ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 1080, 2012-05-14 10:30

משה גפני: שלום רב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

משה גפני: על סדר-היום: תקנות לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה (הסכום המרבי לתשלום בעד העברת ידע לפי סעיף 19ב(ב)(1) ו- (2) לחוק, התשע"ב-2012.

משה גפני: המדען הראשי, קודם כל, אני רוצה לברך אותך.

משה גפני: התפקיד הזה הוא תפקיד מאוד חשוב, מאוד משמעותי, במיוחד בעידן הזה שאנחנו מצויים בו, עם המצב הכלכלי הקשה בעולם והחששות שלנו של מה שקורה כאן עם המפעלים ועם כל מה שנלווה לעניין הזה, וככל שאתה תהיה יותר, ולפי מה שאתה שומע, אתה כזה - יותר זריז, יותר יעיל, ודוחף את הדברים האלה, ייטב למדינת ישראל.

משה גפני: התפקיד שלך הוא תפקיד בעל חשיבות רבה מאוד.

משה גפני: אני בשם הוועדה מאחל לך הצלחה רבה בתפקיד החשוב הזה.

משה גפני: בבקשה.

אבי חסון: ראשית, תודה על הברכות.

אבי חסון: אנחנו בפירוש רואים את ועדת הכספים שותף מרכזי בעשייה שלנו.

אבי חסון: יש פה בוועדה אנשים שמבינים ועוזרים.

אבי חסון: התכנסנו פה היום לדון ולאשר תקנות לחוק המו"פ, חוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה, כהמשך לתיקון גדול יותר שעשינו בחוק המו"פ, ובעצם בזמן שעבר מאז, בשיתוף פעולה עם כל הגורמים - משרד האוצר, עם דיאלוג מאוד הדוק גם עם שדולת ההי טק, גם עם איגודי התעשיינים – תעשיות האלקטרוניקה, התוכנה, תעשיות ההי טק וכן הלאה, הגענו לגיבוש לתקנות האלה, שמטרתן היא לקבוע תקרה להחזרים שחברה צריכה להידרש לשלם למדען הראשי במקרה של העברת ידע.

אבי חסון: מקרים של העברת ידע קורים כחלק מהפעילות העסקית, אבל בדרך כלל קשורים למה שנקרא בלשון העם אקזיט - מכירת חברה לתאגיד, ובמקרה כזה, אם החברה קיבלה מענקים מלשכת המדען הראשי, היא נדרשת לבוא אלינו, לקבל אישור מוועדת המחקר, וגם להסדיר את תשלומיה מול לשכת המדען הראשי.

אבי חסון: עד היום ההחזרים האלה היו בלתי ידועים בעת קבלת המענק, והיו תלויים בהמון פרמטרים שלא היו ידועים באותה עת – מה שיצר אי-ודאות גדולה וגם רתיעה של הרבה מאוד גורמים – תאגידים מקומיים, תאגידים זרים - להשתמש בכלים של המדען הראשי, להיות מעורבים, אם זה החממות הטכנולוגיות, אם זה קרן המחקר.

אבי חסון: המטרה שלנו בתקנות היא כפולה: אחת, להכניס ודאות בתוך הפעילות הכלכלית של ההי טק – מה שמאוד חשוב בכל מערכת כלכלית, ו-וודאי במערכת הזאת.

אבי חסון: כשחברה ניגשת לקבל מענקים מלשכת המדען הראשי, בין אם זו חברה זרה, בין אם זה משקיע זר, כל מי שקשור למערכת החדשנות והידע, הוא יודע מראש מה התסריטים השונים ומהי תקרת ההחזרים שאותם הוא יצטרך לשלם – מה שמאפשר לו להיערך בהתאם, מה שמאפשר לו לכמת את החשיפה המקסימלית וכן הלאה, וחשוב מכך – להגדיל את הפעילות הכלכלית במשק, למשוך גופים חזקים יותר לתוך הפעילות שלנו.

אבי חסון: זה דבר אחד, הוספת הוודאות, וזה דבר שהתעשייה, ואני אמנם חדש בממשלה, אבל הייתי קודם עשרים שנה בצד של תעשיית ההי טק, צרכן של המדען הראשי בכובעים שונים, ואני יודע עד כמה התעשייה חיכתה לסוג הוודאות הזאת, שאותה אנו מביאים היום.

