ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 1081, 2012-05-15 10:00

משה גפני: בוקר טוב.

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

משה גפני: הסעיף הראשון בסדר-היום: תקנות מס רכוש וקרן פיצויים (תשלום פיצויים) (נזק מלחמה ונזק עקיף), הוראת שעה, תשע"ב-2012.

משה גפני: דיברנו בוועדה וביקשנו ממשרד האוצר בהתקפה האחרונה שהיתה בישובי הדרום, שנסגרו מוסדות החינוך ולאנשים לא היתה אפשרות לשלוח את ילדיהן למוסדות החינוך, הם נאלצו להישאר אתם בבית וכתוצאה מכך, בין שכירים ובין עצמאים, נפגעו עקב המצב הזה.

משה גפני: ביקשנו לשלם להם פיצויים על הנושא הזה ואז החל ויכוח שראשיתו היה בעניין העקרוני שמדובר על מספר קטן של ימים, אז מי אומר שצריך לשלם פיצויים על דבר כזה?

משה גפני: היו דוגמאות שבמספר מצומצם של ימים שבהם אדם לא הולך לעבודה הוא לא נפגע.

משה גפני: אני חלקתי על העניין הזה ואז הגענו להסכמה עקרונית שמשלמים פיצויים.

משה גפני: אלא שבא משרד האוצר וטען שפיקוד העורף – שהוא הגוף המוסמך לסגור את מוסדות החינוך – קבע שמסודות החינוך יהיו סגורים שלושה ימים ביישובים השונים שבהם מדובר, יש רשימה של היישובים, אבל יומיים הרשויות המקומיות החליטו והרשויות המקומיות לא מוסמכות לסגור מוסדות חינוך.

משה גפני: הטענה שלי היתה, והיא בסופו של דבר גם התקבלה, שעם כל הכבוד, אני, העובד שגר בבאר-שבע ושלחתי את הבן שלי לבית הספר לא יודע מי סגר את בית הספר, בית הספר היה סגור.

משה גפני: אז מה שאפשר לעשות הוא לקבל החלטת ממשלה שמי שמוסמך לסגור מוסדות חינוך הוא רק פיקוד העורף ורשות מקומית שתסגור על דעת עצמה תאולץ לשלם את הכסף או לקזז להם ממענקי האיזון, מה שכמובן הממשלה לא תעשה בגלל שהיא פוחדת מראשי הרשויות.

מגלי והבה: אבל הוראת העורף היתה ברורה: אנחנו ממליצים לכם לפתוח.

מגלי והבה: לא אמרו: אתם חייבים לפתוח.

משה גפני: לא, היו שלושה ימים שאמרו - - -

מגלי והבה: כן, יש הבדל.

מגלי והבה: בשני המקרים זה נכון אבל היה מצב שברגע שנגמרו שלושת הימים אמרו:

מגלי והבה: אנחנו ממליצים לכם לפתוח, לא אמרו לכם: אתם חייבים לפתוח.

משה גפני: אבל פיקוד העורף אמר שזה לא מצב שלא לפתוח מוסדות חינוך.

משה גפני: מי שקיבל החלטה לא לפתוח אלה ראשי הרשויות.

מגלי והבה: כי לא היתה החלטה חד-משמעית.

משה גפני: בסדר, אבל ראשי הרשויות לא מוסמכים.

משה גפני: הבעיה המרכזית שלנו היא לא רק הבעיה של הפיצויים וסגירת מוסדות החינוך.

משה גפני: כשיש מצב חירום הציבור מצפה שיהיה גוף אחד שהוא יכול לסמוך עליו שהוא אומר לפתוח או שהוא אומר לא לפתוח.

משה גפני: הבלגן הזה – זה מה שטענתי –שבו יש מצד אחד את הרשויות המקומיות ומצד שני את השלטון המרכזי, את פיקוד העורף, הדבר הזה הוא בלתי נסבל.

משה גפני: צריך לקבל החלטה לא רק לגבי הפיצויים.

משה גפני: לא יכול להיות שהאזרח יפגע כתוצאה מהחלטה של רשות מקומית.

משה גפני: אז יש החלטה על חמישה ימים, שגם זה לא זמן ארוך, אין לזה דוגמה במלחמת לבנון שהיו פיצויים.

משה גפני: זה מקרה חריג ומשרד האוצר הסכים לשלם את הפיצויים והוא טען שזה רק לשכירים, לא לעצמאים.

משה גפני: היום אנחנו מדברים על תקנות שחלות גם על השכירים וגם על העצמאים.

משה גפני: יש עדיין ויכוח על העניין הזה ואנחנו נצטרך להכריע בשאלות האלה.

משה גפני: מי מציג את התקנות?

אודי רמר: לפני שבועיים הבאנו תקנות שמתייחסות גם לעצמאים וגם לשכירים בסכום קבוע של פיצוי שהסכום הזה מבוסס על השכר הממוצע בדרום.

אודי רמר: עובד שלא הגיע לעבודה בגלל שהמוסד החינוכי של הילדים שלו היה סגור מקבל את הפיצוי הזה.

אודי רמר: זה היה סכום קבוע גם לעצמאים וגם לשכירים שמבוסס על השכר הממוצע.

אודי רמר: מה שעכשיו באנו ושינינו בתקנות היום – וזה בעקבות הדיון שהתקיים פה – זה לא סכום קבוע אלא סכום דיפרנציאלי.

אודי רמר: אני אסביר את ההבדל בין שתי השיטות.

אודי רמר: כשאנחנו עושים סכום קבוע או סכום דיפרנציאלי – שזה בדיקה של כל אחד מהפרטים, כמה הוא מרוויח ולפי זה לתת לו את הפיצוי – אז נדרש פה איזון בין שני ערכים.

אודי רמר: הערך הראשון הוא לבוא ולשלם כמה שיותר מהר לעובדים והערך השני הוא רמת הדיוק, כשכמובן אלו ערכים תחליפים.

אודי רמר: ככל שאתה מדייק יותר זה לוקח יותר זמן והעובד יקבל את התשלום בזמן מאוחר יותר.

אודי רמר: אם אנחנו מדברים על הסכום הקבוע אז בתקנות הקודמות היינו יכולים לשלם תוך חודשיים מהיום שהתקנות מתפרסמות, היום, אם אנחנו באים ומדקדקים ובודקים לכל עובד מה השכר שמגיע לו במדויק, זה תהליך שיכול לקחת יותר זמן.

משה גפני: כמה זמן?

משה גפני: מה הערכה?

אודי רמר: הערכה לפי ניסיון העבר היא שזה לוקח כשנה.

