ועדת המשנה לעסקים קטנים ובינוניים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 8, 2012-05-15 14:10

ליה שמטוב: צהרים טובים.

ליה שמטוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת המשנה לעסקים קטנים ובינוניים של ועדת הכספים.

ליה שמטוב: הנושא היום הוא סקירה על הקשיים בפעילות אולמות האירועים, סוגיית עוצמת הרעש באולמות האירועים.

ליה שמטוב: במסגרת הוועדה סיירתי בכמה מקומות בארץ ונפגשתי עם בעלי אולמות, גם בבאר-שבע, גם בטבריה וגם במרכז הארץ.

ליה שמטוב: בכנסת אנחנו מחוקקים חוקים וכל פעם דורשים משהו אחר מבעלי האולמות.

ליה שמטוב: צריך לדעת שיש חובות אבל יש גם זכויות.

ליה שמטוב: לא יכול להיות שהכל יהיה על גבם של בעלי אולמות האירועים שנותנים את השטח לאירוע כלשהו ומי שמזמין את האירוע, מזמין גם את התקליטנים, מזמין בר, מזמין רקדנים וכולי אבל אחר כך אם משהו לא בסדר, מאשימים את בעל האולם.

ליה שמטוב: התכנסנו כאן היום כדי לראות מה קורה בפועל ולשמוע את נציגי הארגונים ואת המשרדים הרלוונטיים כדי לראות מה אנחנו יכולים לעשות ומה צריך לשנות.

ליה שמטוב: אם צריך ללכת לחקיקה, תהיה חקיקה, אבל אולי אפשר לפעול בלי חקיקה.

ליה שמטוב: לשם כך התכנסנו היום והדיון פתוח.

יהודה כהן: אני מברך אותך כבוד היושבת ראש על קיום הדיון הזה.

יהודה כהן: שמי יהודה כהן ואני מנכ"ל התאחדות בעלי האולמות וגני אירועים.

יהודה כהן: יושב אתי כאן חבר ההנהלה רונן אביב, מנהל אולם אירועים ARKA בתל אביב והיועץ המשפטי שלנו דן צפריר שאחר כך גם הוא ייתן סקירה משפטית בנושא וידבר על ההשלכות.

יהודה כהן: יש חשיבות לנושא.

יהודה כהן: העונה למעשה נפתחה כבר מאז ל"ג בעומר ואנחנו בתחילת עונה בה צפויים לנו לא מעט בעיות וקשיים בנושא הזה של ארגון האירועים בחצרים.

יהודה כהן: מרגע שהתקשרנו לבעל שמחה והעמדנו לרשותו את האולם ואת החצרים שבידינו, ידוע לנו שבחלק גדול מהמקרים בעלי האירועים מזמינים את הצוות שינעים להם את הערב ואין לנו דין ודברים אתם ואין לנו משאים ומתנים למעט מקרים בהם בעלי אולמות קובעים את המסגרת של התקליטנים או האנשים וזאת זכותם.

יהודה כהן: מרגע שנכנס אותו תקליטן ואותו אדם, ולפעמים מדובר בגילאים צעירים שלא מודעים לחוק, אנחנו כבעלי האולמות צפויים לנזקים חמורים.

ליה שמטוב: איך מזמינים את התקליטן?

יהודה כהן: בעל האירוע מזמין אותו.

ליה שמטוב: יש לו רישיון עסק?

יהודה כהן: על זה נדבר אחר כך.

יהודה כהן: ההתקשרות בין התקליטן או התזמורת היא בין בעל השמחה לבין מי אתו הוא רוצה להתקשר.

יהודה כהן: הוא מתקשר אתו ואנחנו לא מודעים לכך ולא יודעים על כך.

יהודה כהן: הוא מגיע אלינו למקום וידוע לנו שאין רישיון עסק לאותו אדם.

יהודה כהן: לכן בחלק גדול מהמקרים קשה לאתר אותם, קשה לתפוס אותם וקשה לפגוע בהם.

יהודה כהן: אני אתן מספר קטן של דוגמאות.

יהודה כהן: תקליטנים מפרסמים באינדקס אירועים, חוברת חתן וכלה או ברשימות.

יהודה כהן: מה אנחנו רואים?

יהודה כהן: הנה, הראשון: תקליטן, הוא גם זיקוקים וגם פירוטכניקה.

יהודה כהן: על פי חוק אסור לעשות פירוטכניקה באולם.

יהודה כהן: אסור.

יהודה כהן: בארצות הברית – ויכולים לאשר זאת כאן – מאה אנשים נשרפו במועדון עקב שימוש בפירוטכניקה.

יהודה כהן: יספרו לך בעלי אולמות שעשרות אנשים נפגעו עקב השימוש בפירוטכניקה שמתבצעת על ידי אנשים בלתי מקצועיים, אנשים שאין להם מושג בנושא.

ליה שמטוב: איך בכל זאת עושים את זה?

יהודה כהן: עוברים על החוק.

יהודה כהן: בעל החצרים, ברגע שקורה משהו, אין לנו ביטוח כי הביטוח יגיד לנו שעברנו על החוק.

יהודה כהן: כשאנחנו פונים, אין מה לעשות וזה דבר שקורה באירוע.

יהודה כהן: אנחנו רואים שירותי בר.

יהודה כהן: כל תקליטן פתאום עושה לו בר.

יהודה כהן: חלוקת שתייה חריפה צריכה להיעשות אך ורק עם רישיון.

יהודה כהן: סעיף 4.8 לחוק רישוי עסקים אבל אנשים פועלים על דעת עצמם.

יהודה כהן: אנחנו נתקלים במשקאות מזויפים, אנחנו נתקלים במשקאות לא כשרים, אנחנו נתקלים בתופעות כאלה ולצערנו בסוף ילדים בני 14 מושקים על ידי אנשים בלתי אחראיים שנמצאים בחצרים ולא אנחנו אלה שהתקשרנו אתם.

יהודה כהן: לא התקשרנו אתם ולא ביקשנו שיפעלו אצלנו.

יהודה כהן: כשמבקשים לפעול בנושא הזה, לא עומדים בדברים.

יהודה כהן: כאן אני מגיע לנקודה לשמה אנחנו נמצאים כאן וזה הנושא של רעש באולמות.

יהודה כהן: מרגרטה מכירה אותי שנים רבות ויודעת במפורש שבעלי אולמות ביקשו להנמיך את עוצמת המוזיקה באולם וזה היה ביוזמתנו כאשר פנינו ופעלנו ביחד לחקיקה.

יהודה כהן: הציבור שמגיע אלינו לא כולו בגילאי 20-25 אלא מגיע גם קהל יותר מבוגר.

יהודה כהן: מגיעים אנשים עם משפחות והם רוצים להאזין האחד לשני.

יהודה כהן: אז אנחנו מבקשים מהתקליטן להנמיך את עוצמת הקול אבל הוא אומר לי שאני אפנה את השטח ושלא אפריע לו באמצע העבודה.

יהודה כהן: אין לנו שליטה על כך.

יהודה כהן: פנינו למשרד וביחד יזמנו הצעת חוק.

יהודה כהן: אנחנו לקחנו על עצמנו ואמרנו שלא יהיה לנו רישיון עסק אם לא יהיה לנו מכשיר להגבלת דציבלים.

יהודה כהן: זה נכון עד לכאן?

מרגרטה רוגינסקי: נכון.

יהודה כהן: לכן לקחנו על עצמנו שלא יהיה מצב שתקליטן יגיע למקום ויאמר שאין לו למה להתחבר.

יהודה כהן: זה לא יכול להיות.

יהודה כהן: אין רישיון עסק למקום אם אין לו את הנושא הזה של מכשיר להגבלת דציבלים.

יהודה כהן: יתרה מכך.

יהודה כהן: יש אולמות שאין להם רישיון עסק מסיבה כזו או מסיבה אחרת, פעם זה ופעם מישהו אחר, אבל את המכשיר יש במקום והמשרד להגנת הסביבה דואג לאכוף את הנושא הזה ולהגדיר אותו.

יהודה כהן: יש כאן בדיקה שנעשתה על ידי המרכז למחקר בכנסת.

יהודה כהן: היה סיור עם פרופסור סטיביאן שבדק והוציא את ממצאיו.

יהודה כהן: אכן הוא מעמיד את הנושא הזה במקום.

יהודה כהן: בנושא הזה אנחנו צפויים למספר קנסות בגין אותו תקליטן כאשר הראשון הוא חוק זכויות יוצרים שהם לא משלמים.

יהודה כהן: אותו תקליטן נכנס אלי, משמיע את המוזיקה אבל זכויות יוצרים הוא לא משלם ואז זה נופל עלינו כבעלי אולמות.

יהודה כהן: היום מתרבים התאגידים ומדובר באקו"ם, בפדרציה, הפיל, אלה, אשכולות.

יהודה כהן: מי שלוקח את הדיסק, מי שמוכר את המוזיקה, מי שעושה שימוש במוזיקה, זה התקליטן עצמו אבל זה נופל עלינו.

יהודה כהן: אחר כך הוא ניגש אלי בזמן הזיקוקים.

יהודה כהן: חברים, אין לי ביטוח אם קורה דבר כזה.

יהודה כהן: יש דבר נוסף.

יהודה כהן: במידת הצורך, אם הם מתבקשים לכך, הם מתקינים תאורה.

יהודה כהן: בואו תראו מה קרה באסון האחרון.

יהודה כהן: אין מהנדסי בטיחות, אין יועצי בטיחות, אין אנשי בטיחות.

יהודה כהן: מסתובבים באולם בין 200 ל-500 אנשים.

יהודה כהן: נבנה לי גשר תאורה אבל מי בדק את הדבר הזה?

יהודה כהן: מי אחראי לדבר הזה?

יהודה כהן: פתאום אני בעל החצרים הופך למותקף בגין הסכנה הזאת.

יהודה כהן: בבאר-שבע ביקשו קצת להנמיך את הרעש, אבל מה קרה?

יהודה כהן: רצח.

יהודה כהן: אצלי באולם יש אנשים שיכורים, אנשים ששתו באולם והם שותים.

יהודה כהן: מה שקורה זה שהתקליטן אומר לאותו אדם ללכת לבעל האולם.

יהודה כהן: היו ניסיונות רצח של בעלי אולם.

יהודה כהן: בעל אולם נרצח.

יהודה כהן: ומה קורה לאותו תקליטן?

יהודה כהן: אין לו רישיון, אין את מי לתפוס.

יהודה כהן: האדם הראשון שבורח מהאולם שלי זה התקליטן.

יהודה כהן: על מי נופלת כל האחריות?

יהודה כהן: עלי.

יהודה כהן: אנחנו כבר לא יכולים לספוג את זה.

יהודה כהן: אנחנו מבקשים מהוועדה וגם מהמשרד להגנת הסביבה.

יהודה כהן: אתם באים לבדוק.

יהודה כהן: אכן אצלנו יש אכיפה כאשר כבר 12 או 15 בעלי אולמות בבתי משפט בגין השמעת מוזיקה מוגברת.