אבי חסון: הדבר השני הוא יצירת העדפה ברורה לתסריט שבו גם אם הפעילות נמכרת לתאגיד זר, הפעילות עצמה נשארת בארץ, כלומר העובדים, מרכזי הידע, הפעילות העסקית.

אבי חסון: כיום כשקורית מכירה של חברה ישראלית, יש תסריטים שונים.

אבי חסון: לפעמים הפעילות העסקית לא רק שנשארת בארץ אלא אפילו גדלה בזכות המעטפת שנותן התאגיד הרב, נוספים עובדים, נוסף ייצור, נוספת פעילות כלכלית, וככה ודאי זו פעילות חיובית.

שכיב מוראד שנאן: אתה יכול לתת דוגמאות?

אבי חסון: יש הרבה דוגמאות.

אבי חסון: אפשר להסתכל על המכירה של חברת אינדיגול HP, שבעקבותיה נוצרו מאות מקומות עבודה נוספים ומאות-מיליוני דולרים של ייצוא, חברת ביו סנס לג'ונסון אנד ג'ונסון, אינטל, עם כל המעטפת, הפעילות העסקית שלה לא רק בהעסקה ישירה אלא גם בקבלני המשנה.

אבי חסון: יש ערך חיובי לפעילות של מרכזי חברות רב-לאומיות בישראל.

אבי חסון: ויש גם מקרים, והם פחות משמחים מבחינתנו, שבהם בעקבות מכירת חברה הפעילות נסגרת, בין אם באותו יום, בין אם בזמן קצר לאחר מכן, ומועתקת למדינה אחרת.

אבי חסון: אנחנו באים פה לקבוע הבדל ברור בין שני התסריטים הללו.

אבי חסון: כמובן, תקרת ההחזרים נמוכה הרבה יותר אם הפעילות הריאלית התעסוקתית נשארת בישראל, ורק הבעלות על הידע מועברת לתאגיד הזר או מחוץ למדינת ישראל.

אבי חסון: אם כל הפעילות מועברת, התשלום המקסימלי שאותו אפשר לשלם לנו הוא גבוה בהרבה.

אבי חסון: אלה שני הדברים שיש להבין בתקנות: ראשית, יצירת הוודאות ביום קבלת המענק, מה שמאפשר לכל השחקנים לדעת, איפה הם עובדים, ומושך יותר שחקנים, ושחקנים יותר איכותיים, למשחק מערכת החדשנות הישראלית, והדבר השני הוא קביעת ההעדפה הזו, ואני יודע שכולנו מסכימים לה, במקרה שבו רק הבעלות על הידע עוברת, אבל הפעילות נשארה פה לכל דבר ועניין, לבין מקרה שבו גם הידע וגם הפעילות מעתיקים עצמם למדינה אחרת.

אבי חסון: זה מרכז התקנות, וזו תוצאה של עבודה ארוכה ומשותפת לנו ולמשרד האוצר, אבל עם דיאלוג מקיף, עם קבלת הרבה מאוד אימפוטים מכל הצרכנים – אם זה התעשיינים ואם זה קרנות ההון סיכון והחברות הרב-לאומיות, וכל מי שיש לו נגיעה או דבר למערכת הזו שאותה אנחנו מנסים לקדם.

משה גפני: בבקשה.

מרב תורג'מן: היו מקרים מ-1.1.11, תחילת החוק, שבהם קבעתם תקרה?

מרב תורג'מן: איך פעלתם בפועל בשנה וחצי האחרונות?

אבי חסון: עד היום, בשנה וחצי האחרונות וגם לפני כן, הפעילות קבעה שבמקרה של העברת ידע וקבלת אישור מוועדת מחקר, יש נוסחה, שקובעת את התשלום בפועל שאותה חברה צריכה לשלם.

אבי חסון: זה היה נכון בשנה וחצי אבל גם בחמש השנים שקדמו לכך, מאז התיקון בשנת 2005, שאפשר את הוצאת הבעלות על הידע, כלומר עד תיקון התקנות הזה התנהגנו כפי שהתנהגנו עד היום, קרי במקרה שהיתה הוצאת ידע חושב התשלום שאותו יש לשלם ללא תקרה כלשהי.