ליאת גרבר: בהתחשב בכוח האדם של הרשות ובעובדה שאנחנו נצטרך כרגע לבדוק דוחות, תלושי שכר ואת כל מה שנדרש משיטה דיפרנציאלית בניגוד לשיטה שהיא קבועה לכולם, זהה לכולם, כמובן שהזמן מתארך משמעותית.

אודי רמר: בעניין הזה אנחנו כן הלכנו לקראת הדיון שהתקיים פה וכן שינינו את התקנות, כך שאנחנו מאזנים לטובת הדיוק וכן מביאים סכום דיפרנציאלי ואנחנו בודקים לכל פרט בדיוק את השכר שלו.

אודי רמר: זה שכר לפי ממוצע של ימים אחורה אבל אנחנו משלמים לפי השכר הזה.

אודי רמר: זה השינוי מהפעם שעברה.

משה גפני: זאת אומרת, ההבדל בין דיפרנציאלי לבין קבוע הוא בין תשלום אחרי חודשיים לבין תשלום אחרי שנה?

אודי רמר: כן, כשהדיפרנציאלי הוא יותר מדויק אבל.

משה גפני: מדויק, הבנתי.

ליאת גרבר: ההבדל הוא גם כמובן בנטל, הן על רשות המסים והן על הנישומים.

משה גפני: ברור, הבנתי.

מגלי והבה: אבל למה שנה?

מגלי והבה: למה לחכות שנה?

מגלי והבה: אני נפגעתי - - -

משה גפני: מגלי, אני אאפשר לך לשאול.

משה גפני: בגלל שהם היו פה עם חוק שהם אמרו שבתוך ימים הנישום יקבל את הכסף חזרה ויש לנו מקרים, שאני מטפל בהם, שאחרי שנה לא משלמים.

מגלי והבה: אז זה עוד יותר.

משה גפני: כן, אז כשהם אומרים שנה קח בחשבון שנתיים.

ציון פיניאן: שנה זה במקרה הטוב.

משה גפני: כשהם אומרים שנה זה שנתיים, כשהם אומרים חודשיים זה ארבעה חודשים.

מגלי והבה: אחת התופעות זו הבירוקרטיה, שהפקידות שולטת.

מגלי והבה: אתם רוצים שנאשר - - -

משה גפני: אבל, מגלי, הם לא אשמים.

מגלי והבה: למה הם לא אשמים?

משה גפני: בגלל שהם לא אשמים.

מגלי והבה: מי אשם?

מגלי והבה: לא הם, מי אשם?

משה גפני: מי שמופקד עליהם, צריך לייעל את המערכת.

אודי רמר: אנחנו מייצגים את מי שמופקד עלינו אז זה בסדר שמאשימים אותנו אבל - - -

משה גפני: אין ויכוח לגבי העניין הזה.

מגלי והבה: בעידן של מחשבים וטכנולוגיה, כשאתה יכול להזין - - -

משה גפני: חבר הכנסת מגלי והבה צודק.

משה גפני: למה הוא צודק?

משה גפני: ואל תיקחו על עצמכם בגלל שהמערכת היא מערכת כזאת.

משה גפני: אם אני הייתי ראש ממשלה אני הייתי נוהג אחרת אבל אני לא מתכוון להיות ראש ממשלה אני רק צריך לשנות את כל המבנה.

משה גפני: אתם באתם לפה הרבה פעמים עם דיווח מקוון, עם דברים שאתם אומרים: בלחיצת כפתור אפשר לפתור את הבעיה.

משה גפני: אני התנגדתי אבל הסכמתי לכם.

משה גפני: הדיווח המקוון לא הועיל כלום, הבירוקרטיה גדלה, אנשים מקבלים הרבה יותר מאוחר את הכסף.

משה גפני: חבר הכנסת והבה צודק, אין לי טענה, מה אני אעשה?

משה גפני: לא חשוב, הלאה.

משה גפני: בואו נדבר על העקרונות.

משה גפני: בבקשה.

אודי רמר: זה השינוי הראשון בין דיפרנציאלי לסכום קבוע.

אודי רמר: השינוי השני, עלתה פה סוגיה של עובדי הוראה שלא עובדים של המגזר הציבורי.

אודי רמר: במגזר הציבורי מתקבל פיצוי אוטומטי.

אודי רמר: התקנות שהבאנו עכשיו מתייחסות למי שלא במגזר הציבורי.

אודי רמר: עלתה השאלה מה קורה עם עובדי ההוראה והתקנות החדשות מכסות את כל עובדי ההוראה, הן במגזר הציבורי והן שלא.

משה גפני: הבעיה שהתעוררה בישיבה הקודמת?

אודי רמר: כן.

משה גפני: ליאת, תעירי בקול.

ליאת גרבר: כן, כן, הבעיה שהתעוררה בישיבה הקודמת ואנחנו הבטחנו שכולם נמצאים בפנים, מוסד החינוך עצמו, ללא קשר אם הם הורים לילדים או לא, זאת אומרת רק מעצם היותם עובדי משרד חינוך.

משה גפני: בסדר גמור.

משה גפני: אוקיי, הלאה.

משה גפני: עצמאים?

אודי רמר: מה שעשינו בעצמאים הוא שאם קודם, בתקנות הקודמות היה סכום קבוע לעצמאים שהסכום חושב לפי שכר ממוצע במשק, אז היום, ברגע שעברנו לשכר דיפרנציאלי בשכירים, מחויבים בשל אילוצים משפטיים לעשות שכר דיפרנציאלי גם לעצמאים.

אודי רמר: איך אתה בודק מה מגיע לעצמאי?

אודי רמר: בעצם צריך להפריד בין רווח של העצמאי לבין השכר שנובע מהעבודה שלו.

אודי רמר: מה שעשינו הוא לקחנו את ההכנסה החייבת לפי דוח שנתי, חילקנו את זה בסך ימי עסקים בשנה, בדקנו מה עלות ליום עסקים, את הסכום הזה שהוא הסכום הממוצע, לקחנו והשוונו לשכר ממוצע במשק וראינו מה השיעור, מה הפער ביניהם.

אודי רמר: את זה קבענו כמקדם הפחתה, כך שאם עצמאי יבוא אלינו עם ההכנסה החייבת שלו אנחנו נכפיל את זה במקדם ההפחתה הזה, ב-0.75 – זה יוצא 70% – וכך יתקבל מה השכר שמגיע לאותו עצמאי.

משה גפני: וזה גם יהיה דיפרנציאלי?

אודי רמר: זה גם יהיה דיפרנציאלי.

ליאת גרבר: כן, כי זה מבוסס על הדוח השנתי שלו, המקדם.

משה גפני: של 2010?

ליאת גרבר: נכון, למעט מי שפתח את העסק שלו ב-2011 או ב-2012 כשעשינו את ההתאמות כי אין מסתם דוח 2010.