יהודה כהן: אותו בעל אולם, תת-אלוף בצה"ל עם אותות מופת מועמד לדין פלילי לא על עבירה שהוא ביצע.

יהודה כהן: הוא אומר לשופט שהוא לא עשה.

יהודה כהן: הוא בא למשרד להגנת הסביבה ומבקש לתפוס את אותו אדם, אבל למשרד להגנת הסביבה יש בעיה והם אומרים המשבש פעולתו של מכשיר.

יהודה כהן: כאן יש בעיה ואנחנו פונים כאן למחוקק ומבקשים ממנו לקרוא לילד בשמו.

יהודה כהן: יש תקליטן שמבצע את המוזיקה ברמה שהיא מעל לחוק.

יהודה כהן: אנחנו מבקשים לתפוס אותו ולהחיל עליו את העונש.

יהודה כהן: לא אני הוא האשם, לא אני הוא זה שמבצע, לא אני הוא זה שלא נשמע לחוק.

יהודה כהן: עד כאן דבריי.

יהודה כהן: אם חבריי רוצים להוסיף משהו, אני אשמח.

דן צפריר: דן צפריר, יועץ משפטי לנושא איכות סביבה להתאחדות בעלי אולמות וגני אירועים.

דן צפריר: מתפקידי כ פרטי ייצגתי תשעה כתבי אישום שהוגשו נגד בעלי אולמות וכאשר הצגנו בפני בית המשפט את האבסורד שלכאורה בעלי האולמות נענשים על עבירות שנעשות למעשה על ידי אנשים אחרים, מספר שופטים אמרו לנו בצורה הכי פשוטה וברורה שלי כ הייתה ברורה מלכתחילה שכאן זה לא המקום לפנות אל השופטים בתלונות.

דן צפריר: הם אמרו לי שהם רואים מה כתוב בחוק והחוק מטיל את כל האחריות על הלקוחות שלי שהם בעלי האולמות ואם אני מעוניין או רואה כאן איזשהו עיוות משפטי או איזשהו חוסר צדק שזועק לשמים, אני צריך להתכבד ולחזור למחוקק הראשי, לבית המחוקקים, ויתקנו את החוק כי הם כשופטים לא יכולים לעשות שום דבר אלא להרשיע את שולחיי.

דן צפריר: כאן אני רוצה לגעת בשלוש נקודות מרכזיות שנמצאות בחוק ואני חושב שהן דורשות תיקון דחוף.

דן צפריר: התיקון לחוק למעשה הוא תיקון לחוק רישוי עסקים שכמו שהמנכ"ל כאן ציין קובע כי עבירה פנימית, כל מצב בו יש חריגה מסף הרעש הקבוע בחוק – שזה 85 דציבלים – או כאשר לא מותקן מד רעש בהתאם לחובה שקבועה בחוק.

דן צפריר: הרציונאל לקביעה הזאת הוא רציונאל נכון והגיוני.

דן צפריר: הוא אומר שלאירועים כמו חתונות, בר מצווה וכולי מגיע קהל שהוא למעשה נחשב קהל שבוי שזה קהל שהוזמן לאירוע משפחתי, שהוא חייב לכבד את כבוד המזמינים אותו ועל כן הוא למעשה שבוי של אותו מזמין וחייב להגיע לאותו אירוע.

דן צפריר: המחוקק מהבחינה הזאת לא נתן את דעתו לכך שברוב האירועים אותם מוזמנים שהם מוזמנים בגדר קהל שבוי לא נמצאים לאורך כל האירוע.

דן צפריר: מהניסיון שלי בייצוג של תשעה בעלי אולמות שהואשמו בעבירות של רעש, נמצא שהמדידות בוצעו בשעות מאוד מאוחרות.

דן צפריר: זאת אומרת, ייאמר כאן לזכותם של מפקחי המשרד להגנת הסביבה שהפסיקו את שגרת יומם והמשיכו לעבוד עד שעות מאוד מאוחרות בלילה על מנת לבצע פיקוח ואכיפה של החוק, כך שלמעשה כתבי האישום הוגשו על עבירות של חריגה מרעש שהיו בשעות מאוד מאוד מאוחרות, אחרי 11:30 בלילה ואחרי 12:00 בלילה, בגינן הוגשו כתבי אישום כאשר לכל בר בי דעת ידוע שבשעות האלה למעשה כבר הקהל המבוגר או הקהל המאוד מאוד צעיר – ילדים ותינוקות – לא נמצא באולם.

דן צפריר: ברוב החתונות שמתקיימות היום למעשה יש נקודת זמן מסוימת בה הקהל השבוי הולך הביתה, בדרך כלל אחרי שהוא אכל את המנה העיקרית, ומי שנשאר באירוע הזה, אלה חבר'ה צעירים ואז בעצם זאת כבר לא חתונה אלא זו מסיבה לכל דבר ועניין.

דן צפריר: החבר'ה האלה פחות מוטרדים מעניין הדציבלים וגם מסוגלים לשמוע מוזיקה בווליום יותר גבוה.

דן צפריר: זאת נקודה אחת שהמחוקק לא נתן את דעתו עליה ולצערי גם המשרד להגנת הסביבה לא מנחה את המפקחים שלו לבדוק בשעות שאכן יש באולם קהל שבוי.

דן צפריר: אם כן, זאת נקודה אחת לגבי מהי הגדרת קהל שבוי והאם ראוי שהמחוקק ייתן דעתו על כך לפי שעות האירוע או לפי סדר האירוע.

דן צפריר: נקודה נוספת היא סף הרעש שנקבע.

דן צפריר: סף הרעש שנקבע בחוק הוא 85 דציבלים וגם אנשי המשרד להגנת הסביבה אומרים גם עתה – ויתקנו אותי אם אני טועה – וגם בזמן חקיקת החוק שהבסיס או המקור לקביעת סף של 85 דציבלים הגיע מתקנות של גהות תעסוקתית של עובדים שנמצאים במקום העבודה, שנקבע להם סף רעש של 85 דציבלים, בהנחה שהם נמצאים שמונה שעות רצופות במקום העבודה.

דן צפריר: הסבירו מומחים לענייני רעש כי אדם שנמצא חשוף במשך שמונה שעות ברציפות ל-85 דציבלים, שמיעתו עלולה להיפגע.

דן צפריר: כמובן שלעשות גזרה שווה מתקנון של גהות תעסוקתית לאירוע רנדומאלי של חשיפה מאוד מאוד קצרה לרעש בדציבלים גבוהים, אני חושב שהיא גזרה שווה שיסודה בטעות.

דן צפריר: אני חושב שגם כאן ראוי שהמחוקק יתערב ויתקן את הטעות הזאת.

דן צפריר: היום למעשה מוגשים כתבי אישום נגד בעלי אולמות כאשר מספיק שיש חריגה בשלושים שניות.

דן צפריר: מספיק ששלושים שניות נמדדו 86 דציבלים, הדבר מהווה יסוד להגשת כתב אישום פלילי למרות שכל גורמי המקצוע מבינים ששלושים השניות האלה לא יכולים לגרום לנזק כלשהו.

ליה שמטוב: זה עובר אוטומטית בשעות מסוימות לפחות דציבלים?

דן צפריר: לא, החוק קובע 85 דציבלים בכל שעה.

דן צפריר: במשרד שלנו, עת ייצגנו את כל בעלי האולמות שבאו אלינו, עשינו בדיקה השוואתית מה קורה בעולם ומהיכן הגיעו ה-85 דציבלים.

דן צפריר: חיפשנו במדינות אירופה המתקדמות, במערב אירופה, בארצות הברית ובמדינות סקנדינביה ולא מצאנו אף חוק שדומה לחוק בישראל.

דן צפריר: ישראל היא המדינה היחידה בעולם שיש בה חוק שקובע אחריות פלילית לרעש שנמצא בתוך רשות היחיד.

דן צפריר: אני לא מדבר על כך שהשכן שלך מפריע, גורם רעש שמגיע לתוך ביתך, אלא כאן אנחנו מדברים על רעש שנמדד בתוך רשות היחיד שזה אולם האירועים ונקבעה לו סנקציה פלילית כנגד בעל האולם.

דן צפריר: אין אף חוק כזה בכל העולם.

דן צפריר: יש חוקים או תקנות או הנחיות לגבי דיסקוטקים אבל אין חוק כזה לגבי בעלי אולמות באף מקום בעולם וזה אני אומר לאחר חיפוש אותו ערכנו.

דן צפריר: נקודה אחרונה לגבי אחריות בעלי האולמות.

דן צפריר: אני אספר לכם באמת מניסיון אישי כמי שפנו אליו בעלי אולמות לייצג אותם בכתבי אישום.

דן צפריר: מדובר באנשים נורמטיביים שבוקר אחד מקבלים הזמנה בדואר, בדרך כלל גם הילדים פותחים את ההזמנה ולך תסביר לילד שלך מה זה אומר מדינת ישראל נגד האבא.

דן צפריר: אלה אנשים נורמטיביים.

דן צפריר: אלה לא עבריינים פליליים.

דן צפריר: באותו רגע שהם מקבלים כתב אישום פלילי, חרב עליהם עולמם.

דן צפריר: הם לא מסוגלים להתמודד עם ההכרה וההבנה שמדינת ישראל או המשרד להגנת הסביבה מעמיד אותם בפני כתב אישום פלילי ותחת הרשעה פלילית.

דן צפריר: רק כדי לסבר את האוזן, יש רשויות מקומיות שמונעות חידוש של רישיון עסק לבעלי אולמות שהורשעו בפלילים.

דן צפריר: זאת אומרת, יכול להיות מצב שאותו כתב אישום פלילי ישבית את פרנסתו של בעל האולם שבנה על המוניטין במשך עשרות שנים.

דן צפריר: לגבי האחריות.

דן צפריר: חלק לא מבוטל מהאנשים שפנו אלי והוגשו כתבי אישום נמנו על המגזר החרדי ואנחנו גם טענו את הטענה הזאת בבית המשפט על אפליה בררנית של המשרד להגנת הסביבה.

דן צפריר: כמובן שאנחנו לא חשדנו ולא כהוא זה שהמשרד להגנת הסביבה שם לו למטרה את בעלי האולמות החרדים להגיש נגדם כתבי אישום, אבל לא צריך להיות חכם גדול כדי להבין שמבחינה הסתברותית אותו מגזר שאירועים של חתונה וברי מצוות נעשים אצלו בתדירות גבוהה, סביר להניח שהם אלה שייפלו בגורל של מפקחי המשרד להגנת הסביבה.

דן צפריר: לא זאת אף זו, המגזר החרדי, כמו המגזר הדתי, משתמש בתזמורות.

דן צפריר: התזמורת אינה מחוברת למערכת ההגברה.

דן צפריר: אני לא יודע אם מי מכם היה בחתונה חרדית או בחתונה של המגזר הדתי, אבל מספיק שאיש הקלרינט או איש החצוצרה נותן נשיפה קלה, באותה שנייה מדובר ב-120-130 דציבלים ואין לאף אחד שליטה על הנושא הזה.