מרב תורג'מן: התקנות הללו יחולו גם על מענקים שניתנו לפני החוק, נכון?

מרב תורג'מן: וזה מסביר את פסקה (ב) לסעיף 2(א)(2) - אתה יכול להבהיר את זה מעט יותר?

צפריר נויימן: סעיף (ב) מדבר על המקרים שבהם על אף ההוראה שקבעה את ההוראה של P 6, כפי שאבי ציין, המקרים שבהם נרד ל-P3, שזה אותה השארת פעילות במדינת ישראל, וזה נקבע גם בסעיפי ההגדרות, מה זה השארת פעילות ועל אילו משרות בסיס מדברים - על אותה דלתא, כאשר יכולנו לומר: על אותה דלתא אנחנו מבקשים את הכסף שישכב אצלנו, ואחרי שלוש שנים תקבלו את הכסף חזרה – העדפנו כרגע לא לעשות את זה, אלא להשאיר לנו את שיקול הדעת במקרים הפרטניים, מתי כן ומתי לא, אם בכלל, לבקש, וכרגע זה שיקול דעת של הוועדה, אם בכלל לדרוש על הדלתא.

מרב תורג'מן: לא היה ראוי להכניס כאן קריטריונים?

צפריר נויימן: הנושא נבדק גם עם משרד המשפטים, והנוסח אושר גם על-ידי משרד המשפטים, על מחלקת חקיקה.

משה גפני: אצלנו זה לא גזירת הכתוב.

משה גפני: בדקנו את זה, ומתברר שבמשרד המשפטים יושבים אנשים בשר ודם, והם טועים בחלק מהמקרים, כמו כולנו.

צפריר נויימן: כבודו צודק.

צפריר נויימן: דיברנו על הנושא הזה, גם בתוך לשכת המדען הראשי.

משה גפני: טוב.

משה גפני: לגבי חבר הכנסת אילטוב, אני לא הבאתי את התקנות האלה, גם אמרתי את זה, עד שלא הסתדר העניין הזה.

משה גפני: הוא היה בחוק ההסדרים בעניין.

משה גפני: מבחינתנו, זה התאפשר רק לאחר שהודיע לי שהעניין הסתדר, כלומר מה שאמרת לגביו זה נכון - יש לו מניה בזה, כי אם לא, זה לא היה מגיע.

משה גפני: בבקשה.

רוברט אילטוב: קודם כל, אני רוצה להודות לך על הטיפול שלך בחוק.

רוברט אילטוב: החוק שלי היה חוק שהצטרף לחקיקה ממשלתית, חוק ההסדרים, ששם הגענו להסכמות.

רוברט אילטוב: היו הרבה ויכוחים עד שהגענו להסכמות.

רוברט אילטוב: רק צר לי שלקח שנה וחצי מאז חוק ההסדרים, להביא את זה לפה, ובינתיים לא היתה ודאות, כפי שהיינו רוצים.

רוברט אילטוב: עם קבלת התקנות תהיה ודאות למשקיעים.

רוברט אילטוב: המשקיעים יחליטו, אם לקחת את הכסף של המדען או לא.

רוברט אילטוב: אני חושב שהוודאות הזאת היא מאוד חשובה למשק, ואני רוצה לברך עליה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: בבקשה, חיזקיה.

חיזקיה ישראל: אנחנו תומכים בתקנות המוצעות, זה יוצר לנו ודאות.

משה גפני: תודה.

משה גפני: בבקשה.

שלמה וקס: אני רוצה לברך את רוברט ואת המדען.

שלמה וקס: אם באיזשהו מקום בתקשורת יצא כאילו אנחנו מתנגדים לזה – אנחנו בעד התקנות האלה, אנחנו חושבים שהן נותנות אופק וכיוון לכל סטארט אפ, לכל משקיע, ושירבו תקנות כאלו ברוח הזו במדינת ישראל, ניראה טוב יותר.

משה גפני: תודה.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: תוכל להגיד משפט או שניים לגבי החממות הטכנולוגיות, בלי קשר לתקנות האלה, היות שאתה כבר פה?

משה גפני: אני מתעניין בזה.

משה גפני: בבקשה.

איל ליפשיץ: החממות הטכנולוגיות היום הן מייצרות כ-90 אחוז מחברות הציוד רפואי והביו טכנולוגיה בארץ.