משה גפני: ואלה של 2010, מתי הם יקבלו את הכסף?

ליאת גרבר: אותו דבר.

משה גפני: מתי?

ליאת גרבר: זה אותו הליך כמו לגבי השכירים, אין הבדל.

משה גפני: מתי?

משה גפני: שנה?

ליאת גרבר: כן, זה יכול לקחת עד שנה.

משה גפני: כן, זה יכול להיות פחות.

ליאת גרבר: המשמעות מבחינתנו היא לנתח דוחות.

משה גפני: יכול להיות יותר?

דוד רוטנברג: לא, לא, זה יהיה עד שנה סך הכול.

משה גפני: עד שנה.

משה גפני: עוד משהו?

ציון פיניאן: לפי לוח הזמנים של מדינת ישראל "עד שנה" זה עוד מלחמה.

משה גפני: עוד בחירות.

ציון פיניאן: או בחירות או מלחמה.

משה גפני: עוד משהו, ליאת?

ליאת גרבר: אני רוצה פשוט להסביר לוועדה שבתקנות הקודמות שהבאנו הלכנו על נושא של פשטות, יעילות ומהירות של מה שנקרא "מסלו ירוק" עם סכום קבוע.

משה גפני: 230 שקל לשכיר?

ליאת גרבר: נכון.

ליאת גרבר: המטרה היתה שתוך חודש-חודשיים אנחנו נוכל לשלם על סמך הצהרה של העובד והמעביד.

ליאת גרבר: נתבקשנו באמת לעשות איזשהו שינוי שישקף את המצב האישי של כל עובד ושל כל עצמאי.

ליאת גרבר: ברור שהתקנות שהבאנו עכשיו הן יותר מורכבות.

משה גפני: אם אני מרוויח מיליון שקל בחודש?

משה גפני: אני עצמאי.

ליאת גרבר: לא, יש תקרה.

משה גפני: מה התקרה?

ליאת גרבר: התקרה לעצמאים היא כמו התקרה לשכירים, שזה פעמיים וחצי השכר הממוצע לשכיר.

משה גפני: כמו שהיה פעם?

ליאת גרבר: כן, נכון.

משה גפני: התקדמות.

ליאת גרבר: זאת אומרת שהתקרה היא אותה תקרה.

ליאת גרבר: צריך להבין שהתקנות הקיימות הן יותר מורכבות.

משה גפני: טוב.

משה גפני: עוד משהו?

אודי רמר: אלה השינויים שעשינו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: עורכת הדין ורד וייץ, ההסתדרות.

ורד וייץ: תודה.

ורד וייץ: ממש מוזר לשמוע את הטענה בעניין המהירות.

ורד וייץ: כאשר היו תקנות מוכנות, היתה נוסחה שחלה גם ב-2009 שזאת היתה הנוסחה שמלכתחילה ביקשנו להחיל אותה גם בתקנות האלה - - -

משה גפני: כמה ימים זה היה ב-2009?

ורד וייץ: אני לא זוכרת, אפשר לבדוק.

חזקיה ישראל: 132.5 ב-2009.

חזקיה ישראל: פיצוי של 132.5.

משה גפני: לא, כמה ימים?

אודי רמר: 18 ימים.

ורד וייץ: בערך 20, מה-27 בדצמבר עד ה-19 בינואר.

ורד וייץ: על כל פנים, גובה הפיצוי הדיפרנציאלי, כמו שהם קוראים לו, עמד על 132.5%, כאשר לנוסחה הזו הגיעו לאחר שישבנו ביחד עם הגורמים הרלוונטיים בממשלה, באוצר, ברשות המסים וכן הלאה, ובחנו את עלויות המעסיק.

ורד וייץ: הסכום 132.5% משקף את עלויות המעסיק כדי שהעובד יקבל את כל מה שמגיע לו כולל ההפרשות הסוציאליות.

ורד וייץ: כלומר, אם זו הפרשה לגמל, אם זו הפרשה לפיצויים, אם זה הביטוח הלאומי שהמעסיק צריך לשלם, אם זו הפרשה לדמי מחלה שצריך לשלם על פי הסכמים קיבוציים, אם זו הפרשה לחופש שצריך לשלם, אם זו קרן השתלמות, דמי הבראה שלפעמים משלמים שנתי ואם לא ייקחו בחשבון את היום הזה אז זה עלול להוריד גם את דמי ההבראה שהעובד יזוכה בהם.

ורד וייץ: בממוצע, אפילו לא המירבי, בממוצע אנחנו מגיעים ל-32.8% ועל כן נקבע 32.5%.

ורד וייץ: אנחנו סבורים שיש כאן ניסיון לא לעמוד בסיכומים שסוכמו גם לאחר הישיבה האחרונה שהיתה כאן, אדוני, סוכמו פעמיים עם כל הגורמים הרלוונטיים אם זה סגן השר ואם זה מר דורון ארבל ואם זה אילן לוין ואם זה אגף התקציבים, מר אייל אפשטיין.

ורד וייץ: הדברים נסגרו פעמיים עם יו"ר האגף לאיגוד מקצועי וגם עם יו"ר ההסתדרות ואני לא מבינה איך באים הנה היום עם סיכום אחר לחלוטין שיגרום לכך שהעובדים לא יקבלו את כל מה שמגיע להם.

משה גפני: העובדים לא יקבלו את ה-100% שלהם?

ורד וייץ: לא בהכרח.

ורד וייץ: תכף אנחנו נשמע מן המעסיקים מה המשמעות של לתת 117%, שזה לא משקף את העלויות.

משה גפני: זו הבעיה היחידה שיש לכם?

ורד וייץ: כן.

משה גפני: ואם נלך על מחיר קבוע ונעלה אותו מה-230?

ורד וייץ: אני כרגע לא אדע להגיד מהו אבל אני חושבת שאין לזה – גם העניין של המהירות זו טענה לא נכונה.

משה גפני: למה?

משה גפני: הרי זו הטענה הנכונה היחידה שיש פה.

ורד וייץ: משום שגם בפעם שעברה זה לא לקח שנה.

ורד וייץ: חזקי יידע להגיד לנו.

משה גפני: אבל הם התייעלו.

ורד וייץ: זה לקח הרבה פחות.

ורד וייץ: אני גם אומרת, לבוא ולדבר על מהירות של תשלום כאשר כל הסחבת הזו עד עכשיו – הסיבה שאין תקנות היא שלא היו מוכנים לעמוד בסיכום, ללכת על הנוסחה שסוכמה.

ורד וייץ: סוכמה.

ורד וייץ: היתה מוסכמת והיא נכונה והיא משקפת.