דן צפריר: זאת אומרת, ביקור של מפקחי המשרד להגנת הסביבה באולם שבו מתבצעת חתונה או אירוע של המגזר החרדי, אוטומטית יש כאן כתב אישום.

דן צפריר: המחוקק צריך לתת את דעתו.

דן צפריר: למעשה החוק הזה אומר שלא ניתן לקיים חתונה שיש בה כליזמרים, לא ניתן לקיים חתונה שיש בה תזמורת, לא ניתן לקיים חתונה.

דן צפריר: היום במגזר החילוני מופיעים זמרים כדרך שבשגרה וזאת גם עיקר פרנסתם.

דן צפריר: קובי פרץ, משה פרץ, כל חביבי הקהל שמוכרים לנו מהיום יום.

דן צפריר: הם מגיעים עם המערכות שלהם, הם באים לשמח את החתן והכלב.

דן צפריר: למעשה החוק הזה, אם הוא ייאכף בצורה תדירה, זה אומר השבתת מטה לחמם של עשרות אומנים שזה מקור פרנסתם.

דן צפריר: שוב, אני חוזר למגזר החרדי.

דן צפריר: אני חושב שחברי הכנסת ובית המחוקקים שנמנים על המגזר החרדי, זאת חובתם הציבורית והמוסרית לדאוג לא להשבית שמחת חתן וכלה כי החוק הזה בעצם לא מאפשר שימוש בתזמורת בחתונה.

דן צפריר: נושא אחרון הוא נושא התקליטנים.

דן צפריר: התקליטנים מגיעים עם מערכות ההגברה שלהם.

דן צפריר: נמצא כאן רונן אביב שהוא מומחה בעניין הזה והוא מנהל גן אירועים, אחד מגני האירועים המפוארים והמכובדים בארץ והוא יכול להסביר על הדינאמיקה שלו מול התקליטנים אבל היום, על פי מצב החוק היום, תקליטן שמתחבר בדרך אחרת ועוקף את מערכת הגברת הרעש, הוא בעצם מחיל על בעל האולם עבירה פלילית שלא בידיעתו, שלא ביוזמתו, לא בהסכמתו ואין לו שום שליטה על העניין הזה.

דן צפריר: אני אשמח אם בית המחוקקים ייתן את דעתו על כך.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: אני רוצה לשמוע את האיגוד המקצועי לתקליטנים.

משה בן ישי: שמי משה בן ישי ואני יושב ראש האיגוד מזה 11 שנים.

משה בן ישי: את סוגיית התאחדות האולמות אנחנו מכירים עוד מהיווסדם ומהיווסדנו אנו.

משה בן ישי: כמשפט פתיחה אני רוצה לומר שאני דוחה בשאט נפש את הדברים הלא מבוססים שנאמרו כאן על ידי מנכ"ל ההתאחדות.

משה בן ישי: היריבות בינינו, האישית והארגונית, הביאה אותו לא פעם לדרוש דרישות.

יהודה כהן: סליחה, אני מוחה על כך.

יהודה כהן: אין שום יריבות אישית.

משה בן ישי: היריבות המקצועית בין שני הארגונים האלה הביאה אותו לא פעם לדרוש דרישות שאינן מבוססות לא בחוק ואפילו לא על פי אמות מידה ציבוריות.

משה בן ישי: אני אתן דוגמה אחת והיא הסיפור של התמלוגים.

משה בן ישי: אקו"ם קבע מתווה תשלום תמלוגים ובמתווה הזה כתוב במפורש שאת התמלוגים יכולים לשלם שלושה נהנים מרכזיים, ביניהם גם בעל האולם ואחריהם גם התקליטן, התזמורת או בעל השמחה.

משה בן ישי: לא נקבע בשום מקום, שום הוראה חקוקה המחייבת את אחד הצדדים לשלם עבור התמלוגים.

משה בן ישי: תשלום התמלוגים נוצר ביום יום כאשר הלקוח בסופו של דבר משלם את התמלוגים.

משה בן ישי: זה מה שקורה היום.

משה בן ישי: בהמשך נוצר סטטוס חדש.

משה בן ישי: לקוח שמגיע לאולם מסוים, כבר במעמד הסגירה, אומרים לו שעליו לשלם את התמלוגים, דבר שהשתרש בשנים האחרונות והפך להיות נורמה.

משה בן ישי: כל ההתבכיינות הזאת של התאחדות האולמות על כך שהם משלמים תמלוגים, שקרית ביסודה.

משה בן ישי: הם לא משלמים תמלוגים.

יהודה כהן: אני מבקש שתדייק במלים.

משה בן ישי: הם לא משלמים לאקו"ם.

יהודה כהן: סתם לשקר?

משה בן ישי: אני לא הפרעתי לך.

משה בן ישי: ישבתי בשקט ושמעתי את דבריך.

משה בן ישי: ישבתי בשקט ובמשך 35 דקות לא הפרעתי לנאום שלך.

ליה שמטוב: יהודה, אני מאוד מבקשת, אנחנו נשמע את כל הצדדים.

ליה שמטוב: בסך הכול יש לנו מטרה אחת והתמלוגים היא לא בדיוק זאת.

משה בן ישי: אני אגיע גם לנקודה שבדיון.

משה בן ישי: התאחדות האולמות, רק כדי שאנחנו נבין את הפרופורציה, מייצגת 150 או 160 אולמות בארץ כאשר בסך הכול יש כ-700 אולמות בישראל.

משה בן ישי: בתשעים אחוזים מהמקרים – אנחנו באים עכשיו מהצד של התקליטנים – כל אולם מחזיק בחזקתו מערכת הגברה מובנית אליה מתחבר התקליטן.

משה בן ישי: אני מסכים בהחלט עם הדברים שאמר כאן עורך הדין של ההתאחדות שהחוק הזה מבחינת הצורה שהוא כתוב והמגבלות שהוא מטיל על הציבור, הציבור לא יכול לעמוד בו משום שאנחנו מדברים בשמחות פרטיות שכל משפחה נוהגת באירוע שלה בהתאם למנהגים שלה.

משה בן ישי: אני שואל אותם מה יקרה במגזר הערבי?

משה בן ישי: גם שם יגבילו?

משה בן ישי: שם יורים בכלי נשק.

משה בן ישי: אם כן, דין אחד לכולם.

משה בן ישי: נושא הגבלת הרעש בשמחות הוא נושא כאוב והוא כאוב מהרבה סיבות.

משה בן ישי: גם לרשויות אין את האמצעים לאכוף את החוק הזה בצורה נאותה.

משה בן ישי: יש שתי רשויות שמתנגשות אחת בשנייה, כאשר האחת היא המשרד להגנת הסביבה והשנייה, הרשויות המקומיות.

משה בן ישי: זה התנה את דינו בזה.

משה בן ישי: בנושא זה של התחברות התקליטן למערכת ההגברה, אני רוצה שיהיה ברור.

משה בן ישי: בגלל ניגוד אינטרסים של ביצוע החוק הזה ופגיעה בחדוות השמחה שהחוק הזה גורם לשמחות, יש כאן עניין שהוא לא כתוב.

משה בן ישי: יש כאן עניין של שתיקה בהסכמה.

משה בן ישי: כשהתקליטן מגיע למקום, אחד הדברים שאנחנו מכריחים את כל התקליטנים חברי איגוד התקליטנים הוא להישמע לחוק ולעבוד על פיו.

משה בן ישי: אנחנו אומרים לכולם שהיכן שיש מערכת שממתגת אותם אוטומטית ומגבילה את הרעש, הם עובדים לפי המערכת.

משה בן ישי: חד וחלק.

משה בן ישי: אני אומר מה קורה בשטח וזה העניין.

משה בן ישי: לכן אנחנו יושבים כאן.

משה בן ישי: מה שקורה בשטח הוא שיש העלמת עין אם זה ביודעין ואם לא ביודעין משום שבעלי האולמות, עד כמה שהם התבכיינו ומתבכיינים כל הזמן, לא רוצים להתעמת חזיתית עם בעלי השמחה.

משה בן ישי: אלה לא התקליטנים גברתי.

משה בן ישי: מי שיוצא טוב בכל הסיפור הזה, אלה הם התקליטנים במקרה הזה.

ליה שמטוב: התקליטן הוא זה שמגביר את הווליום.

משה בן ישי: אני אסביר לך.

משה בן ישי: אפשר לפתור את זה בפתרון טכני קל שבקלים.

משה בן ישי: אם נצא מכאן אחרי ישיבת הוועדה בהרגשה שבאמת הגענו לאיזשהו מקום טוב לשני הצדדים, זהו שכרי.

משה בן ישי: לפי הדברים שהבנתי ממך, לכך נועדה הפגישה.

משה בן ישי: אני רוצה לומר דבר אחד לגבי מערכות ההגברה.

משה בן ישי: מערכות ההגברה אינן בשליטת התקליטן.

משה בן ישי: התקליטן היום בתשעים אחוזים מהמקרים מתחבר למערכת מובנית של המקום.

משה בן ישי: מערכת המגבירים שהיא בעצם הפונקציה המרכזית בהגברת הווליום, לא נמצאת בהישג יד מול התקליטן.

משה בן ישי: בדרך כלל זה או איש הגברה של חברת ההגברה שמפעילה את ההגברה במקום או איש מטעמו של בעל האולם.

משה בן ישי: נכון שבעל האולם לא יושב מול התקליטן, תמיד יש את איש המכירות, את מנהל האירועים, יש היררכיה בארגון הזה שנקרא בעלי האולמות.

משה בן ישי: שלא יספרו שבעל האולם נמצא כל הזמן בסכנות.

משה בן ישי: אנחנו מכירים את זה מבפנים.

משה בן ישי: באופן עקרוני וסיסטמתי, תקליטן לא מתחבר למערכת המיתוג האוטומטי ולא מתוך כוונה שהוא לא רוצה לעבוד כך.

משה בן ישי: התקליטן יתחבר חשמלית לאן שיאמרו לו.

משה בן ישי: בעלי האולם במפורש וביודעין לא מפעילים את המערכת הזאת כי הם לא רוצים להתעמת עם בעלי השמחה.

משה בן ישי: אוי לאותו בעל שמחה שהשקיע מאתיים אלף שקלים בחתונת בתו שצריך להשמיע מוזיקה של שרית חדד בעוצמה של מוזיקת מעליות.

משה בן ישי: אוי לאותו אירוע.

משה בן ישי: מצדו, שבעל האולם ישלם קנסות מכאן ועד באר שבע.

משה בן ישי: אותו זה לא מעניין.

משה בן ישי: זה עניין של תרבות.

משה בן ישי: אנחנו נמצאים במזרח התיכון ולא רק זה אלא אנחנו גם ישראלים שמרבים לשמוח בהרבה הזדמנויות והשמחות האישיות והפרטיות האלה הם הדלק שלנו בתוך כל המערבולת הזאת של הדברים הלא חיוביים שאנחנו קוראים יום יום בעיתונים.

משה בן ישי: יש לנו נקודות אור והן החיק המשפחתי, המסיבות המשפחתיות, וכאן המחוקק – בזמנו שטייניץ – פגע בנקודה המאוד מאוד חשובה הזאת.

