אם את הולכת עם אנלוגיה של כיסא גלגלים, התקנות לא מחייבות את מי שנותן את השירות לספק את כיסא הגלגלים.

רינה קליין: לא את כיסא הגלגלים אבל את הנגישות לכיסא הגלגלים כדי שהוא יוכל לנוע.

אילן גילאון: אני מבין מה את אומרת.

אילן גילאון: דנו הרבה מאוד זמן בדבר הזה ולא הצלחנו להתגבר על הבעיה הזאת של הליווי.

אילן גילאון: יש שני אופנים שהמלווה בא בחשבון כאשר האחד הוא בנושא של ההשתתפות בתשלום, והשני בנושא של קיצור התורים.

אילן גילאון: מעבר לכך, דנו בכך בכל הוורסיות.

צביה אדמון: יש כאן הוראות.

צביה אדמון: הסעיפים שהוקראו לפני רגע מדברים על סיוע סביר בזיהוי המתקנים ובשימוש בהם.

צביה אדמון: זאת אומרת, כשאדם עם מוגבלות בא למקום, הוא לא יודע איזה מכשיר מתאים לו ואיך להשתמש בו, ואז כמובן נותן השירות יעזור לו לזהות את המתקנים ואיך להשתמש בהם.

רינה קליין: נכון, אבל יש כאלה שבכלל לא תהיה להם ניידות אפילו שהם הולכים על הרגליים שלהם.

רינה קליין: הניידות שלהם לצאת מהבית לכל מיני אירועים כאלה, לא רלוונטית אם אין להם מלווה.

אילן גילאון: את רוצה את המלווה של חדר הכושר.

רינה קליין: ללוות את הבן אדם הזה לחדר כושר או לבריכה כאשר הבן אדם הזה לאו דווקא משתמש במכשירים של חדר הכושר או לאו דווקא ייכנס לשחות בחינם, אבל שהוא ילווה את אותו אדם.

שמואל חיימוביץ': יש אנשים עם מוגבלות מאוד מאוד קשה שלא יצליחו להסתדר גם עם הטכנולוגיות המסייעות.

שמואל חיימוביץ': להם יש מטפל אבל החובה לספק את המטפל הזה היא לא דרך הנגישות.

שמואל חיימוביץ': יש חוקים אחרים שדנים בעניינים האלה של מימון מלווה ומטפל.

רינה קליין: לא, זה לא נכון.

שמואל חיימוביץ': זה מה שיוצא כאן.

אילן גילאון: מה לא נכון?

אילן גילאון: לא נכון מה שהוא אומר?

רינה קליין: לא.

רינה קליין: המטפל הזה צריך אישורים אחרים.

רינה קליין: יש להם מטפל קבוע.

שמואל חיימוביץ': הוא יבוא אתו, יעזור לו וידריך אותו.

אילן גילאון: תודה.

אילן גילאון: אנחנו הבנו את הנושא.

אילן גילאון: האפשרות לטפל במטפל היא בתנאי שיש את המטפל.

אילן גילאון: אין לנו אפשרות אחרת, להנפיק מטפל, אנחנו לא יכולים.

רינה קליין: לא, אני לא התכוונתי להנפיק לו מטפל.

רינה קליין: התכוונתי שהמטפל או המלווה ייכנס ללא תשלום.

צביה אדמון: נדון בזה בסעיף הרלוונטי.

נעמה לרנר: יש סעיף שמנסה לעסוק בזה ואת יודעת שאנחנו כרגע יושבים עליו ומנסים להגיע להסכמות.

נעמה לרנר: אנחנו ננסה להביא את זה משם.

נעמה לרנר: אם נצליח להביא את זה משם, זה יכלול גם את זה.

ראובן ברון: לגבי ה-.

ראובן ברון: נכון שמקובל שהגודל של הבריכות הוא , , חמישים מטרים וכולי, אלא מה, יש עדיין בריכות ישנות שהן על הקשקש.

ראובן ברון: כלומר, לא בדיוק מתחילות מ-.

ראובן ברון: לכן אני מנסה לראות אם אפשר לומר מעשרים מטרים ומעלה.