משה גפני: אבל העובד בבאר שבע או באשקלון לא הולך למכולת עם הטענה שלך, הוא לא הולך למכולת.

משה גפני: את צודקת, אני מסכים אתך לגמרי, אז מה?

משה גפני: אבל לאיש את הכסף.

ורד וייץ: בסופו של יום צריך לראות את הדברים גם לטווח הקרוב וגם לטווח הרחוק.

ורד וייץ: אני לא רוצה שהעובד יפגע בהפרשות הסוציאליות שלו, אני לא רוצה שיגרע כהוא זה מהפנסיה שאותו עובד יקבל בבוא היום.

ורד וייץ: גם ככה הפנסיה שלנו בצרות.

משה גפני: אוקיי, תודה.

משה גפני: אז זה נושא.

ורד וייץ: כן.

ורד וייץ: אדוני, אני רוצה שוב להדגיש, אנחנו עומדים על זה בכל לשון של בקשה, לא לאשר את התקנות בלי שהפיצוי יהיה 132.5%.

ורד וייץ: תודה.

משה גפני: חזקי, בבקשה.

חזקיה ישראל: שני דברים.

חזקיה ישראל: אחד, אני חושב שמבחינת סבירות לא ייתכן להביא לנו תקנות עכשיו, בבוקר.

חזקיה ישראל: אנחנו קיבלנו את התקנות עכשיו.

משה גפני: אנחנו קיבלנו את זה אתמול בלילה, ב-23:30 בלילה.

חזקיה ישראל: אז אני חושב שצריכים לתת - - -

משה גפני: לדחות.

משה גפני: אין בעיה.

חזקיה ישראל: אנחנו כאן, קראתי את זה, ישבתי לפני הישיבה וקראתי, אז אני אומר:

חזקיה ישראל: הכול בהסתייגות שקראתי לפני הישיבה כי בדרך כלל כשמביאים ככה אז אם מדברים על נוסחות אפשר לבדוק יותר לעומק.

חזקיה ישראל: אבל בואו נדבר על הדברים המרכזיים.

חזקיה ישראל: הדברים המרכזיים הם שהפיצוי המוצע פה ברמה של 117% למעסיק אינו נותן מענה.

חזקיה ישראל: בעבר היה 132.5, היה אפילו 145 גם פעם אחרת, חודש לפני ב-2009.

חזקיה ישראל: ישבתי בחוץ, התחלתי לכתוב לעצמי את כל ההוצאות הסוציאליות על פי חוק ועל פי הסכמים – אני לא יודע מאיפה הגיע המספר 117.

חזקיה ישראל: יש איזה מספר של 117 בתקנות הישנות שדיברו על עובדי קבלן, שיתנו לעובד קבלן 117 וישלימו למעסיק את ההפרש וכדומה כדי שזה לא יהיה.

ורד וייץ: הפוך, יתנו למעסיק את ה-117 ואת היתרה עד ה-132.5 יתנו למזמין בפועל.

חזקיה ישראל: הפוך, סליחה.

חזקיה ישראל: לכן לא ברור לי איך הגיע ה-117.

חזקיה ישראל: המשמעות של אישור העסק הזה על-ידי הוועדה שהעובדים לא יקבלו את מה שהם רגילים לקבל אלמלא היו נעדרים מהעבודה בגלל המצב הזה ולכן אנחנו מתנגדים להצעה הזו.

חזקיה ישראל: אני חושב שמקובל, כמו שהיה בעבר, לשבת ולסכם לפני כן ולא לבוא לפני הוועדה ולהתחיל להתווכח כל פעם.

ורד וייץ: זה סוכם, חזקי.

ורד וייץ: הבעיה שזה סוכם ובאים לוועדה עם משהו אחר.

חזקיה ישראל: אנחנו מתנגדים לעניין הזה.

חזקיה ישראל: זה לא ייתן מענה, המעסיקים באזור הזה שעובדיהם לא הגיעו לא יתנו לעובדים מעבר למה שיקבלו והעובדים יפגעו, אם זה בהפרשות ואם זה בשכר.

חזקיה ישראל: זו המשמעות המעשית של מה שהממשלה מציעה.

משה גפני: היה תקדים שעל חמישה ימי לחימה נתנו פיצויים?

חזקיה ישראל: אני כרגע לא זוכר להגיע לך אבל אני אומר את הדבר הבא: היה והממשלה החליטה לפצות אז שתפצה כמו שצריך.

חזקיה ישראל: אם הממשלה החליטה לא לפצות שלא תפצה.

חזקיה ישראל: פה הממשלה החליטה לפצות אז שתפצה על פי החוק וההסכמים כדי שהעובדים לא יפגעו.

חזקיה ישראל: אם היתה הממשלה מחליטה שהיא לא מפצה, ראשי רשויות כן וראשי רשויות לא – אוקיי.

חזקיה ישראל: משהחליטה ממשלת ישראל, לפי דעתנו גם בצדק, לפצות את העובדים אז שיתנו מה שמגיע כדי שהעובדים לא יפגעו.

חזקיה ישראל: הרי מעסיקים לא יתנו את זה מכיסם.

חזקיה ישראל: אני לא נכנס לעוד הערות שיש לי כרגע, תוך כדי קריאה אני גם שם לב שלא מתייחסים פה ליישובים פחות מ-7 קילומטר אבל לא חשוב.

חזקיה ישראל: אני לא נכנס, יש פה עוד כמה דברים אבל זה הדבר המרכזי.

ורד וייץ: רציתי רק להעיר שבהשאלה דין מאה כדין פרוטה, דין יום כדין מאה ימים.

ורד וייץ: העובד צריך את הכסף.

משה גפני: לא, זה לא נכון, זה לא המקרה של דין פרוטה כדין מאה מכיוון שיש מקרים שבסגירת העסק או אי הגעה לעבודה למספר ימים ספורים הוא לא מפסיד את הכסף, הוא יכול לא להפסיד את הכסף.

ורד וייץ: הוא מפסיד.

משה גפני: ספר, למשל, מפסיד את הכסף בגלל שהוא סגר חמישה ימים?

משה גפני: לא מפסיד.

מגלי והבה: כן.

משה גפני: לא.

ורד וייץ: אבל זה לא אותו דבר עם עובד שכיר.

מגלי והבה: הוא אומר שאם הוא סגר הוא לא מפסיד.

משה גפני: בסדר אז באים אליו אחרי שישה ימים.

משה גפני: ברוב המקרים אין הפסד.

משה גפני: כן, בבקשה, מה רצית לומר?

אודי רמר: אני אתייחס לטענות שהועלו פה וחבר'ה מרשות המסים ישלימו את דברי.