משה בן ישי: אני לא אחזור להיסטוריה אבל אני רוצה לומר לך לפני שאסיים את דבריי – ואולי ניתן אפשרות גם לנציגים הנוספים שלנו להתייחס, ברשותך – שלנו אף פעם לא הייתה התנגדות לצייד את התקליטן ברישיון מקצועי.

משה בן ישי: מעולם לא הייתה לנו התנגדות לכך אלא נהפוך הוא.

משה בן ישי: אנחנו טוענים וטענו כל הזמן – ויש פרוטוקולים – שתקליטן בעל רישיון מקצועי, שיעשה את ההכשרות המקצועיות שלו, הוא ידע גם לכייל מערכת, ידע גם להתנהג בקוד מקצועי נאות מול הלקוחות שלו ומול בעלי האולמות.

משה בן ישי: זה לא קשור בכך אם הוא ישלם תמלוגים או הלקוח ישלם תמלוגים.

משה בן ישי: לא זה העניין אלא העניין כאן הוא הקוד האתי.

משה בן ישי: כל אחד יכול להיות מחר תקליטן.

משה בן ישי: אין איזושהי אוטוריטה שמסננת למעט איגוד התקליטנים שמסנן את רמתו המקצועית של התקליטן.

משה בן ישי: אנחנו עושים את זה במקום אולי איזשהו מוסד רשמי.

משה בן ישי: אנחנו מסננים את התקליטנים ולא נותנים לתקליטנים שאין להם את ההוכחה לכך שהם באמת מנוסים.

משה בן ישי: בנקודה זו אני רוצה לסיים את דבריי ולומר שאנחנו דוחים את כל הטענות של התאחדות האולמות שאין להם שום קשר למה שקורה במציאות.

משה בן ישי: הסיפור כאן הוא לא שאנחנו לא רוצים להתחבר למערכת אלא פשוט לא נותנים לנו להתחבר אליה.

משה בן ישי: זה שלא מחברים מערכת נעוץ אך ורק בקושי לקיים את החוק הזה.

משה בן ישי: תודה רבה.

קרלוס פיצוטקה: ברשות היושב ראש, אני מבקש לשאול שאלה.

ליה שמטוב: בבקשה.

קרלוס פיצוטקה: כאשר דיברת, אמרת שתקליטנים אינם מחוברים ולא יכולים להתחבר – בעצם אין להם שליטה – למערכות ההגברה.

משה בן ישי: המגבירים לא בהישג יד.

קרלוס פיצוטקה: בנוסף לכך אמרת שכל העניין הזה של המערכות שמפסיקות את הרעש כאשר עוברים את ה-85 דציבלים, כל הבעיה הזאת מבחינת התקליטנים, אפשר לפתור אותה בקלי קלות.

משה בן ישי: כן.

משה בן ישי: אני אסביר לך.

משה בן ישי: אם הייתה נגישות לתקליטן למערכת ולכיול המערכת, ואם התקליטן היה מורשה מטעם המשרד להגנת הסביבה או מטעם כל משרד אחר לכייל את המערכת, התקליטן היה – ואנחנו נחייב – מגיע חצי שעה מוקדם ואז תהיה לו נגישות גם למערכת ההגברה, למגברים, ואת זה אפשר לעשות פשוט מאוד.

משה בן ישי: היום התקליטן מגיע עם מכשיר שנקרא מיקסר שהוא בעצם לב ליבה של השמעת המוזיקה.

משה בן ישי: ברגע שאתה לוקח את המיקסר הזה למקסימום העוצמה שלו וניגש למערכת ההגברה ומעלה את מערכת ההגברה על המידה שלא תחרוג מבחינת החוק, התקליטן יכול לנגן מוזיקה מעכשיו ועד מחר והוא לא יעבור את המידה.

משה בן ישי: העניין הוא שאין שום גורם.

משה בן ישי: ברוב המקרים אנחנו באים ומתחברים.

משה בן ישי: יש מקומות שיש חברות הגברה שהן בעצם מתכללות את המערכת.

משה בן ישי: התקליטן בהרבה מקרים נפגש עם אנשים מאוד לא חיוביים וזה בלשון המעטה.

משה בן ישי: התנהגות מאוד בוטה של הרבה גורמים.

משה בן ישי: לתקליטן אין ברירה ומבחינת החוליה, הוא חוליה חלשה.

משה בן ישי: הוא לא יכול להתמודד מול בעל האולם שמאיים עליו שאם לא יפעל בצורה כלשהי, לא יעבוד אלו יותר.

משה בן ישי: הוא לא יכול להתמודד מול מערכת ההגברה כשאומרים לו שלא ייגע בה כי הוא לא יודע כלום.

משה בן ישי: ביום שתקליטן יהיה באמת אדם עם רישיון מקצועי מוסדר, שידע לכייל מערכת, ידע לכייל עוצמות, אז יאמרו לו שהאחריות היא אחריות שלו.

משה בן ישי: אמרתי שאם נצא מכאן עם משהו טוב, זה שכרי.

משה בן ישי: בסך הכול אני אומר שאנחנו לא נגד אלא אנחנו בעד הגבלת הרעש באולמות וזה לא מתק שפתיים.

משה בן ישי: אנחנו אומרים את זה מתוך כוונות אמיתיות כי אני בא משם ואני אומר לכם שלפעמים זה בלתי נסבל.

משה בן ישי: כאורח אני אומר שזה בלתי נסבל.

משה בן ישי: לכן אני לא בא להתמודד עם כן להגביל או לא להגביל, אלא אני אומר כן להגביל אבל בתנאים אחרים ולפחות שאוטוריטה מסוימת תדע לעשות את הסנכרון הנכון בין מה שמותר לבין התנאים בשטח.

משה בן ישי: החוק הזה לא קובע את התנאים האקוסטיים למשל של המקום.

משה בן ישי: אני מדבר אתך כאן עכשיו כאן ואני מבטיח לך שאני מדבר בעוצמה של יותר מ-85 דציבלים.

משה בן ישי: אם היה כאן מד, אני הייתי עכשיו מדבר בעוצמה של יותר מ-85 דציבלים.

משה בן ישי: החוק לא קובע אמות מידה באיזה תנאים אקוסטיים החוק הזה פעיל כי יש מקומות גבוהים, יש מקומות נמוכים ויש מקומות רחבים.

משה בן ישי: 85 דציבלים במקומות מסוימים, גברתי, יכולים להיות אכזריים ולפעמים במקומות אחרים 85 דציבלים הם לא פחות מאשר מוזיקת מעליות.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: המשרד להגנת הסביבה.

מרגרטה רוגינסקי: אני סגנית ראש אגף למניעת רעש וקרינה.

מרגרטה רוגינסקי: אני אפילו לא יודעת ממה להתחיל.

מרגרטה רוגינסקי: קודם כל, לגבי מערכת ההגברה.

מרגרטה רוגינסקי: אני רוצה לעשות הפרדה כך שתבינו שיש מערכת הגברה ויש מערכת הגבלה.

מרגרטה רוגינסקי: מערכת הגברה, זה מה שעושה רעש, ומערכת ההגבלה זאת המערכת שמגבילה רעש.

מרגרטה רוגינסקי: דובר כאן על מערכת ההגברה.

מרגרטה רוגינסקי: אני לא יודעת אם לתקליטן יש גישה למערכת הגברה.

מרגרטה רוגינסקי: מערכת הגבלה באה כדי להגביל את עוצמת הרעש שנותן תקליטן.

מרגרטה רוגינסקי: אני מסכימה שתקליטן, אם יש לו גישה למערכת הגברה, יכול להגביל רעש.

מרגרטה רוגינסקי: בחוק כתוב שחייבים להתקין מערכת והמטרה שלה היא לעשות זאת אבל היא לא עושה את זה באופן מיידי כאשר פתאום יש איזשהו פיק ומגיעים ל-85 דציבלים והמערכת מנתקת את החשמל למערכת ההגברה.

מרגרטה רוגינסקי: לא.

מרגרטה רוגינסקי: היא נותנת קודם כל התרעה לתקליטן והוא רואה זאת לנגד עיניו כי יש מנורה שמתחילה להבהב ויש לו שלושים שניות כדי להפחית את מפלס הרעש.

מרגרטה רוגינסקי: אם הוא מפחית, לא קורה כלום ומערכת ההגברה ממשיכה לעבוד.

מרגרטה רוגינסקי: אם נותנים לו התרעה והוא לא עושה את זה אלא המוזיקה ממשיכה להיות ברמה גבוהה מעל המותר, רק אז זה מנתק ואחר כך מחזיר אוטומטית.

מרגרטה רוגינסקי: בקשר ל-85 דציבלים.

מרגרטה רוגינסקי: קודם כל, 85 דציבלים נקבעו לא באולם שמחות אלא במקומות ישיבה.

מרגרטה רוגינסקי: זה מאוד חשוב.

מרגרטה רוגינסקי: אנחנו חשבנו איך לעשות את זה ולעשות התאמה לכל אולמות השמחה וגני האירועים שקיימים במדינת ישראל ומדובר כמעט ב-800 אם אני לא טועה.

מרגרטה רוגינסקי: אי אפשר בתקנות לקחת בחשבון את כל 800 אולמות השמחה וגני האירועים ולקחת בחשבון את האקוסטיקה שלהם.

מרגרטה רוגינסקי: נכון, יש יותר מפוארים, יותר חדישים, יש מאוד ישנים וכאלה עם תקרות נמוכות.

מרגרטה רוגינסקי: זה נכון.

מרגרטה רוגינסקי: לכן אנחנו אמרנו שאנחנו לא קובעים מה מפלס הרעש המותר ברחבת ריקודים כיוון שמי בא לרקוד מבין שהוא בא למרכז הרעש והוא בא לרקוד.

מרגרטה רוגינסקי: מה שחשוב לנו זה מה קורה במקומות הישיבה.

מרגרטה רוגינסקי: המערכת הזאת בנויה כך שמי שמתקין אותה ואחר כך אחראי על התחזוקה, הוא צריך לכייל אותה כך שבמקומות הישיבה יהיו 85 דציבלים.

מרגרטה רוגינסקי: אם האולם יותר גדול, ברחבת הריקודים יהיה מפלס רעש יותר גבוה.

מרגרטה רוגינסקי: אם האולם יותר קטן, מפלס הרעש ברחבת הריקודים יהיה יותר נמוך.

מרגרטה רוגינסקי: הכול קשור לכל מקום ספציפי.

מרגרטה רוגינסקי: כמובן עדיף שלאולם תהיה מערכת הגברה קבועה כי אז התקליטן בא, הוא מתחבר למערכת קבועה שכבר מחוברת למערכת שמגבילה את הרעש ואז אין בעיה.

מרגרטה רוגינסקי: אם הוא בא עם מערכת שלו, אז הוא צריך להתחבר דרך המערכת שמגבילה את הרעש ואני הבנתי שזה גורם ליותר בעיות.

מרגרטה רוגינסקי: לקבוע את מפלס הרעש ברחבת הריקודים, זאת הסיבה שלא קבענו כי לפעמים במקומות ישיבה יכולים להיות 85 דציבלים וברחבת הריקודים יכולים להיות 100 דציבלים וזה הבדל ענק.