איל ליפשיץ: כמעט אין גופים מחוץ לחממות שעושים את זה.

איל ליפשיץ: גם בתחום התקשורת והתוכנה והקלין טק הם הרבה מעבר ל-50 אחוז, דבר שלא היה לפני שלוש-ארבע שנים.

איל ליפשיץ: התוכנית עברה רביזיה גדולה בראשות המדען הראשי ויוסי סמולר, מנהל התוכנית.

איל ליפשיץ: יצאנו עכשיו למכרז ראשון, ארבע חממות יצאו למכרז, שבו כל מי שרוצה לנהל חממה, יכול להגיש מועמדות, כולל החממה שלנו, שנמצאת באריאל.

איל ליפשיץ: גם אנחנו ניגשנו למכרז הזה.

איל ליפשיץ: לפי מה שאנחנו שומעים, ניגשו קבוצות מצוינות.

משה גפני: איך החלוקה?

איל ליפשיץ: יש מחוזות – יש פריפריה, יש צפון, דרום.

משה גפני: יש במגזר הערבי?

איל ליפשיץ: יש בנצרת.

משה גפני: על החרדים אין.

איל ליפשיץ: כשקמה חממה יהודית ערבית אני נתבקשתי לעזור להם להקים את זה, למרות שאנחנו היינו הראשונים שהפריטו.

איל ליפשיץ: עד היום אני יושב בוועדת ההשקעות שלהם, ועושים עבודה מאוד יפה בנצרת.

איל ליפשיץ: גם עכשיו יוצאים למכרז, ואני מקווה ששם הכול יסתדר.

איל ליפשיץ: לגבי חממה ערבית, נפגשתי עם בחור צעיר בשם מוטי אייכלר, בחור מבריק, שעושה עבודה מאוד יפה.

משה גפני: האמת שלא כל כך התעניינתי בפגישות שלך אלא יותר התעניינתי בשאלה העקרונית – האם יש מחוז צפון, דרום, מרכז – לא חשוב מה, והאם יש גם מחוז ערבי ומחוז חרדי?

איל ליפשיץ: אותו בחור שמרכז פעילות חרדית כל כך חשובה- - -

משה גפני: הממשלה מקבלת החלטות אחת אחרי השנייה, וכולם דורשים את זה, של שילוב חרדים וערבים.

משה גפני: מה יותר מחממה טכנולוגית, אם אפשר לעשות את זה?

רוברט אילטוב: החממות התחילו כתוצאה מקליטת העלייה הרוסית, והיום כמעט אין.

משה גפני: אבל אין החלטה של שילוב עולים מרוסיה בעבודה, כי משתלבים.

משה גפני: השאלה היא האם יש דבר כזה?

איל ליפשיץ: אין דבר כזה היום.

איל ליפשיץ: יש חממה יהודית ערבית, כך זה מוגדר.

משה גפני: אני לא מתמצא, כלומר אני לא למדתי באוניברסיטה, ואתה צריך להסביר לי בשפה ברורה – אני לא מבין, האם יש חממה טכנולוגית ערבית וחממה וטכנולוגית חרדית?

איל ליפשיץ: יש ערבית, אין חרדית.

משה גפני: בבקשה, המדען הראשי.

אבי חסון: החממות הטכנולוגיות כולן אינן משויכות למגזר זה או אחר או לתחום זה או אחרת.

אבי חסון: התוכנית פתוחה לכל המגזרים וכל התחומים להגיש, והבחירה היא בחירה עסקית.

שכיב מוראד שנאן: זה לזרות חול בעיניים.

אבי חסון: העובדה היא, למשל, שבנצרת קמה, פועלת בהצלחה חממה יהודית ערבית, שלא ניתנה לה העדפה כלשהי אלא זו קבוצה שהתחרתה על הזיכיון וזכתה בה, ומתמודדת מחדש על הזיכיון בהליכים העתידיים.

אבי חסון: אני יודע, כי נפגשים אתי גם תדירות, שיש קבוצות הן מהמגזר הערבי והן מהמגזר החרדי, שמסתכלות על המודל הזה של מודל זיכיון חממה, ומעוניינות להגיש, או אפילו מגישות, מענה למכרז הזה.