אודי רמר: דבר ראשון, באמת יש פה מקרה חריג שאנחנו באים ומפצים על חמישה ימים.

אודי רמר: עד היום לא היה פיצוי על חמישה ימים, היה פיצוי על תקופת לחימה ארוכה שבה לא רק מוסדות החינוך נסגרו אלא עסקים ממש נסגרו, ממש סגרו עסקים ומכאן נובע כל השוני בין מה שההסתדרות והמעסיקים מציגים לבין מה שאנחנו מציגים בתקנות.

אודי רמר: אנחנו, בשונה ממה שהיה בעבר, לא מפצים על סגירת עסקים.

אודי רמר: אנחנו לא מפצים על מפעלים שנסגרו כי מפעלים יכלו להמשיך לעבוד ואין פה פיצוי על מחזורי עסקים.

אודי רמר: לגבי מה שנאמר פה, סוכם לא סוכם, לא נאמר באף סיכום שאנחנו חוזרים למנגנון שמפצים - - -

ורד וייץ: בפירוש כן, בפירוש כן.

אודי רמר: לא, לא נאמר.

מגלי והבה: מאיפה הקביעה הזו שמפעלים יכלו להמשיך לעבוד?

ליאת גרבר: הדבר היחיד שנסגר לפי הוראות פיקוד העורף הם מוסדות החינוך ולכן אנחנו מפצים את ההורים שלא הלכו לעבודה, אנחנו לא מפצים עכשיו מפעלים.

מגלי והבה: הפכתם להיות גם מומחי ביטחון, אני מבין.

ליאת גרבר: לא, אנחנו פעלנו לפי הוראות פיקוד העורף, לפי ההנחיות שהיו באותם ימים.

מגלי והבה: אבל אנשים לא שמעו את המלצת פיקוד העורף ובגלל המצב הביטחוני לא הלכו לעבודה או המפעלים לא עבדו, אז למה אתם מוציאים אותם?

אודי רמר: זה לא נכון.

מגלי והבה: מה לא נכון?

מגלי והבה: אנשים לא הלכו, אז מה?

אודי רמר: בדיונים הקודמים שהתקיימו פה בוועדה נאמר במפורש שאנחנו גם לא רוצים ליצור פה תקדים לעתיד.

אודי רמר: כשיש לחימה ואין הוראה מפורשת של פיקוד העורף לסגור עסקים אז עסקים יכולים להמשיך לעבוד.

אודי רמר: מפעלים יכולים להמשיך לעבוד ומפעלים המשיכו לעבוד.

אודי רמר: מי שלא הגיע לעבודה אלה הורים לילדים שמוסדות החינוך נסגרו וההורים היו צריכים לבוא ולשמור על הילדים האלה.

אודי רמר: אנחנו לא מפצים פה על אובדן רווח.

אודי רמר: מה גם שבחמישה ימי עסקים בדרך כלל אפשר - - -

משה גפני: אם אפשר, בבקשה, אנחנו לא בדיון אחר, אנחנו בדיון עכשיו על יישובי הדרום.

משה גפני: אני מבקש לא להפריע.

משה גפני: אם מישהו בא לדיון הבא הוא יכול לשבת אבל מי שמדבר אז שייצא.

משה גפני: בסדר, הבנו, אין הנחיה של סגירת המפעלים, היתה הנחיה של סגירת מוסדות החינוך.

משה גפני: אין תקדים לנושא הזה, אנחנו גם לא רוצים שזה יהיה תקדים, זה לא יהיה תקדים ויהיה כתוב גם שזה לא יהיה תקדים.

משה גפני: אנחנו לא גוזרים מכאן החלטה לגבי פיצויים בעתיד.

אודי רמר: בדיוק.

משה גפני: זה נושא ספורדי שעומד לעצמו, הוא לא קשור לא לפני ולא אחרי.

משה גפני: צריך למצוא את הפתרון הנכון.

משה גפני: זה ברור.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אתה יוצא מנקודת הנחה שאם יהיה מצב ביטחוני בעתיד אז אנחנו נחזור ונדון עליו ולא נתייחס למצבים - - -

משה גפני: אמת, לא נתייחס למה שאנחנו מחליטים פה.

מגלי והבה: אבל אתם ככה שמים את האזרחים בני ערובה.

משה גפני: בני ערובה למה?

מגלי והבה: אם יהיה מצב ביטחוני לא טוב - - -

משה גפני: אבל לא היתה החלטה, מגלי.

מגלי והבה: אבל אנשים לא הלכו מפחד הירי הזה עליהם.

משה גפני: יפה.

משה גפני: מה אתה מציע?

מגלי והבה: אני מציע שמי נפגע שישלמו לו.

מגלי והבה: זה תפקיד המדינה לדאוג לביטחון של אזרחיה ולא תפקיד המדינה להתגאות בכך, להתעמר באזרחים שכל סבלם או כל החלטתם לא ללכת לעבוד או לא ללכת לבית הספר.

משה גפני: אני אעמיד בפניך את הדילמה, נצטרך להחליט בעניין הזה.

משה גפני: בסדר, אתה צודק, רק שהמדינה לא היתה אמורה בכלל לפצות אותם בגלל שהיה מדובר על החלטה שלא סוגרים את המפעלים ולא סוגרים את מערכת החיים בדרום.

משה גפני: היתה החלטה של פיקוד העורף על שלושה ימים שסוגרים את מוסדות החינוך.

משה גפני: אילולא תביעה שלנו הם בכלל לא היו מפצים בכלום.

מגלי והבה: אנחנו לוקחים מצב נתון באזור ביטחוני מסוים.

משה גפני: בסדר, אנחנו מדברים על האזור הזה.

משה גפני: מדובר על תקופה מאוד קצרה שלא היתה הנחיה ממערכת הביטחון לסגור את חיים ביישובים הללו, רק את מוסדות החינוך למספר ימים ספורים.

משה גפני: זה מה שהיה.

אודי רמר: בהקשר הזה חשוב לציין שמכאן נובע הפער בין ה-117% ל-132%.

אודי רמר: כשדיברנו על 132% בעבר זה כלל מרכיב רווח, הפסד-רווח - - -

ורד וייץ: לא נכון.

ליאת גרבר: זה היה מסלול תחליפי.

ליאת גרבר: לא נכון, כשאנחנו - - -

משה גפני: לא יהיה הדיאלוג הזה, עם כל הכבוד.

משה גפני: זה לא ההסתדרות וגם לא המעסיקים, כאן זה ועדת כספים.

ורד וייץ: זה חריג גם בהסתדרות.

חזקיה ישראל: אני שתקתי.

משה גפני: אבל זה אוי לרשע ואוי לשכנו.

משה גפני: לא, סתם.

משה גפני: אי אפשר לנהל דיון כך.