מרגרטה רוגינסקי: לדוגמה, כל תוספת של שלושה דציבלים מהווה הכפלת המקור בגלל שדציבלים הם לוגריתמים.

מרגרטה רוגינסקי: זאת אומרת שאם יש לי מטוס שנותן 100 דציבל ולידו מטוס שגם הוא נותן 100 דציבלים, ביחד הם לא יהיו 200 אלא הם יהיו בסך הכול 103 דציבלים.

מרגרטה רוגינסקי: זאת אומרת, 15 דציבל תוספת זה המון, זה פי כמה.

מרגרטה רוגינסקי: הכפלת המקור מהווה שלושה דציבלים.

מרגרטה רוגינסקי: בקשר לנזק בריאותי וקביעת 85 דציבלים.

מרגרטה רוגינסקי: שוב אני חוזרת ואומרת שזה נקבע רק במקומות ישיבה.

מרגרטה רוגינסקי: אנחנו אומרים שאנחנו צריכים לשמור על הקהל ולא משנה אם הוא בן 18 או בן 80 או אם הוא תינוק.

מרגרטה רוגינסקי: כמובן שתינוקות ואנשים קשישים יותר רגישים.

מרגרטה רוגינסקי: הסטטיסטיקה למשל אומרת שנכון להיום צעירים שמגיעים לגיוס, יש להם כבר פגיעה בשמיעה הרבה יותר גבוהה מכפי שהייתה לפני 15 שנים ואחת הסיבות לכך היא ה-MP3, האוזניות וכולי.

מרגרטה רוגינסקי: בקשר ל-85 דציבלים שנלקחו מתקנות משרד העבודה.

מרגרטה רוגינסקי: נכון ששם כתוב 85 דציבלים ועבודה של שמונה שעות, אבל אל תשכחו שיש להם גם אמצעים להפחתת רעש.

מרגרטה רוגינסקי: זאת אומרת, בכל מקרה, אפילו אם יש 85 דציבלים, הם משתמשים בכל מיני אמצעים.

מרגרטה רוגינסקי: ב-85 דציבלים ידוע שזה מפלס רעש שיכול לגרום לנזק.

מרגרטה רוגינסקי: כמובן שזה לא שקורה אם אתה חשוף לכך במשך חמש דקות.

מרגרטה רוגינסקי: כאשר מדברים על 85 דציבלים, כל הסקרים אומרים שרוב האנשים מקבלים את זה לא כמטרד אלא הם מקבלים את זה כמפגע.

מרגרטה רוגינסקי: לכן אמרנו שבמקומות ישיבה 85 דציבלים, זה מה שאנחנו קובעים ותאמינו לי שגם 85 דציבלים, אי אפשר לדבר באופן כל כך חופשי אלא בכל מקרה צריך להרים את הקול ולהקשיב למה שאומרים לך.

מרגרטה רוגינסקי: זאת אומרת, 85 דציבלים גם הם לא מהווים גן עדן.

דן צפריר: איפה עוד בעולם זה קיים?

דן צפריר: בדקתם בעולם שיש הגבלות של רעש באולמות?

משה בן ישי: בשום מקום אין הגבלה כזאת.

מרגרטה רוגינסקי: יש מקומות בהם יש הגבלות.

מרגרטה רוגינסקי: בקשר לשמח ורועש.

מרגרטה רוגינסקי: אמרת שאנשים רוצים לשמוח, אבל למה אנחנו עושים שווה בין שמח ורועש?

משה בן ישי: זאת בעצם האקסיומה.

משה בן ישי: זה לא אני החלטתי.

מרגרטה רוגינסקי: זאת לא אקסיומה.

מרגרטה רוגינסקי: זה נוח.

מרגרטה רוגינסקי: אני חושבת שאנחנו גם צריכים לחשוב על החינוך.

מרגרטה רוגינסקי: החינוך היה מסביר לילדים מגיל קטן שרעש כזה גבוה הוא גם פגיעה בבריאות, גם פגיעה בנפש, אולי אנשים היו מבינים.

משה בן ישי: אני בא מבית מרוקאי.

מרגרטה רוגינסקי: אני לא מבית מרוקאי אבל אבא שלי גם אוהב להרים את הקול.

מרגרטה רוגינסקי: גם אני מדברת בקול כזה, אבל זה לא אומר שלגרום לרעש זה טוב.

מרגרטה רוגינסקי: אם אנחנו נגיד שכאן מותר, אז למה לא מותר במקומות אחרים?

מרגרטה רוגינסקי: יש תקנות שקובעות מהו רעש בלתי סביר באזורי מגורים ולכן למה לא לומר שבאזורים בהם גרים מרוקאים, יהיה מותר רעש יותר גבוה?

משה בן ישי: לא, סליחה, לקחת את זה למקום לא טוב.

משה בן ישי: רציתי להשלים את דבריי אבל לא נתת לי.

משה בן ישי: רציתי לומר שזה עניין של תרבות והמחוקק נכנס כאן לנושא תרבותי ואני לא יודע אם זה היה הוגן.

מרגרטה רוגינסקי: אחר כך אני אסביר בקשר לחוק עצמו.

מרגרטה רוגינסקי: נכון שזאת הייתה הצעה חוקתית שרוב חברי הכנסת תמכו בה.

מרגרטה רוגינסקי: זה היה לפני יחסית הרבה שנים.

מרגרטה רוגינסקי: אז אמרו שאנחנו קובעים בחוק רישוי עסקים שזה לא חוק של המשרד להגנת הסביבה.

מרגרטה רוגינסקי: קבעו שבעל אולם שמחות וגן אירועים חייב להתקין מד רעש שיעבוד בתנאים שיקבע השר להגנת הסביבה כי לא מצאו מישהו שמבין בדציבלים חוץ מהמשרד להגנת הסביבה.

מרגרטה רוגינסקי: אני לא משפטנית אבל אני רוצה לומר שהמשרד להגנת הסביבה, סמכותו מכוח חוק למניעת מפגעים, אחראי ויש לו סמכות לאכוף את הרעש שמחוץ לכותלי עסק.

מרגרטה רוגינסקי: קבעו שהמשרד להגנת הסביבה קובע את התקנות מחוק רישוי עסקים.

מרגרטה רוגינסקי: זאת אומרת, החוק עצמו הוא חוק רישוי עסקים שהוא באחריות משרד הפנים והתקנות נקבעו על ידינו.

מרגרטה רוגינסקי: מי שבעצם בגדול צריך לאכוף את זה, אלה הרשויות המקומיות אלא שהן לא עושות זאת ולכן אנחנו לקחנו על עצמנו לעשות זאת וגם זה לא דבר פשוט.

מרגרטה רוגינסקי: הסבירו שאנשים באים בלילה למדוד וזה הורס להם את כל היום.

קרלוס פיצוטקה: אני רוצה להוסיף עוד כמה דברים על דברי חברתי.

קרלוס פיצוטקה: מרגרטה מטפלת בנושא המקצועי ואני מטפל יותר באכיפה.

קרלוס פיצוטקה: אני השתתפתי לפעמים בפעולות אכיפה.

ליה שמטוב: אתה נתקל בזה גם כשאתה משתתף כאורח באירוע.

קרלוס פיצוטקה: נכון.

קרלוס פיצוטקה: כשאני בא בכובע של אכיפה, אנחנו באים בצורה מסודרת, מציגים את עצמנו בכניסה ואנחנו לא עושים את המדידה האכיפתית באמצע האולם ואפילו לא קרוב למרכז האולם, היכן האנשים רוקדים.

קרלוס פיצוטקה: אפילו לא עושים את המדידה היכן שאנשים יושבים לאכול אלא אנחנו עושים את זה ממש ליד הכניסה לאולם עצמו, האולם המרכזי.

קרלוס פיצוטקה: אנחנו יושבים שם ושם יש יותר מ-85 דציבלים.

קרלוס פיצוטקה: היינו בחיפה במקום בו יש שלושה אולמות וראינו שבכל אולם היה משהו אחר והרעש היה שונה לחלוטין.

קרלוס פיצוטקה: המפקחים שלנו מדווחים על כך שאף פעם, כמו שחברי אמר, הם לא מחוברים למערכת ההגבלה.

קרלוס פיצוטקה: הם פשוט לא מחוברים.

יהודה כהן: יש מערכת הגבלה.

קרלוס פיצוטקה: יש מערכת אבל היא לא מחוברת.

קרלוס פיצוטקה: אפשר לומר שאנחנו באים עם תפיסה מאוד פייסנית וסלחנית ומזהירים אותם כי אנחנו לא רוצים להרוס להם את העסק, אבל אנחנו נתחיל לעשות זאת כי כאורח או כאיש אכיפה, זה בלתי נסבל.

קרלוס פיצוטקה: אנחנו עושים את המדידה לא כדי לאכוף את המדידה באמצע האולם אלא כדי לעשות את ההשוואה וההשוואה היא נוראית.

קרלוס פיצוטקה: רציתי לומר משפט אחד נוסף.

קרלוס פיצוטקה: בגדול אני מסכים עם מה שיושב ראש איגוד התקליטנים אמר לגבי האפשרות שהתקליטנים יעבדו בצורה מסודרת כך שהם יוכלו לשלוט ולכייל את המערכות והמכשירים האלו, אבל דע לך שברגע שאתם תעשו את זה, אתם תהיו גם אחראים ותקבלו את האחריות שהיום חלה עליהם.

קרלוס פיצוטקה: אני לא קובע מה יחליט המחוקק, אבל אם לא כל האחריות תיפול עליכם, אז לפחות חצי מהאחריות תיפול עליכם ואתם תהיו שותפים לאחריות הזאת.

קרלוס פיצוטקה: מבחינת האכיפה אני לא בא לשאול את עצמי את מי אני צריך להעניש היום אלא אני בא להגן על בריאות הציבור ועל הסביבה.

קרלוס פיצוטקה: מבחינה סביבתית, מה שמתרחש שם, זה בלתי נסבל.

קרלוס פיצוטקה: אני לא יכול לדבר עם החבר שלי שיושב לידי וזה מה שמעניין אותי ולא להעניש את בעל האולם ואת התקליטן.

קרלוס פיצוטקה: אני רוצה שמחה נורמאלית.

קרלוס פיצוטקה: כשאנחנו באים לאכוף את החוק ואומרים שהממשלה ככה והמדינה ככה, אבל רבותיי, המדינה זה אני, המדינה היא מרגרטה, ואם התרבות המקובלת הזאת או הקיימת היא פוגעת בבריאות העם והציבור, אני אעשה כל שבסמכותי כדי לשנות אותה כי אני רוצה להגן על בריאות הציבור.

קרלוס פיצוטקה: לכן כאשר אומרים כאן שהקהל השבוי הולך, ילדים הולכים וזקנים הולכים ואז אנחנו יכולים להגביר את הרעש כי זה מקובל, כי זאת התרבות, כי אנשים באים לעשות מסיבה למרות שזה פוגע בבריאות שלהם, זה כמו שאני אומר שאני מעסיק עובדים וכולם מסכימים ומקובל עליהם להרוויח פחות משכר מינימום.