אילן גילאון: למה לא מ-12 וחצי מטרים?

ראובן ברון: לא, זאת כבר בריכת שכשוך.

אילן גילאון: אתה עצמך כבר אמרת, וקיבלו את הדגלים שלך, האדומים והצהובים.

אילן גילאון: אולי לא כולם צריכים ללכת על הקשקש ואני מניח שחלק הגדול לא.

ראובן ברון: בסדר.

שמואל חיימוביץ': נביא תקנה שיגדילו את הבריכה.

קריאה: ראובן, שמור את האנרגיה לעוד שבועיים.

אייל לב ארי: (ב) אין באמור בתקנה זו לגרוע מהוראות תקנות הסדרת מקומות רחצה (בטיחות בבריכות שחייה) התשס"ד-2004 והוראות חוק מכוני הכושר (רישוי ופיקוח), התשנ"ד-1994 והתקנות שהותקנו על פיו.

אייל לב ארי: אנחנו עוברים לתקנות 1, 3 ו-6, נקודות ספציפיות שהנציבות ביקשה לדון בהן.

אייל לב ארי: אנחנו עוברים לתקנה 1, אדם עם מוגבלות גוף, כאשר את ההגדרה הזאת מבקשים למחוק כיוון שהנושא נדון בסימן הספריות.

אייל לב ארי: לגבי ההגדרה "אמצעי תקשורת תומכת וחליפית" – גם מוצע למחוק אותה עקב הגדרה שנעשתה.

נעמה לרנר: כאן אנחנו מבקשים שזה כן ייכנס כאן מכיוון שזה לא נמצא רק בנושא של חקירות אלא זה נמצא למשל גם בנושא של לשכות רווחה.

נעמה לרנר: בלשכות רווחה ההגדרה היא הרבה יותר רחבה מאשר בחקירות.

נעמה לרנר: בחקירות אימצנו איזשהו משהו מאוד מאוד מוגבל שהוא יהיה כביל בתחום של חקירות משטרה.

נעמה לרנר: לעומת זאת בלשכות רווחה אימצנו משהו שהוא הרבה יותר רחב.

צביה אדמון: לא זכור לי שבלשכות רווחה אנחנו התייחסנו לנושא בטיוטה הסופית.

נעמה לרנר: כן, בוודאי.

נעמה לרנר: ישבנו כאן והייתה הסכמה שבלשכות רווחה תיכנס תקשורת תומכת.

צביה אדמון: אני אבדוק את זה.

אילן גילאון: תבדקו את זה.

אילן גילאון: אני לא זוכר.

נעמה לרנר: אפשר לבדוק את זה וזה בוודאות שם.

נעמה לרנר: נכחתי בישיבה.

אילן גילאון: אני מאמין לך.

אילן גילאון: אני בעצמי לא זוכר אבל תבדקו את זה.

נעמה לרנר: לדעתי זה כן נכנס.

אילן גילאון: צביה תבדוק אם זה נכנס.

אילן שפירא: הערה מתודית.

אילן שפירא: כיוון שאנחנו עוסקים בחקיקה עברית, אינטרנט נקרא מרשתת בעברית.

שמואל חיימוביץ': זאת מילה חדשה באקדמיה העברית.

אילן שפירא: היא לא כל כך חדשה.

אילן שפירא: היא קיימת כבר כמה שנים טובות.

אילן גילאון: מרשתת.

צביה אדמון: אילן, בדקתי את העניין.

צביה אדמון: סעיף 74(א) לגבי שירותי רווחה.

צביה אדמון: "ייעשה שימוש בערכת תקשורת תומכת וחליפית שמותאמת למונחים בהם נעשה שימוש בשירותי הרווחה".

נעמה לרנר: אם כך, כדאי להכניס את זה לפרשנות מכיוון שהכוונה לתקשורת חליפית.

אדוארד ווייס: לא הייתה הגדרה.

אדוארד ווייס: צריך לבדוק את זה כי זה לא מה שסוכם אז.

צביה אדמון: אנחנו נבדוק את זה.

נעמה לרנר: סוכם שזה ייכנס.

אילן גילאון: זה ייבדק.

אדוארד ווייס: השאלה היא מה זה.