אבי חסון: מבחינתנו, נשמח מאוד לראות עוד ועוד קבוצות ומגזרים משתלבים בתעשייה הזאת.

אבי חסון: יש בתוך הגדרות החממה לפחות את הפתיחה לפריפריה, כי אם איינו משאירים את זה לכוחות השוק לחלוטין, היינו מוצאים, ככל הנראה, 25 חממות בהרצליה, אולי 5 בתל-אביב ו-20 בהרצליה.

אבי חסון: כיוון שהמטרה היא גם לפזר, הפיזור הזה נוצר, והוא פותח פתח לקבוצות שונות ולהרכבים שונים להגיש.

אבי חסון: העובדה היא שבמגזר הערבי זה קרה ופועל בהצלחה.

אבי חסון: אני מאמין שבהליכים התחרותיים שבאים אלינו לטובה וגם רביזיה גדולה - זה משהו שלא היה אף פעם; פתיחת חממות להליכים תחרותיים זה משהו חדש.

אבי חסון: התחלנו אותו השנה, יצאנו להליך שני, ובמשך חמש השנים הקרובות כל החממות תעבורנה סבב של הליכים תחרותיים.

אבי חסון: במהלך הסבב הזה אנחנו יותר מנשמח לראות קבוצות, בין אם חרדיות, או שמשלבות בתוכן גורמים חרדיים, ניגשות.

אבי חסון: קבוצות כאלה קיימות.

שכיב מוראד שנאן: הבעיה, שכל התיאוריות היפות האלה לא מניבות פרי בסופו של דבר.

שכיב מוראד שנאן: הן מראות מודל יפה, כאילו הכול פתוח ושוויוני ואמור לספק מענה לכל הצרכים, ובמבחן התוצאה זה לא מה שקורה, אז למה לא לחשוב על הבטחת העניין הזה - אם אתה מדבר על פריפריה, לחלק את זה גם בפריפריה.

שכיב מוראד שנאן: לדעתי, שווה לחשוב, לומר: צריך חממה טכנולוגית נוצרית, צריך חממה טכנולוגית חרדית, צריך חממה טכנולוגית דרוזית – לא יודע מה, אבל למצוא סידור, שמבטיח ייצוג.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אני רוצה להוסיף לדברים האלה.

משה גפני: אם המדינה היתה אומרת: אנחנו עושים חממה טכנולוגית לפי הרמה ולפי היכולות הטכנולוגיות של האנשים והתחרות הטהורה – אני מבין.

משה גפני: אבל זה לא מה שהמדינה אומרת אלא היא אומרת: על אף שאני הולך על תחרותיות, ואני רוצה ללכת לרמות הגבוהות ביותר, וזה מוצדק, בכל אופן אני נותנת העדפה, אני מוציאה את זה במקרים רבים מהנושא התחרותי הרגיל, ונותנת העדפה לערי הפיתוח, לפריפריה.

משה גפני: אם לא נותנת העדפה, צריך להגיד את זה, אבל זה מה שנאמר קודם על-ידי המדען הראשי.

משה גפני: אמר המדען הראשי, ובצדק, שאם לא היתה הכוונה של המדינה בעניין הזה, היו 25 חממות טכנולוגיות בהרצליה ואולי 5 בתל-אביב.

משה גפני: למה זה לא קורה – למה יש בצפון, בדרום ובפריפריה – כי אנחנו מתערבים בעניין.

משה גפני: אנחנו מפזרים אותם יותר.

משה גפני: נשאלת השאלה, מה ששאל חברת הכנסת שנאן, וגם אני שואל - יש חשיבות עליונה למדינת ישראל לפזר את החממות הטכנולוגיות, שיהיה גם בפריפריה, ואני לא נכנס לפרטים – האם גם לתת לנוצרים וגם לדרוזים; אני גם לא אומר על חרדים, שצריך לתת גם לספרדים וגם לאשכנזים וגם לחסידים וגם לליטאים.

משה גפני: כללית, פריפריה – יש אינטרס לאומי.

משה גפני: אם הערבים יכולים להתחרות על זה והחרדים יכולים להתחרות על זה – הנה מה טוב, לתת להם עדיפות כמו לפריפריה, לפזר את זה יותר.