קרלוס פיצוטקה: אני אשלם להם פחות משכר מינימום אבל זה מקובל עליהם כי הם רואים בזה שליחות.

קרלוס פיצוטקה: אני לא יכול לעשות את זה כי יש כאן אינטרס של הציבור.

קרלוס פיצוטקה: לשמור על בריאות הציבור מפני הפגיעה הסביבתית הזאת, זה מה שמניע אותנו לסיים עם התופעה הזאת.

ליה שמטוב: אני רוצה לשמוע את משרד התעשייה.

ליה שמטוב: דוקטור ניר בן אהרן.

ניר בן אהרן: לנו אין עמדה ברורה בנושא.

ניר בן אהרן: אנחנו באים לכאן כדי לראות אם יהיה צורך של הצדדים שאנחנו נסייע כאן באיזשהו נושא, כי אז אנחנו נשמח לסייע.

יהודה כהן: הוא מבקש שתגדיר את זה בחוק רישוי בעלי מלאכה.

יהודה כהן: תגדיר אותו בחוק רישוי בעלי מלאכה ואז בסמכות השר להתקין את הדברים האלה והם יהיו בעלי מלאכה המוגדרים בחוק.

יהודה כהן: אז יהיה להם רישיון.

יהודה כהן: זה מה שהוא מבקש ממך.

משה בן ישי: לפני רגע אמרת שאנחנו קיקיונים.

נעמי רייש: אתם בסמכות משרד הפנים.

יהודה כהן: אני בחוק רישוי בעלי מלאכה.

משה בן ישי: לעניין הזה לא צריך להיות חוק.

משה בן ישי: בסמכות השר להתקין תקנות בנושא מלאכות הטעונות רישוי.

משה בן ישי: במלאכות טעונות רישוי צריכים להתמלא שלושה תנאים.

משה בן ישי: אם אני בנושא בריאות הציבור ושלום הציבור, השר יכול להתקין תקנות ספציפיות עבור תקליטנים.

נעמי רייש: אתם בעצם רוצים הסדרה?

משה בן ישי: אנחנו רוצים הסדרה.

ליה שמטוב: מדובר על משרד התעשייה.

משה בן ישי: יש לי העתקי מכתבים ששלחתי לפני שנים.

משה בן ישי: ההסדרה המקצועית הזאת, שלא יקומו בוקר אחד אנשים ויחליטו להיות תקליטנים אלא שתקליטן יהיה מוסדר מקצועית עם קורסים להכשרה, עם ניהול עסק נכון מול רשויות החוק ועם קוד אתי כך שהוא יוכל להתנהל בצורה מסודרת.

משה בן ישי: אנחנו עוד נדון בעניין הזה.

נעמי רייש: לעניין הסדרה.

נעמי רייש: נושא ההסדרה הוא סוגיה מורכבת.

נעמי רייש: לכל בקשה מתייחסים בצורה מדודה מכיוון שכל הסדרה, מטבעה, היא פוגעת בחופש העיסוק.

נעמי רייש: לכן כל בקשה צריכה להיבחן לגופה.

נעמי רייש: אני יכולה לומר שאנחנו במשרד מקבלים כל מיני בקשות להסדרת עיסוקים והן עוברות איזשהו תהליך שעד היום לא היה תהליך מובנה של בדיקה אבל היום אנחנו עובדים על מסגרת מסודרת שתוגדר בהוראת מנכ"ל לבחינת בקשות להסדרת עיסוקים עם מנגנון מובנה שיהיה מפורט בו כל מה שמבקש ההסדרה צריך להגיש יחד עם הבקשה שלו.

נעמי רייש: אז הבקשה נבחנת לאור כל הפרמטרים שציינתי ולאור השאלה האם זו פגיעה מידתית בחופש העיסוק או לא.

נעמי רייש: לכן כשנסיים את העבודה על הוראת המנכ"ל, שהיא ממש עומדת בפני חתימה, אני מניחה שתוכל להגיש את הבקשה שלך בהתאם להנחיות.

משה בן ישי: אתן לך דוגמה יותר פרקטית.

משה בן ישי: לא מזמן, לפני שלוש או ארבע שנים, הוסמכו בהסדרה מקצועית המשפצים.

משה בן ישי: אם את רוצה היום לשפץ את הדירה שלך, יש איגוד משפצים שהם מורשים על פי הסדרה מיוחדת ומקצועית.

יהודה כהן: מאיפה אתה יודע את הנתון הזה?

משה בן ישי: תפתח את העיתונים ותקרא.

יהודה כהן: אני במקרה מכיר את זה.

יהודה כהן: הלוואי וזה היה כמו שאתה אומר.

משה בן ישי: אני רוצה להשלים לעניין שלנו.

משה בן ישי: גברתי, אני כמעט משוכנע שאת רואה כמה שהחוק הזה הוא בעייתי גם בהגדרתו, גם בניסוחו וגם באכיפתו.

משה בן ישי: החוק הוא בעייתי.

משה בן ישי: הוא נוגע באושיות התרבותיות של הציבור בישראל והוא גורם לבעיות שאולי המחוקק בשעתו לא לקח אותן בחשבון.

משה בן ישי: יש פתגם אחד בעברית האומר שטיפש שזורק אבן לתוך באר, מאה חכמים אחר כך לא מוצאים אותה.

משה בן ישי: אנחנו אותם מאה החכמים שלא מוצאים את האבן.

יהודה כהן: אז המחוקק היה טיפש?

ליה שמטוב: חוק אפשר לתקן ולשנות.

משה בן ישי: בוודאי.

משה בן ישי: לגבי זליגת הרעש שמרגרטה הזכירה קודם.

משה בן ישי: זה נושא מאוד חשוב והוא גם מועלה במחקר של מרכז המידע של הכנסת.

משה בן ישי: במקומות סגורים, זליגת הרעש בין רחבת הריקודים לאזור הישיבה, כמעט ואין הבדלים בין רחבת הריקודים למקומות הישיבה.

משה בן ישי: במקומות סגורים זה בעייתי למדוד רעש ברחבת ריקודים ומקומות ישיבה.

משה בן ישי: עובדה שהוא מדד בפתח של האולם והאולם הזה סגור.

משה בן ישי: הוא מדד בפתח של האולם ושם כבר היה מעל 85 דציבלים.

מרגרטה רוגינסקי: זה לא אומר שזאת בעיה.

מרגרטה רוגינסקי: זה אומר שפשוט מפלס הרעש היה גבוה.

משה בן ישי: בסדר.

משה בן ישי: אני רק מציין עובדה.

משה בן ישי: אני לא אומר שזה בעיה אלא רק מציין עובדה.

ניר בן אהרן: לא ברור לי מה התקליטנים עושים כאן ואני אומר למה אני אומר את זה.

ניר בן אהרן: במקרה כאן מדובר לדעתי בנושא של עסקה בין בעלי אולם לבין מזמין אירוע.

ניר בן אהרן: יכול להיות שבעל האירוע ירצה להביא תזמורת, יכול להיות שהוא ירצה להביא את אחיו כתקליטן, יכול להיות שהוא ירצה כל פתרון אחר ויכול להיות שהוא ירצה להביא תקליטן.

ניר בן אהרן: מה כאן מנסים לעשות?

ניר בן אהרן: לחייב את זה שיהיו תקליטנים מורשים בכל אירוע?

יהודה כהן: לא.

יהודה כהן: הוא גורם לרעש ואותי מאשימים.

משה בן ישי: אבל לא לשם כך התכנסנו היום.

משה בן ישי: אתה נוגע בסוגיה שלא לשמה התכנסנו היום.

משה בן ישי: היום התכנסנו כדי לדון בטענות של התאחדות האולמות על הקנסות הקשים והבלתי נסבלים שהם מקבלים יום יום בגין חריגה מרעש.

משה בן ישי: נושא הסדרת המקצוע של התקליטנים הוא דיון ליום אחר.

מרגרטה רוגינסקי: אני חושבת שזאת דווקא הייתה אחת הבקשות.

משה בן ישי: אבל לא הוא זה שצריך לבקש את זה.

משה בן ישי: הוא לא שם.

משה בן ישי: מי שם אותו לבקש את זה?

ליה שמטוב: למה שלתקליטנים לא יהיה רישיון מוסדר?

ניר בן אהרן: אני אומר שזה משהו אחר.

ניר בן אהרן: זאת סוגיה אחרת.

ניר בן אהרן: יכול להיות שיהיה ויכול להיות שלא.

ניר בן אהרן: צריך לבדוק את זה אבל זאת סוגיה אחרת.

ניר בן אהרן: במקרה הזה של אירוע יש את בעל האירוע ויש את בעל האולם.

ניר בן אהרן: התקליטן לפעמים הוא צד ולפעמים הוא לא צד.

ניר בן אהרן: יכול להיות מצב שלא יהיה שם תקליטן.

יהודה כהן: נכנס לך גורם חיצוני ללא הרשאה, ללא כללים וללא שום דבר, מפר את החוק ואז מגיעים אלי.

משה בן ישי: מפר את החוק בחסות בעל האולם.

יהודה כהן: מגיעים אלי ואומרים לי שאני בעל החצרים ולכן מטילים עלי קנסות.

משה בן ישי: מפר את החוק בחסות בעל האולם.

ניר בן אהרן: ואם זה אח של בעל השמה שמביא מערכת?

יהודה כהן: זה לא משנה.

יהודה כהן: גם הוא צריך לשמור על הכללים.

ניר בן אהרן: נראה לי שצריך להיות איזשהו חוזה בין בעל האולם לבין בעל השמחה שמסדיר מה קורה.

יהודה כהן: אין קשר.

יהודה כהן: זה משהו אחר.

משה בן ישי: אם יש חוזה כזה, יש להם חצי כמות אירועים.

ליה שמטוב: נשמע בעל אולם וגם תקליטן.

רונן אביב: אני בעל אולם אירועים ARKA והייתי במשך 18 שנים תקליטן.

רונן אביב: הייתי גם באיגוד תקליטני ישראל וגם התקליטנים שלי היו באיגוד תקליטני ישראל.

רונן אביב: היום יש לי חברת תקליטנים ואנחנו לא באיגוד תקליטני ישראל.

רונן אביב: אני גם מפיק במקצוע שלי.

רונן אביב: ידידנו מאיכות הסביבה אמר שהוא מעוניין לשמור על אוזניהם של אזרחי ישראל.

רונן אביב: בעניין הזה אני חושב שאתה קודם כל צריך לסגור את כל המופעים שמתקיימים בזאפה וכל האירועים האחרים ולא לתת תרבות לאנשים בארץ.

רונן אביב: למה?

רונן אביב: כי אם אתה הולך לדיסקוטק או לאולם אחר ואתה רוצה לשמור על אוזני האנשים, בוא נחליט שאין אומנות בארץ, אין זמרים ואין נגנים וקודם כל אין אנשי כלי נשיפה כי אנחנו הרי יודעים שאם חצוצרה מנגנת באולם אירועים ללא הגברה, היא עוברת את ה-85 דציבלים.