ציון פיניאן: מי הרשע, הוא או השכן?

משה גפני: לא, לא, אף אחד לא, חס וחלילה, הכול בסדר.

משה גפני: בבקשה, אל תחזרו על דברים שנאמרו.

משה גפני: אנחנו הבנו.

משה גפני: מה עוד?

ליאת גרבר: אני רוצה פשוט להסביר שבפעם הקודמת המסלול הזה של ה-132.5 היה תחליפי למסלול של המחזורים ולכן הוא כלל איזשהו רווח - - -

משה גפני: תחליפי למה?

ליאת גרבר: תחליפי למסלול של המחזורים.

שגית אפיק: היה ירוק ואדום בפעם הקודמת.

דוד רוטנברג: במסלולים הירוקים היו שלושה מסלולים: היה מסלול מחזורי, מסלול הוצאות שוטפות ומסלול שכר אז המרכיב של 132.5% כלל מרכיב רווח.

משה גפני: טוב, הבנו.

אודי רמר: ולכן חשוב להבהיר שלא הופרו פה שום הסכמות ואנחנו גם הבהרנו את זה בהחלטת ממשלה שאנחנו לא מפצים על רווח.

משה גפני: לא, זהו, אין יותר.

משה גפני: כבר מסתובב לי הראש מזה.

משה גפני: הבנתי.

ליאת גרבר: משפט אחרון.

ליאת גרבר: אנחנו מבחינתנו את ה-100% נותנים לעובדים, אין שום סיבה לתת את ה-15% למעביד כשגם העצמאי לא מקבל בעצם את אותו רכיב.

ליאת גרבר: העובד מקבל את ה-100% כפי שהיה גם בפעם הקודמת ובנוסף עלויות המעסיק של ה-17% גם ניתנות למעסיק.

משה גפני: יש לי שאלה להסתדרות ולמעסיקים: אם אנחנו נגדיל את הסכום של ה-230 אנחנו נלך על מסלול ירוק, שהמסלול אומר – שתדעו, אתם שמייצגים את העובדים ואתם שמייצגים את המעסיקים, אבל בעיקר ההסתדרות שמייצגת את העובדים, שתדעו שזו תמונת המצב.

משה גפני: אני, מהניסיון הקצר שיש לי כאן והניסיון הארוך שיש לי בוועדה בכלל, זה הולך להיות מסלול מאוד מאוד קשה.

משה גפני: אני מכיר את רשות המסים, אני יודע מה שיקרה, אני יודע שיהיו הבעיות, ויהיו דיונים וזה ייקח המון זמן.

משה גפני: בהתחייבויות שלהם כאן על זמן קצר, זה לקח המון זמן.

משה גפני: אני שואל אתכם: אם הולכים למסלול הקצר, שיהיה סכום קבוע אבל הוא לא יהיה 230 שקל, הוא יהיה יותר גבוה, אתם תסכימו ללכת?

ורד וייץ: אני לא יודעת, אני צריכה לבדוק את זה.

משה גפני: אין לבדוק, אני היום מחליט.

משה גפני: אז תצאי החוצה, תתקשרי.

משה גפני: איתן כבל, אפשר להשיג אותו.

משה גפני: אה, לא איתן כבל, עופר עיני, סליחה.

ורד וייץ: אז זה מה שאני אעשה.

אבישי ברוורמן: הרב גפני, אתם עדיין לא שולטים בהסתדרות, עוד מעט.

משה גפני: אני לא שולט בהסתדרות אבל לפחות בוועדה אני רוצה לגמור את זה.

משה גפני: אתה יודע מה המשמעות?

משה גפני: הם אפילו ריבית לא נותנים.

משה גפני: זו גם בעיה בפני עצמה.

משה גפני: רגע, אל תעזרו לי, אני בלאו הכי מסובך.

ורד וייץ: אני יודעת שהעמדה שלנו היא שאנחנו כן מעוניינים בנוסחה שהיתה, של ה-132.5%, כשאנחנו לוקחים בחשבון את הכול וזו כנראה הנוסחה הטובה בסופו של דבר.

ורד וייץ: אני אבקש כמה דקות לצאת ולבדוק.

משה גפני: עורכת דין וייץ, אני נותן לך עצה בחינם.

משה גפני: אני מכיר את רשות המסים, גם אתם מכירים אותם – לא רשות המיסים, סליחה, משרד האוצר לאגפיו השונים, רשות המסים היא לא רשות עצמאית, יש את אגף התקציבים, יש את החשב הכללי ויש את העוזרים של השר, שמפריעים לי עכשיו.

משה גפני: זאת אומרת, יש מערכת שלמה בעניין הזה.

משה גפני: צריך לעבור הרבה מאוד מסלולים.

משה גפני: אני עובר את מסע הייסורים הזה, אני עובר על כל סעיף, תכף נגיע לסעיף של המשפחתונים ואז תראי איזה מסלול עברתי שם.

משה גפני: לכן, מה שאני כל הזמן חושב לעצמי אחרי שישבתי אתם הוא שצריך ללכת על מסלול ירוק שהוא יהיה גבוה יותר, שלא יצור תקדים, שלא תפסידי את המומנטום הזה של התשלום של קרן השתלמות וכל הדברים האלה.

משה גפני: המדינה לא היתה מפצה על חמישה ימים ואם היא היתה מפצה היא היתה מפצה רק על שלושה ימים.

משה גפני: היה מאבק על כל העניין הזה והמאבק הזה לא התנהל רק על ידכם.

משה גפני: אני בכוונה אומר לא רק על ידכם אלא הוא התנהל כאן בוועדה כמה פעמים וגם בחדרים הסמוכים ובסופו של דבר גם נדרשנו לכמה איומים בעניין הזה, איומים כאלה ברוח טובה כמובן, עם בדיחות והכול.

משה גפני: אבל הגענו לזה.

משה גפני: אני רוצה שהאנשים, על חמשת הימים האלה, יקבלו מהר את הכסף וכמה שיותר ולא ניצור עם העניין הזה תקדים.

משה גפני: אני הייתי הולך על מסלול שבו יהיה תשלום לא של 230 שקלים אלא תשלום של 280 שקלים.

משה גפני: אם אדם ירצה לבחור את המסלול האדום, אם אכן היה בעבר מסלול אדום, שיידע שזה תהליך ארוך שהוא יוכל ללכת למסלול אדום ותהיה תקרה לעניין הזה גם בשכירים וגם בעצמאים.

משה גפני: כמה דקות את צריכה?

ורד וייץ: 10.

משה גפני: קיבלת.

משה גפני: 10, אני מסתכל פה על השעון.