משה גפני: יש ישובים ערבים, יש ישובים חרדים.

משה גפני: כמו שאתה שולח כמה לצפון, יכול לשלוח אחד למגזר הערבי, אחד למגזר החרדי - תלוי.

משה גפני: אם יש העדפה, למה ההעדפה הזאת לא נכללת בשיקולים?

משה גפני: רוברט, בבקשה.

רוברט אילטוב: לגבי חממות, כל אחד יכול לגשת למכרז.

רוברט אילטוב: אין פה הגדרה, שערבי לא יכול או חרדי לא יכול.

רוברט אילטוב: זה לא עניין של מגזר זה או אחר; כל אחד שיודע ומבין בתחום ההי טק, שרוצה להצליח ולהרוויח, יכול ללכת.

רוברט אילטוב: הוא צריך לגייס הרבה מאוד כסף בשביל זה, ולכן מי שלא מתעסק בזה, הסיכויים שהחממה שלו תצליח הם אפסיים.

רוברט אילטוב: לכן אפשר לתת את זה למגזר זה או אחר, אבל זה ייכשל.

רוברט אילטוב: צריך לבנות תשתית כדי שהם יגיעו למערכת הזאת בכלל.

רוברט אילטוב: לכן לומר: אני רוצה, בגלל שאני אתיופי או רוסי - לא רלוונטי – הרלוונטיות פה, שהאנשים האלה מבינים בתחום, ויודעים לקדם את החברות האלה, את הסטארט אפים האלה, והם צריכים להיות די מומחים בתחום – אחרת החממה לא תצליח.

רוברט אילטוב: אני יודע שיש לפחות אחד שאני מכיר אותו, בחור חרדי, שהוא עובד בתחום ההי טק, ועובד מאוד יפה, והוא מאוד מבין.

רוברט אילטוב: במגזר החרדי גם המודעות מתחילה לעלות.

רוברט אילטוב: גם במגזר המיעוטים, הערבי, זה מתחיל לעלות, אבל אני אומר לכם מראש, שמי שלא מתעסק בזה באופן מקצועי, לא יוכל להגיע.

רוברט אילטוב: גם אם הוא יגיע כמנהל טוב, והוא יידע לפנות למדען הראשי, לא בטוח שיידע לבחור את החברות שיש להן פוטנציאל, כי הוא לא מבין בתחום.

רוברט אילטוב: אם הוא לא מבין בתחום, החברות הללו ייכשלו, והכסף ילך לטמיון.

משה גפני: נכון.

רוברט אילטוב: המערכת הזאת באופן כללי עובדת באופן מאוד מקצועי.

רוברט אילטוב: ההחלטות שמתקבלות שם ברמה מקצועית כלכלית, ולכן להתערב פה פוליטית- - -

משה גפני: ממש לא פוליטית.

רוברט אילטוב: מה שכן צריך לעשות, לדעתי, במגזרים כאלה ואחרים – להצמיח את האנשים האלה ברמה מקצועית, שיידעו להגיע לשם.

משה גפני: מצוין.

משה גפני: אומר לך איך אני התוודעתי לעניין הזה.

משה גפני: פנה אליי יזם חרדי צעיר, הוא הקים חממה טכנולוגית באחד הישובים בארץ, לא חרדי, כלומר החממה שהוא הקים אינה חממה בישוב חרדי או בישוב ערבי; בישוב רגיל בפריפריה, והוא מאוד הצליח, גם להבנת האנשים המקצועיים במשרד המדען הראשי.

משה גפני: ואז הוא דיבר אתי, ואמר לי: אני חושב שאפשר להקים חממה בישוב חרדי, ואפשר להצליח בזה.

משה גפני: יש היום הרבה אנשים במגזר החרדי, שמתאימים לעניין הזה, וצריך דחיפה.

משה גפני: אני לא רוצה להיכנס לסיבות.

משה גפני: לכן שאלתי, אם יש קריטריון של פיזור – אם זה לא ילך להצליח, אנשים לא ישקיעו כסף, כאן מדובר בתחרות – האם לא להכניס גם בחשיבה שלהם גם את המגזר הערבי והמגזר החרדי – לא פוליטי; לא לומר: בגלל סיבות פוליטיות אנחנו נותנים למגזר כזה או אחר, אלא בגלל הסיבות המקצועיות של הפיזור, ורק ברמה.