רונן אביב: בישיבות שישבנו עם ידידתנו מרגרטה בנושא של הקהל השבוי, הגענו לאיזושהי הבנה שהקהל השבוי בעצם הוא שבוי פחות או יותר אחרי מנה עיקרית.

רונן אביב: אחרי מנה עיקרית בעצם יש אפשרות, ואנחנו רוצים לבדוק את העניין הזה, להשוות את רמת הדציבלים כמו לרמתם בדיסקוטק.

רונן אביב: אז אותו בעל שמחה, חתן וכלה שרוצים לשמוח, יכולים לשמוח ומי שלא רוצה להמשיך להיות באירוע, אחרי המנה העיקרית ילך הביתה.

רונן אביב: לא צריך להשבית לחתן והכלה את השמחה.

ליה שמטוב: אבל מדובר על לפני המנה העיקרית.

רונן אביב: לא לפני.

רונן אביב: לפני, לשמור על ווליום נמוך.

רונן אביב: בזמן האוכל אפשר לתת מוזיקת רקע נחמדה, שישבו, ידברו וישוחחו.

רונן אביב: אפשר לרדת גם מ-85 דציבלים.

רונן אביב: בזמן הריקודים, לתת לבן אדם אפשרות או להישאר או ללכת.

רונן אביב: בעיניי הוא לא שבוי.

רונן אביב: אני אומר שנשווה את זה גם להופעות של אומנים.

רונן אביב: אם אנחנו רוצים לבדוק את זה, אני מזמין את איכות הסביבה ללכת לשמחות של החברים שלכם בכנסת, אלי ישי ואחרים.

רונן אביב: בואו נראה את כל הדתיים עם התזמורות שלהם אם הם לא עוברים על הדציבלים.

רונן אביב: תבדקו קודם כל את הבית שלכם.

מרגרטה רוגינסקי: על התזמורות אנחנו דיברנו.

רונן אביב: אבל בתזמורות אתם צריכים לתת לנו חוק ולומר שאסור שיהיו תזמורות באולמות כי התזמורות לא יכולות לעמוד בדציבלים האלה.

קריאה: היא אומרת שאין אכיפה.

רונן אביב: אם אין אכיפה, למה עושים איפה ואיפה בין תקליטנים לבין תזמורות?

מרגרטה רוגינסקי: זה לא יפה.

מרגרטה רוגינסקי: סליחה שאני אומרת את זה, אבל אנחנו קבענו שבקשר לתזמורות, אנחנו באמת מבינים שכאן זה משהו אחר.

משה בן ישי: את חשפת משהו שאנחנו לא ידענו וזה חשוב מאוד.

משה בן ישי: תודה רבה.

משה בן ישי: אני אומר לך תודה.

מרגרטה רוגינסקי: אמרתם שאתם תביאו לנו הצעה, אבל עד היום לא קיבלנו כלום.

רונן אביב: מה זאת אומרת?

רונן אביב: לא הבנתי.

מרגרטה רוגינסקי: תשאל את החבר שלך.

משה בן ישי: גברתי, יש כאן הסכמים.

משה בן ישי: יש פה הסכמים ואני רוצה לומר חד משמעית שזה לא נראה לי.

משה בן ישי: מה זה הדין והדברים האלה ביניהם?

משה בן ישי: אנחנו אוכלוסייה סוג ב'?

משה בן ישי: מה זה הדבר הזה?

רונן אביב: בעניין הזה אני בצד שלך.

משה בן ישי: לכן אמרתי לך קודם תודה רבה.

ליה שמטוב: אני בצד של כולם.

משה בן ישי: אתה חשפת מידע שאולי לא היית צריך לומר בקול רם.

רונן אביב: אני אומר בקול רם ואני אומר עוד דברים בקול רם.

משה בן ישי: תודה רבה.

משה בן ישי: זה נרשם בפרוטוקול.

משה בן ישי: אנחנו נבדוק את זה.

רונן אביב: תבדקו.

רונן אביב: אין בעיה.

רונן אביב: אני רוצה לומר בעניין הזה שגם בעניין הזה אנחנו בעלי האולמות לא יכולים להיות שוטרים כי מבחינתנו כל מה שקורה בחצרנו, אתם, המחוקק, קבעתם שזה באחריותנו.

רונן אביב: גם אם התקליטן – וכאן אני הולך נגד אדוני יושב ראש איגוד תקליטני ישראל שאמר דברים שהם לא קשורים לכלום – גם תקליטנים שלו מהאיגוד שלו, אצלי באולם עקפו את מערכת ההגברה בעזרת מוניטורים ששמו והביאו מהבית ועלו על מערכת ההגברה.

רונן אביב: על זה אני קיבלתי קנס.

רונן אביב: במקרה הזה, אחרי שקיבלתי קנס או שנענשתי כי הם עברו על איכות הסביבה, יושב לידו אדם, דורון אביב, שמקובל אצלי במקום והוא תקליטן מעולה שעומד בכללים ומצד שני יש תקליטנים באיגוד תקליטני ישראל שעברו על החוקים ואחרי שהם עברו על החוקים ואני לא הסכמתי יותר להכניס אותם לאולם, הם תבעו אותי וגם אדוני היושב ראש תובע אותי.

רונן אביב: הנה, כתב התביעה נמצא אצלי.

רונן אביב: יושב ראש איגוד התקליטנים תובע אותי על כך שאני לא הכנסתי תקליטנים שלו.

משה בן ישי: מה זה קשור?

רונן אביב: אני רוצה להסביר את הדברים.

משה בן ישי: זה לא קשור.

רונן אביב: אני רוצה להסביר את הדברים ואני נותן דוגמה כי אני גם תקליטן.

משה בן ישי: זה לא קשור

ליה שמטוב: זה לא קשור.

רונן אביב: אני גם תקליטן ואני רוצה שזה יירשם.

משה בן ישי: זה לא קשור.

רונן אביב: אל תפריע לי.

רונן אביב: אני לא הפרעתי לך.

משה בן ישי: אני מוחה על הדברים שהוא אומר.

רונן אביב: אני יכול להראות לכם את כתב התביעה שלו.

רונן אביב: האיש הזה מציג את התקליטנים באיגוד שלו כאילו הם סנטה קלאוסים.

רונן אביב: באמת, לידו יש אחד שהוא סנטה קלאוס אבל יש כאלה שבאו ועשו עבירות ועקפו את מערכת ההגברה בלי שאנחנו ראינו – וראינו את זה אחרי כן רק במצלמות האבטחה – וראינו תקליטנים הביאו מוניטורים והגבירו את מערכת ההגברה מתוך רחבת הריקודים וזה לא קשור למד רעש ולמערכת ההגברה ועשו זאת עם מוניטורים שלהם בטענה שהם צריכים לשמוע את המוזיקה כשהם עושים מיקסים.

רונן אביב: אני אומר שבעניין הזה כן ניתן לעקוף והתקליטנים יכולים לעשות את הדבר הזה.

רונן אביב: אני מבקש מגברתי בעניין הזה שאם אתם כמחוקקים קובעים שכל מה שקורה בחצרנו הוא באחריותנו, תנו לנו להחליט בבקשה מי נכנס אלינו ומי לא נכנס אלינו, על מי אנחנו סומכים ועל מי אנחנו לא סומכים.

משה בן ישי: זה לא יקרה.

רונן אביב: אם זה בזיקוקים, אם זה בקייטרינג, אם זה בתקליטנים, אם זה ברבנים ואם זה בכל אחד אחר.

רונן אביב: יכול לבוא בן אדם ולומר שהוא רוצה לא לעבוד באולם אירועים עם אנשים שמזיקים לו, כאלה שכל היום אני צריך להיות שוטר ולהחליט אם התקליטן פוגע בי או הזיקוקים פוגעים בי.

רונן אביב: תקליטנים מההתאחדות שלו לא באים עם רישיון צד ג' ומה קורה אם יש רשלנות מקצועית שלהם?

רונן אביב: מה קורה עם מערכת שלהם מחשמלת אנשים?

רונן אביב: על מי זה בא?

רונן אביב: יש תביעה ישירה נגד בעל האולם כי זה בחצרי.

רונן אביב: ביטוח צד ג' שלהם הוא ביטוח קיקיוני.

רונן אביב: מה שמציירים כאן, שהם התאחדות מפוארת, לצערי הרב הם לא התאחדות מפוארת והם לא דואגים כמו שצריך לדברים האלה.

רונן אביב: אי אפשר לעשות את זה בצורה המקצועית הזאת.

רונן אביב: אני כן חושב שזה פוגע בחופש העיסוק כי למשל לי יש תקליטנים שלא רוצים להיות בהתאחדות שלו, ובצדק, והכניסה להתאחדות שלו היא רק בעניין כספי, כך שאם אתה משלם כסף אתה נכנס להתאחדות שלו, ואם אתה לא משלם כסף, אתה לא נכנס להתאחדות שלו.

משה בן ישי: מה זה קשור?

משה בן ישי: גברתי, הבן אדם מדבר דברים לא מבוססים.

רונן אביב: לגבי הגבלת רעש.

רונן אביב: שוב, אני אומר שאני הייתי אחד מאלה שתבעו אותי בעניין פלילי.

רונן אביב: אנשים באו ובדקו אצלו ב-11 בלילה ברחבת הריקודים וכשהם בדקו עם המכשיר שלהם, הם ביקשו מאנשים ליד שיהיו בשקט כי הם הבינו שהרעש הסביבתי עצמו מפריע למכשיר.

רונן אביב: גם המכשיר עצמו לדעתי הוא לא מכשיר מקובל והוא לא מכשיר שיכול למדוד את הדברים האלה.

רונן אביב: בכללי, אנחנו בעד שקט, אנחנו כהתאחדות בעלי האולמות יזמנו את השקט הזה ואנחנו רוצים אותו, אבל אני חושב שצריך לבנות אותו בצורה מחודשת.

רונן אביב: אני חושב שצריך לבוא ובלי פחד לומר שבחלק מהדברים טעינו.

רונן אביב: אתה לא יכול להשתיק את המדינה הזאת לגמרי ולומר שהקצת שמח לו אנחנו זקוקים לא יהיה.

רונן אביב: אפשר לעשות גם שקט, אפשר לחלק את זה, אפשר לבדוק את זה, אפשר לעשות תוכנית אקוסטית לכל אולם שמתאימה לו אם הוא ישן או אם הוא חדש.

רונן אביב: יש אולם כזה ויש אולם כזה, יש אחד כזה שדאג לאקוסטיקה ויש מי שלא דאג לאקוסטיקה.

רונן אביב: לפי זה צריך לקבוע את זה, אבל החוק הזה מבחינתנו הוא לא סגור ואנחנו מבקשים לתקן אותו.

משה בן ישי: גברתי, אני יכול להגיב?

ליה שמטוב: לא.

ליה שמטוב: אני רוצה לשמוע את התקליטן.

אביב דורון: שלום לגברתי היושבת ראש.

אביב דורון: אני אביב דורון, תקליטן מזה כ-18 שנים ודובר איגוד התקליטנים.