אודי רמר: אני רוצה להתייחס פה לעלויות התקציביות כי כשאנחנו באנו ושמנו סכום של 230 - - -

משה גפני: אין לי טענות אליכם, אתם יכולים לא לכבד את זה אבל זה מה שאני מציע.

אודי רמר: אני אומר שה-230 כבר אז שיקף שכר ממוצע במשק בדרום.

משה גפני: אני יודע.

אודי רמר: כשבשכר כזה, אם אנחנו מסתכלים מי שמשתכר מתחת לשכר הממוצע, 80%-75% מהעובדים הם מתחת לשכר הממוצע כך שהם יוצאים כבר ב-230 במצב יותר טוב מאשר המסלול הדיפרנציאלי.

אודי רמר: אם עכשיו מעלים את הסכום ל-280 אז יש לזה עלות תקציבית משמעותית.

אודי רמר: שוב, זה מתאזן עם זה שבמסלול מהיר יש פחות עלויות לרשות המסים בכל ההתאמה אבל בסוף יש לזה עלויות מאוד כבדות ל-280.

משה גפני: אתם גם רוצים 10 דקות?

ליאת גרבר: כן, כי אם אנחנו הולכים על מסלול ירוק בלבד אז זו משמעות אחת אבל אם הולכים גם על ירוק וגם על אדום זה כבר משהו אחר.

משה גפני: כן אבל היה כך בעבר, אני לא מבין את הדבר הזה.

אודי רמר: לא היה גם.

משה גפני: היה מסלול ירוק ומסלול אדום.

משה גפני: אם לא היה אני לא מציע, אני מציע רק אם היה.

אודי רמר: בעבר המסלול הירוק התייחס לרווחים למחזורים, לא לשכר של העובדים.

שגית אפיק: היה גם וגם, היו כל מיני מסלולים ירוקים.

שגית אפיק: אגב, גם לפי הדברים שלכם רוב האנשים ילכו למסלול הירוק.

שגית אפיק: אם רוב האנשים ממילא נשכרים מהמסלול הירוק הם יעדיפו לקבל את הכסף מהר והם ילכו למסלול הזה אז זה לא משנה.

משה גפני: כן, אני גם חושב אבל גם ללכת למסלול אדום, למה לא?

ליאת גרבר: אני רק רוצה להסביר, מה שהיה קודם שאתם קוראים לו מסלול ירוק, זה המסלול הזה שאנחנו קוראים לו מסלול אדום.

ליאת גרבר: אנחנו בעצם הצענו מסלול ירוק כהה, אם אפשר לקרוא לזה כך, או אקסטרה ירוק שאומר - - -

משה גפני: יש לך תשובה?

ורד וייץ: לא, עוד לא.

ורד וייץ: זה לא על חשבון הזמן שלי כי הייתי צריכה לשמוע מה שאומר כאן נציג האוצר לפני שאני יוצאת.

ורד וייץ: אדוני, המסלול הירוק שהם קוראים לו היה מבחינת המעסיק בתקנות הקודמות, לא מבחינת העובד.

משה גפני: שמה?

ורד וייץ: המסלול הירוק שהם קוראים לו, האפשרות של שלושת המסלולים שהיו, זה היה מבחינת המעסיק או מבחינת העצמאי, לא מבחינת העובד.

ורד וייץ: לעובד לא היה את זה.

ורד וייץ: השכר המירבי שהיה אז היה 800 ומשהו שקלים, לא 280 שקלים.

ורד וייץ: לפי השכר המירבי, לפי הנוסחה שהיתה אז.

ליאת גרבר: כן, אבל השכר הממוצע לא השתנה.

משה גפני: אם היה מסלול ירוק ומסלול אדום אני מציע מסלול ירוק ומסלול אדום, כמו שהצעתי עכשיו.

משה גפני: אם אין אני לא מציע.

משה גפני: אני לא יוצר עכשיו תקדים.

משה גפני: אם היה אני מציע אותו, וגם הם צריכים להסכים אם היה וגם אתם צריכים להסכים אם היה.

משה גפני: אם לא היה, לא מציע.

משה גפני: אבל מה אני כן מציע?

משה גפני: אני מציע ללכת למסלול קצר, לא 230 שקלים אלא 280 שקלים, ונלך מהר עם העניין כדי שאנשים יקבלו מהר את הכסף.

ורד וייץ: טוב, אני אבדוק.

ורד וייץ: לא נראה לי אבל בסדר.

משה גפני: אתם רוצים גם 10 דקות?

ליאת גרבר: כן.

משה גפני: בסדר, אז אני נותן – רגע, אבל אז אני צריך אתכם במשפחתונים, זה אותם אנשים, ליאת צריכה להיות.

משה גפני: מי במשפחתונים?

קריאה: גפני, אם אתה יכול לגמור את זה תגמור את זה.

משה גפני: חייבים לגמור, כן.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, אתה רוצה להפסיק את הישיבה להתייעצות?

משה גפני: לא, לא.

גאלב מג'אדלה: כי פה כבר יש התייעצות חמולתית.

גאלב מג'אדלה: כבוד היועצת המשפטית, מה זה פה?

שגית אפיק: אנחנו מסבירים את הבעיה.

גאלב מג'אדלה: אז תשבו, תסבירו לכולנו, אנחנו רוצים לשמוע מה אתם מסבירים, אולי אתם מסבירים לא טוב?

גאלב מג'אדלה: מה עושים פה, המולה?

משה גפני: אתה איש הסתדרות, לא?

גאלב מג'אדלה: אני איש הסתדרות, בשביל זה אני רוצה שהכול יהיה שקוף וראוי.

ציון פיניאן: של מי הסתדרות, עופר עיני או כבל?

גאלב מג'אדלה: איתן כבל, אחד מאתנו.

משה גפני: רבותי, תראו, אני אגיד לכם על מה צריך לקבל החלטה.

משה גפני: עורכת הדין וייס, את לא חייבת להגיד תשובה חיובית, רק תגידי - - -

ורד וייץ: להערכתי היא לא תהיה חיובית אבל עוד רגע.

משה גפני: אם היא לא תהיה חיובית זה לא משנה לי, אבל אתם לא משביתים את המשק?

חזקיה ישראל: אנחנו בדקנו את זה ואנחנו מתנגדים להצעה הזו.

משה גפני: אבל אין הצעה אחרת, מה ההצעה?

ורד וייץ: אדוני, אנחנו עומדים על הסיכום שהיה והיה סיכום, 132.5.

משה גפני: תגידי לי מה הבדל בין ה-132.5 ל-280 שקלים, תגידי לי את ההבדלים.

ורד וייץ: כנראה שיש הבדלים, אני לא יודעת אדוני, אני לא עשיתי את התחשיב.

משה גפני: חזקי, מה ההבדל?