נעמה לרנר: אפשר להגדיר מה זה התקשורת החליפית.

אילן גילאון: בישיבה הבאה נחזור גם לזה.

אייל לב ארי: חתימה אלקטרונית.

אייל לב ארי: מוצע גם למחוק.

אייל לב ארי: אין התייחסות לכך בתקנות.

אייל לב ארי: יש לך בעצם הגדרה מתה.

אייל לב ארי: מפה שמיעתית, נשאר עדיין בצריך דיון.

אייל לב ארי: בין היתר בגלל הרביזיה על 4.

אורנה ערן: אני אפילו לא יודעת אם זה יהיה שם אבל אנחנו נעביר את המידע כשזה יהיה רלוונטי.

אייל לב ארי: זה נשאר עדיין בצריך עיון לאור הרביזיה בחלק 4.

נעמה לרנר: מה עם הנושא של פישוט לשוני?

צביה אדמון: זה היה אמור להיות כלול ברביזיה לחלק 4.

צביה אדמון: הוא יהיה ברביזיה.

צביה אדמון: מכיוון שהרביזיה טרם הסתיימה, אנחנו ננסה להביא לכאן הגדרה.

אילן גילאון: בסדר.

אייל לב ארי: בעמוד 5 השתנה קצת הנוסח ל"ספר מוקלט".

אייל לב ארי: הקלטה של טקסט מספר על ידי אדם, ההקלטה יכול שתהיה על גבי כל מדיה אחרת המתאימה לטכנולוגיות הנפוצות באותה עת והמאפשרת את השמעת ההקלטה.

אילן שפירא: איך אתה בודק ואיך אתה יודע מה זה נפוצות?

צביה אדמון: זה קומנסנס.

נורית ניישטט: טכנולוגיות שנמצאות בשימוש.

אייל לב ארי: "ערכאה שיפוטית" – רשות מעין שיפוטית.

אייל לב ארי: בשלב זה מוצע למחוק כי תהיה הגדרה בסימן הרלוונטי כשנגיע אליו.

אייל לב ארי: "שלט אלקטרוני" – כמשמעותו בסעיף 1.3.7 בת"י 1918 חלק 4.

נורית ניישטט: לא בטוח שזה הסעיף הנכון, אבל זה כן יהיה בת"י.

צביה אדמון: ההנחיה שאני קיבלתי הייתה להוסיף את מספרי הסעיפים לכל הסעיפים וזה מה שעשיתי.

אייל לב ארי: תיקונים טכניים בתקנות הנגישות למקום ציבורי קיים.

אייל לב ארי: יש שני תיקונים טכניים בלבד להגדרה של "תקנות נגישות למקום ציבורי קיים" ול"תקנות נגישות למקום שאינו בניין".

אייל לב ארי: תקנה 3, שמירה על כבוד האדם במתן נגישות.

אייל לב ארי: סעיף 3(א).

אייל לב ארי: התאמות הנגישות לשירות יבוצעו כך שהשירות יינתן לאדם עם מוגבלות – אני עובר לפסקה (2).

אייל לב ארי: (2) כחלק בלתי נפרד מן השירותים הניתנים והמיועדים לכלל הציבור, ולא בנפרד מהם, וזאת בכפוף לתקנות אלה, למעט אם ההפרדה נחוצה למתן השירות באופן אפקטיבי באותה מידה בה הוא ניתן לכל הציבור.

אייל לב ארי: תקנה 6, שמירת דיני נגישות אחרים.

אייל לב ארי: בדיון הראשון על התקנות, די מזמן, הועבר הנוסח לתקנה 97 כ-ח'.

אייל לב ארי: מוצע להחזיר אותה ולומר שאין בתקנות אלה כדי לגרום לכל דין אחר.

ראובן ברון: בנוסח שהיה אצלי לגבי דפוס נגיש, לא סומן וי.

ראובן ברון: האם הוא לא על סדר היום?

צביה אדמון: דפוס נגיש, אושר.

צביה אדמון: הסעיף אושר סופית.

אייל לב ארי: דפוס נגיש אושר בינואר 2010.

אילן גילאון: תודה רבה לכולכם.