אביב דורון: בעבודתי כתקליטן אני משתדל בכל מקום בו אני עובד, בין אם יש מגביר רעש ובין אם אין, לעבוד לפי הנורמות הקבועות בחוק.

אביב דורון: יצא לי לא פעם ולא פעמיים לעבוד בהרבה מאוד מקומות בהם מותקנים מגבילי רעש ואנחנו מכירים את הדוגמה עליה דיברו מהמשרד להגנת הסביבה כשיש את אותה מנורה שמסתובבת ומזהירה אותנו במשך כשלושים שניות במידה והווליום עדיין מעבר למד המותר כאשר אז המערכת אכן נכבית וחוזרת לפעול לאחר מכן.

אביב דורון: אני שותף לרעיון הדירוג שזה אומר שבאמת הלקוחות יכולים לבחור מאותה נקודה של מה שנקרא סיום המנה העיקרית וצפונה כי באמת מדובר בשעות הקטנות ובציבור צעיר יותר שרוצה קצת לרקוד ולשמוח ובעוונותיו או שלא בוחר לעשות זאת בסביבה שרועשת מסף הרעש המקובל בחוק וזה בלי להתייחס עכשיו להשלכות של נזק עתידי על האוזניים שלו, כן או לא.

אביב דורון: אני לא חושב שכל התקליטנים הם חוטאים כמו שאני לא חושב שכל בעלי האולמות חוטאים.

אביב דורון: אני חושב שמי שמגיע למקום וביודעין מתחבר או שמחברים אותו תוך כדי עקיפת מערכת ההגבלה של מערכת ההגברה, עושה כאן נזק בראש ובראשונה לציבור אותו הוא משרת ולאחר מכן כמובן לכל שרשרת ההיררכיה שזה גן האירועים וגם התקליטן עצמו מכיוון שבסופו של דבר הוא יוצר כאן נזק.

אביב דורון: הוא יוצר כאן נזק להרבה מאוד גורמים וחבל שהנזק הזה נגרם.

אביב דורון: אני חושב שהרבה תקליטנים – לפחות אלה שאני מכיר, בין אם הם באיגוד ובין אם הם לא באיגוד – פועלים ועובדים לפי הנורמות המקובלות.

אביב דורון: המקומות בהם אולי תראי התייחסות פחות רצינית לחוק הזה הם אולי במועדונים מכיוון שבמועדונים יש איפה ואיפה, אין אמת מידה אחת מקובלת, וגם אם יש חוק – אני לא בטוח שמכבדים אותו בכל המועדונים.

רונן אביב: אין חוק למועדונים.

רונן אביב: במועדון אין לך הגבלת רעש.

קריאה: יש.

רונן אביב: אין חוק הגבלת רעש במועדונים.

אביב דורון: כמי שיצא למועדון וחזר חצי חירש אני אומר שהלוואי שהם היו מכבדים את החוק הזה כמו שמכבדים ביתר המקומות שיותר מקובלים לאירועים.

אביב דורון: אני שותף להרגשה שאם באמת ישאירו את החוק על רף כזה של 85 דציבלים, אפשר לומר שזה גזר דין מוות לענף השמחות בישראל וכולנו מתפרנסים מהענף הזה.

אביב דורון: אני לא מתיימר לייצג כאן מגזר כזה או אחר, אבל שמחות עם ווליום של 85 דציבלים, על אף הנזק והרעש, הן שמחות בווליום של מוזיקת מעליות ולצערנו הרב אנחנו לא נהיה שותפים כל כך שמחים להחלטה כזאת אבל אנחנו מכבדים את החוק ולכן אנחנו כאן.

ליה שמטוב: יש עוד מישהו שרוצה להתייחס?

משה בן ישי: אני רוצה להשלים ולפחות גילוי נאות למה שנאמר כאן כדי שתקבלי את הרושם האמיתי של הדברים.

משה בן ישי: הגבר הזה, האיש המכובד הזה הציג בפניך איזשהו מסמך משפטי לגבי איזו תביעה שמוגשת נגדו.

משה בן ישי: כדאי שחברי הוועדה יבינו מה הייתה הסיבה לכך.

משה בן ישי: רק בשל כך שהוא חסם תקליטן ולא נתן לו להיכנס.

רונן אביב: מאיזו סיבה?

משה בן ישי: לא חשובות הסיבות.

משה בן ישי: בית המשפט יחליט.

רונן אביב: למה לא חשוב?

רונן אביב: אם הבן אדם עשה רעש באולם?

משה בן ישי: אני רוצה לדבר רק על עובדות.

משה בן ישי: אל תפריע לי.

רונן אביב: אתה לא היית באולם.

משה בן ישי: העובדה היא פשוטה.

רונן אביב: אתה לא יודע את העובדות.

רונן אביב: אתה לא היית באולם.

משה בן ישי: אני אומר לך מה הם רוצים.

משה בן ישי: הם רוצים לקבוע מי יהיו השחקנים, מי יהיו השופטים ומה תהיה התוצאה.

רונן אביב: הדובר שלך עובד אצלי באולם קבוע ואף פעם לא הגבלתי אותו.

משה בן ישי: תירגע.

רונן אביב: הדובר שלך עובד אצלי קבוע באולם.

רונן אביב: הוא יגיד לך משהו רע עלי?

ליה שמטוב: רבותיי, זה לא מעניין את הוועדה.

רונן אביב: הדובר שלך לא חסום אצלי.

ליה שמטוב: מספיק.

ליה שמטוב: זה לא מעניין את הוועדה.

ליה שמטוב: זה כבר עניין לבית המשפט שבו יושב שופט שלמד הרבה שנים, הוא ישמע את הצדדים, הוא יחליט ואנחנו מכבדים את החלטות בית המשפט.

ליה שמטוב: אנחנו התאספנו היום כדי לשמוע מכל הגורמים על הבעיות השונות.

ליה שמטוב: נכון אמרו שלפעמים מחוקקים חוקים שרוצים לעשות טוב וכדי שהציבור יהיה בריא וייהנה אבל לפעמים צריכים לעשות תיקונים לחוקים כדי לאפשר לעבוד כמו שצריך.

ליה שמטוב: היום למדתי, ואני חושבת שהוועדה למדה, הרבה מעבר ויודעת יותר מכפי שידעה קודם לכן.

ליה שמטוב: אני לא רוצה להאשים חס וחלילה אף אחד אבל צריכים בסופו של דבר להחליט מה אנחנו רוצים.

ליה שמטוב: הוועדה מבקשת וממליצה למשרד להגנת הסביבה לעשות שולחן עגול אליו יוזמן איגוד התקליטנים והתאחדות בעלי אולמות וגני האירועים.

משה בן ישי: בבקשה, גם נציגי התזמורות.

מרגרטה רוגינסקי: סליחה, אני ממש מצטערת ומתנצלת על שאני מפריעה לך אבל ישבנו לא פעם אחת.

מרגרטה רוגינסקי: נכון, לא עם התקליטנים.

מרגרטה רוגינסקי: הבעיה עליה אנחנו מדברים נובעת מחוק רישוי עסקים שאין לנו סמכות לתקן אותו.

מרגרטה רוגינסקי: צריך להתחיל מהחוק עצמו.

מרגרטה רוגינסקי: אם מתקנים את החוק, אנחנו נוכל לעשות משהו אבל עד שלא מתקנים את החוק, אנחנו לא יכולים לעשות דבר.

ליה שמטוב: אם עושים שולחן עגול, זה לא רק אתם ונציגי אולמות האירועים.

ליה שמטוב: הבנו שזה שייך למשרדים שונים וגם לארגונים.

ליה שמטוב: אפשר לשבת - ולא צריך לכנס במיוחד את הוועדה – ולראות מה צריך לעשות, לאחר מכן להביא לוועדה את הפתרון ואם אנחנו צריכים לתקן משהו בחוק, הוועדה תמליץ לתקן.

ליה שמטוב: אם אפשר לעשות זאת בתקנות, זה יכול להיעשות בתקנות.

ליה שמטוב: אם צריך לגרום לכך שלכל תקליטן יהיה רישיון עסק, נעשה גם את זה.

מרגרטה רוגינסקי: המשרד להגנת הסביבה לא יכול להחליט שתקליטן חייב להיות עסק עם רישוי.

קריאה: צריך לבקש את זה ממשרד התעשייה.

ליה שמטוב: משרד התעשייה מחליט משהו ואתם מחליטים משהו.

ליה שמטוב: אתם ביניכם צריכים לנסח איזשהו קוד אתי כדי לפתור בעיה כלשהי.

ליה שמטוב: אני מבינה שכל משרד עושה משהו אחד ולא יכול להיכנס לתחומו של משרד אחר אבל כשעושים שולחן עגול וכל אחד יודע מה הסמכויות שלו, אנחנו לא נשב ונריב.

מרגרטה רוגינסקי: אני מבקשת להוסיף עוד שתי מלים.

מרגרטה רוגינסקי: אנחנו נפגשנו לא פעם אחת עם התאחדות בעלי אולמות השמחה ואנחנו הסכמנו אתם שיש בעיות גם בחוק הזה וזאת הייתה הצעה שלנו שאם הם רוצים לבקש לשנות את החוק, הם צריכים לפנות לוועדה.

מרגרטה רוגינסקי: סיכמנו אתם שאם יש להם הצעה האומרת איך הם רוצים לראות את זה, שייתנו לנו לראות ונוכל לקיים דיון אבל לא קיבלנו כלום.

ליה שמטוב: את מחזקת את דבריי.

מרגרטה רוגינסקי: נכון, אבל אז זה צריך להיות לא רק זה שהם יושבים אחד מול השני ומאשימים אחד את השני אלא קודם כל צריך להיות רצון - ולא רק במלים – להביא הצעה.

מרגרטה רוגינסקי: תביאו לנו נייר, הצעה ובה תאמרו איך אתם רואים את השינוי.

מרגרטה רוגינסקי: אנחנו גם חשבנו עכשיו, כשקיבלתי שלשום את ההזמנה לישיבת הוועדה, שהנה מגיעים להצעה.

מרגרטה רוגינסקי: הם מהתחלה ביקשו שהתקליטנים יהיו עסק נתון רישוי אבל בסוף על מה אנחנו מדברים?

מרגרטה רוגינסקי: לא על זה.

ליה שמטוב: דיברנו גם על זה וגם דיברנו על דברים אחרים.

ליה שמטוב: בכל זאת אני ממליצה לקיים שולחן עגול ולא רק לדבר עם אחד מהם כשאחרים לא יודעים על מה מדברים אלא צריך לנסח איזשהו קוד אתי משותף בין התאחדות בעלי האולמות לבין איגוד התקליטנים.

ליה שמטוב: אם צריך את משרד התעשייה, גם הוא יהיה מעורב בכך.

ליה שמטוב: המשרד להגנת הסביבה יהיה מעורב גם הוא.

ליה שמטוב: התזמורות יהיו מעורבות.

ליה שמטוב: לאחר מכן תבואו לוועדה עם הצעה מקובלת על כולם.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: תוך חודשיים אנחנו ניפגש בישיבת הוועדה.