משה גפני: אני התוודעתי לזה על-ידי יזם חרדי, שהצליח בהקמת חממה טכנולוגית.

רוברט אילטוב: הוא הגיש בקשה למכרז?

משה גפני: אני לא יודע איפה זה עומד, אבל אם מדברים על פיזור, צריך שיהיה פיזור.

איל ליפשיץ: אצלנו בחממה יש מתכנתות שמגיעות, מסיעים אותן, והן עובדות מאוד יפה.

איל ליפשיץ: אבל יש שני דברים, שאם רוצים לשלב אנשים ממגזרים שונים, שהיום לא נמצאים מספיק בהי טק, כמו המגזרים הערבי והחרדי, צריך לעשות שני דברים, והם לא עולים הרבה כסף: ראשית, הבעיה היותר קטנה זה דווקא החרדים.

איל ליפשיץ: יש שם המון יזמות, ויזמות מצוינת.

איל ליפשיץ: אני חושב שהבעיה הגדולה היא דווקא אצל המשקיעים.

איל ליפשיץ: משקיע, לצערי, וזה קולגות שלי, קרנות הון סיכון אחרות, כשהן רואות יזם חרדי, קשה להם הרבה יותר לעשות את השלבים שהן צריכות כדי להיכנס להשקעה מאשר ביזם רגיל, שהם רגילים מהרצליה פיתוח.

משה גפני: למה זה קשה יותר?

איל ליפשיץ: מאוד רגילים להשקיע במישהו שהם מכירים כבר, וזה הגיוני – זה יזם שכבר הצליח.

שכיב מוראד שנאן: זו בדיוק הסיבה, למה לתת את ההעדפה.

איל ליפשיץ: אני מסכים לגמרי.

איל ליפשיץ: ברור לגמרי שהעילוי שיודע לצטט גמרות בעל-פה הוא יזם לא פחות טוב ממי שגמר 8200.

איל ליפשיץ: לצערי, זה דבר שהסקטור שלנו לא מבין אותו, ולא מתוך רשעות.

איל ליפשיץ: זו עבודה שצריכה להיעשות.

איל ליפשיץ: צריך לעבוד על זה, ועובדים על זה, אבל צריך לעשות אותו טוב יותר.

איל ליפשיץ: הדבר השני, אני מתחבר למה שאמר חבר הכנסת אילטוב לגבי עוד חממות – שגוף לא מקצועי יקים חממה, עלולות להיות פה תקלות רבות.

משה גפני: לא הצענו את זה.

איל ליפשיץ: מה שכן, חשוב לתת ליזמים חרדים, כמו ליזמים ערבים, חונכים.

איל ליפשיץ: היתה פעם תוכנית כזו, זה לא עולה הרבה כסף.

איל ליפשיץ: כמו שיש חונכים בתחומים מסוימים, גם כאן.

איל ליפשיץ: משרד התמ"ת יכול להקצות כמה אנשים שיעשו את העבודה הזאת.

איל ליפשיץ: אנחנו נהיה מוכנים להשתתף בזה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: דברי סיכום, אדוני המדען.

אבי חסון: ראשית, להצטרף למה שאמר חבר הכנסת אילטוב – החממות הן חברות פרטיות למטרות רווח, שאינן נתמכות על-ידינו, אלא רק הפרויקטים שנבחרים ומאושרים, זוכים למימון מדינה, ואפילו מימון מאוד נדיב.

אבי חסון: חשוב לזכור את זה.

אבי חסון: המטרה היא שהם ירוויחו ויצליחו, ותוך כדי זה אנחנו יוצרים מדי שנה מאות מיזמים חדשים.

שכיב מוראד שנאן: אבל אם משרד התמ"ת לא היה נותן את המטרייה, זה לא היה קיים.

אבי חסון: החממות עברו בעשרים השנה האחרונות, כולל הפרטתן וכן הלאה.

משה גפני: אנחנו חושבים שזה פרויקט מצליח.

משה גפני: אם זה היה פרויקט שנכשל, לא היינו מדברים על זה בכלל.