ורד וייץ: צריך זמן בשביל זה, אני לא עשיתי את התחשיב.

ורד וייץ: עשינו את התחשיב על ה-132.5, את זה כן עשינו ואנחנו יודעים מה הבסיס של זה.

חזקיה ישראל: דובר גם עם אייל אפשטיין.

משה גפני: מה אייל אפשטיין?

ורד וייץ: זה סוכם, סוכם על ה-132.5.

משה גפני: אבל אייל אפשטיין דיבר אתי, הוא גם לא מסכים ל-280, על מה אתם מדברים?

משה גפני: עם אייל אפשטיין דיברתי עכשיו.

חזקיה ישראל: על ה-132 סוכם אתם.

משה גפני: אבל אין סיכום כזה.

ורד וייץ: יש.

ליאת גרבר: אין סיכום.

חזקיה ישראל: דובר עם אייל אפשטיין, דובר גם עם אנשים ברשויות - - -

משה גפני: אתם יודעים מה?

משה גפני: הוא צודק, אם היה סיכום עם אייל אפשטיין הסיכום הזה יהיה.

ליאת גרבר: הנה, אייל אפשטיין על הקו.

משה גפני: תשאלי אותו, אני מבקש לדעת.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, אני לא מוכן בכלל לחכות.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, אני לא מוכן להתנהלות כזאת, זאת התנהלות לא ראויה לוועדת כספים.

גאלב מג'אדלה: מה זה פה?

גאלב מג'אדלה: תפסיק את הישיבה, תיכנס לחדר שלך, תעשה התייעצות.

משה גפני: לא, אני לא עושה שום הפסקה יותר.

גאלב מג'אדלה: לא, אני אל תסביר לי.

גאלב מג'אדלה: אילן גילאון רוצה לשמוע, הוא נציג עובדים גם, הוא מנהיג עובדים, הוא גם רוצה לשמוע.

משה גפני: רבותי, אני לא אפשרתי לכם, אני מבקש להירגע.

משה גפני: אני פונה רק לחברי הכנסת.

משה גפני: תראו, בעניין הזה תש כוח.

משה גפני: אני מנהל משא ומתן כבר זמן רב ואני רוצה שנקבל החלטה עכשיו.

משה גפני: אני לא מוכן לדחות את זה, גם אם זה נגד ההסתדרות, גם אם זה בעד ההסתדרות, גם אם זה בעד האוצר, גם אם זה נגד האוצר, המעסיקים.

משה גפני: אין לי כוח לעניין הזה.

משה גפני: אני לא מסכים.

משה גפני: עם כל הכבוד, אני כבר עובד בהסתדרות, לא באוצר.

אבישי ברוורמן: גפני, today is the day.

אבישי ברוורמן: היום זה היום.

גאלב מג'אדלה: אתה צריך לעבוד לא אצל שניהם.

משה גפני: כן, בדיוק, אני צריך לבחור איפה אני עובד.

משה גפני: איתן כבל אמרת לי?

גאלב מג'אדלה: נכון.

משה גפני: לא איתן כבל, אני לא מתערב בזה.

גאלב מג'אדלה: חזרת בך?

משה גפני: לא, שכחתי, אני לא חבר בהסתדרות, איך אני יכול לדעת?

משה גפני: על כל פנים, תראו מה שקורה.

משה גפני: המדינה בעצם לא היתה בעניין הזה, אנחנו צריכים לקבל עכשיו הכרעה.

משה גפני: אנחנו ביקשנו מהמדינה: תיכנסו לזה, תתנו פיצוי, והסיכום היה שאין פיצוי על רווח.

משה גפני: אין החלטה של סגירת מפעלים, מה שהיה במלחמת לבנון, מה שהיה במקרים קודמים שהיו 21 ימי לחימה.

משה גפני: מדובר על זמן מצומצם.

משה גפני: אין החלטה ולא תהיה החלטה שמשלמים על סגירת מפעלים בגלל שלא היתה סגירת מפעלים.

משה גפני: יכולים להיות מצבים שבהם יש מפעל עם שלושה עובדים ולשלושת העובדים יש ילדים בבתי הספר, בתי הספר היו סגורים והמפעל היה סגור וזה עוול גדול, אין לי יכולת.

משה גפני: אם מישהו רוצה לנהל משא ומתן עם האוצר ועם ההסתדרות והמעסיקים אני נותן לו עוד שבוע ימים.

משה גפני: אבל תדעו לכם, זה לא ילך.

משה גפני: אנחנו צריכים לקבל הכרעה עכשיו.

משה גפני: הכרעה מהירה מכיוון שכבר עבר זמן רב מאז ואנשים לא מקבלים את הכסף.

משה גפני: עדיף ללכת על מסלול מהיר, ללחוץ אותם על הסכום הגבוה יותר, לא על ה-230 אלא על ה-280, שלא יהיו להם תירוצים.

משה גפני: גם ככה זה ייקח זמן אבל שלא יהיו להם תירוצים.

משה גפני: אתם אמרתם לנו: תלכו על מסלולים כאלה שהמסלולים האלה הם מסלולים שלוקחים זמן.

משה גפני: לכן אני מציע, אם מקבלים את ההצעה שלי בבקשה, אם לא אז בסדר, אז נמשיך הלאה להתברבר עם העניין.

משה גפני: אנחנו הולכים על מסלול קבוע של 280 שקל ואנחנו דורשים שהאנשים יקבלו את זה תוך חודש, לא בתוך חודשיים.

משה גפני: ובתוך חודש אנחנו נבחן את הדבר הזה, האם באמת שילמתם.

משה גפני: אין סיבה שלא תשלמו.

משה גפני: אותו דבר יהיה לגבי העצמאי, אותו דבר.

משה גפני: אני שואל את חברי הוועדה: האם אתם מסכימים ללכת למסלול הזה?

משה גפני: אני לא מבקש רשות מאף אחד.

מגלי והבה: בגלל שאנחנו מאמינים בך ולא באוצר אנחנו מסכימים.

משה גפני: מי שבעד אישור התקנות כפי שהצעתי ירים את ידו.

משה גפני: מי נגד?

משה גפני: מי נמנע?

משה גפני: בעד – פה אחד

משה גפני: נמנעים – אין

משה גפני: אין מתנגדים, אין נמנעים.

משה גפני: התקנות אושרו, תודה רבה.

משה גפני: חודש, אחרי חודש אל תבואו לכאן אם לא שילמתם.

ליאת גרבר: אפשר, רק לפרוטוקול, שנעשה שינוי נוסח בהתאם להחלטות?

משה גפני: כן, בוודאי.

משה גפני: תודה רבה לחברי הוועדה ותודה רבה לכל המשתתפים.