אבי חסון: על בסיס הקבוצות שנפגשות אתי ועם מנהל תוכנית החממות, ומתעניינות בהגשת המכרזים, וכבר הגישו את המכרזים, אני מאמין שבנוסף לקבוצות הקיימות שאנחנו רואים, שכוללות כבר לפחות חממה אחת ערבית, אנחנו נראה- - -

משה גפני: איך אתה מעדיף פריפריה?

אבי חסון: החממות מחולקות למחוזות.

אבי חסון: ראשית, אנחנו יוצאים מתוך מצב קיים – פועלות היום 25 חממות, הן פועלות במחוזות מסוימים, ומשהסתיים הזיכיון של חממה מסוימת, נניח במחוז הצפון, ייצא הליך תחרותי לחממה במחוז הצפון.

אבי חסון: הוא לא חייב להיות באותו ישוב, ודאי לא חייה להיות באותו מבנה, אבל הוא צריך להישאר באותו מחוז כדי שבסופו של תהליך נמצא עצמנו עם אותו מספר חממות בכל אחד מהמחוזות.

אבי חסון: בנוסף, יש שיקול דעת הוועדה, לבחון את הבקשות הספציפיות.

אבי חסון: אני מאמין מתוך איכות הקבוצות שאני רואה ומתוך זהות האנשים שפונים, שאנחנו נראה יותר ויותר יזמים הן מהמגזר החרדי והן מהמגזר הערבי, כי אנחנו רואים את היזמויות האלה מתחילות.

אבי חסון: יש פה שלב של התבגרות.

משה גפני: חבר הכנסת שנאן לא בא על סיפוקו, נכון?

שכיב מוראד שנאן: בעדינות רבה אתה מגדיר את התחושה הרעה שהוא יצר כתוצאה מתשובתו.

משה גפני: שואל חבר הכנסת שנאן, כמו שאתה הולך על מחוז צפון או על פריפריה, תלך גם על המגזר הערבי, תעשה מכרז על המגזר הערבי.

משה גפני: יהיה יזם ותהיה השקעה – טוב, ואם לא, לפחות ניסית.

רוברט אילטוב: אני מציע לשנאן, להוציא הצעת חוק, ואני אהיה שותף שלו.

משה גפני: אני חושב שזה לא חקיקה.

שכיב מוראד שנאן: אגב, אדוני, גם בלי התלות שלך, אני מוציא היום מכתב לשר בעניין הזה.

משה גפני: אני, אגב, דיברתי אתו.

משה גפני: אני מציע שגם אתה תדבר אתו, ואם לא נתקדם, נוציא מכתב משותף.

איל ליפשיץ: תתחילו מארבעה חונכים – זה יעשה הרבה יותר מהמון דברים.

שכיב מוראד שנאן: אנצל את הניסיון המקצועי שלך, ואם תואיל להקדיש לי חצי שעה, שנשב, אני מאוד אשמח.

איל ליפשיץ: אשמח.

משה גפני: תעדכן אותי אחרי זה.

משה גפני: אני רק מבטיח לכם, שכשהערבים והחרדים יהיו בשלטון, אנחנו לא נקפח את החילוניים, כמו שמקפחים אותנו.

משה גפני: .. נדאג להם.

משה גפני: אני סתם אומר את זה בהומור, אנחנו לא הולכים לשלטון.

משה גפני: אני עוד אדבר עם השר, וגם חבר הכנסת שנאן.

משה גפני: גם נאה דורש וגם נאה מקיים.

משה גפני: אם לא יצליח, לפחות ניסינו.

משה גפני: לדעתי, זה מיזם שיצליח – גם בציבור הערבי, גם בציבור החרדי.

שכיב מוראד שנאן: זה יהווה פתרון לזה שצריך לשלב אנשים בתעסוקה, ולעשות את כל מה שדורשים לעשות – רק דורשים, ולא נותנים לעשות.

משה גפני: תקנות לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה (הסכום המרבי לתשלום בעד העברת ידע לפי סעיף 19ב(ב)(1) ו- (2) לחוק, התשע"ב-2012.

משה גפני: מי בעד אישור התקנות?

משה גפני: מי נגד?

משה גפני: מי נמנע?

משה גפני: הצבעה בעד – פה אחד נגד – אין נמנעים – אין התקנות אושרו.

משה גפני: התקנות אושרו פה אחד.

משה גפני: תודה רבה, הישיבה נעולה.