ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 611, 2012-05-14 12:00

אלכס מילר: אני פותח את ישיבת ועדת החינוך.

אלכס מילר: אנחנו ממשיכים בסדר היום.

אלכס מילר: התאריך 14.5.2012, כ"ב באייר תשע"ב.

אלכס מילר: הנושא – קיום טקס יום הנכבה בשטח אוניברסיטת תל-אביב.

אלכס מילר: לפי מה שאני הבנתי, אנחנו מדברים על כמה אירועים שהולכים להיות בימים הקרובים, גם היום וגם מחר.

אלכס מילר: בעקבות המצב האבסורדי שאנחנו הגענו, כאשר מנצלים את הבמה של האקדמיה במדינת ישראל כדי לפגוע בסמלים של המדינה, ביום עצמאותה, כדי לבוא ולעשות נזק בלתי הפיך, גם אם זה יהיה מוסד אקדמי, גם אם זה לאותם הסטודנטים, אני שמעתי גם התנגדות של אגודת הסטודנטים, אני שמעתי התנגדות גם של שר החינוך בעניין הזה.

אלכס מילר: יש גם הבהרה והצהרה וחקיקה שמבהירה בצורה פשוטה מאוד, גם לכל הגופים שהנושא הזה הוא מבחינת חברי הכנסת, כאשר אישרו את הצעת החוק וגם כאשר מדובר על ממשלה בהצעת החוק, על כך שגופים מתוקצבים לא יכולים לקחת חלק והשתתפות באירועים מסוג זה ואני חושב שכאשר אוניברסיטת תל-אביב היתה בודקת את כל אותם הדברים שהיו כאן בכנסת, היו מקבלים החלטה נבונה ולא היו נותנים אישור לשימוש בשטחם, אם זה בעניין של תמיכה בארגון אירוע מסוג זה ואם בכלל, גם כל אותן החלטות שקיבלו גם בוועד ראשי האוניברסיטאות וגם המועצה להשכלה גבוהה, תכף אנחנו נגיע אליהם.

אלכס מילר: רבותיי, אנחנו נמצאים כאן במצב מאוד אבסורדי, כאשר יש כאן הליך שהוא בעייתי מאוד.

מוחמד ברכה: יש הצעה לסדר, אמיתית.

אלכס מילר: חבר הכנסת ברכה, אתה תצא עכשיו.

אלכס מילר: אתה תצא עכשיו.

אלכס מילר: אתה תצא עכשיו.

מוחמד ברכה: לסדר.

מוחמד ברכה: יש לי הצעה לסדר.

אלכס מילר: חבר הכנסת ברכה, אתה תצא עכשיו.

מוחמד ברכה: הצעה לסדר, שהיא נוגעת לניהול הדיון.

אלכס מילר: לא מעניין.

מוחמד ברכה: אני סגן יושב-ראש הכנסת.

אלכס מילר: לבריאות.

מוחמד ברכה: ואני חבר ועדת החינוך, ב- 12 יש ישיבה של נשיאות הכנסת ואתה מונע ממני להשתתף בנשיאות.

אלכס מילר: מה לעשות?

מוחמד ברכה: ולכן, אין מקום לקיים את הישיבה הזו.

מוחמד ברכה: אתה שולל ממני את הזכויות שלי כחבר הוועדה, להשתתף ולהגיד את הדברים שלי.

מוחמד ברכה: לכן אני מבקש לדחות את הישיבה למועד אחר, מה גם שהאירוע שאתה מדבר עליו, אינו מתנהל בכותלי האוניברסיטה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: הצעתך- - -

מוחמד ברכה: הוועדה אינה משטרת מחשבות.

מוחמד ברכה: זה העניין.

אלכס מילר: אתה מוזמן לצאת וללכת לוועדת הנשיאות.

מוחמד ברכה: אני אלך, אני אלך.

מוחמד ברכה: אני בטוח שיש חברים שימלאו את התפקיד שלי אפילו יותר טוב.

אלכס מילר: אני בטוח גם.

מוחמד ברכה: אתה עושה כאן פרובוקציה שהיא לא בעניין חינוך, אלא אנטי חינוך.

אלכס מילר: זה אתה, מי שעושה פרובוקציה זה אתה.

אלכס מילר: תודה, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: זה אירוע של מתקפה על מוסד אקדמי.

אלכס מילר: צא החוצה.

אלכס מילר: צא החוצה עכשיו.

מירי רגב: אתה עושה דה-לגיטימציה של מדינת ישראל.

אלכס מילר: להוציא אותו החוצה.

מוחמד ברכה: אני יוצא, אני יוצא לבד.

אלכס מילר: אפשר להוציא אותו החוצה?

אלכס מילר: סליחה.

אלכס מילר: תוציאו אותו החוצה כבר.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: ולעניין הזה, כמו שאמרתי, היום מציינים, שמעתי על כך, שהולכים לקרוא איזה יזכור אלטרנטיבי לזכר אותם הקרבנות.

מוחמד ברכה: זה לא מתקיים בתוך האוניברסיטה.

אלכס מילר: שמעתי על דקת הדומייה.

אלכס מילר: רבותיי, מה השלב הבא?

אלכס מילר: יקראו כאן יזכור אלטרנטיבי לחיילים הנאצים?

אלכס מילר: תודה רבה.

מירי רגב: אתם, זה המקום שלכם, שם בעזה, לא שלנו.

ג'מאל זחאלקה: לקרוא אותה לסדר, את רגב.

מירי רגב: למה?

מירי רגב: הוא אמר לי משהו, עניתי לו בחזרה.

מירי רגב: למה צריך לקרוא אותי לסדר?

אלכס מילר: מירי רגב, תודה רבה.

אלכס מילר: אני רוצה קודם כל לקבל הבהרות מהמועצה להשכלה גבוהה בעניין הזה.

אלכס מילר: אני יודע שיש החלטה ברורה של המל"ג בנושא של קיום אירועים מסוג זה.

אלכס מילר: אני גם שמעתי, ותכף יגידו לי גם על כל הפעילות שהולכת להיות מחר, על השתתפות של איזה - -

ג'מאל זחאלקה: זה ועדת חינוך או אינקוויזיציה?

ג'מאל זחאלקה: שאלה, זו ועדת חינוך או אינקוויזיציה?

ג'מאל זחאלקה: מה זה?

אלכס מילר: חבר הכנסת זחאלקה, גם אתה הולך לצאת עכשיו.

מירי רגב: ערבים שמוכרים בתים ליהודים.

משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב ראש, למה אתה לא פותח את זה עם דקה דומייה לגיבורים, לחללים הפלסטינאים?

משה (מוץ) מטלון: אני חושב שהיה צריך לקום.

משה (מוץ) מטלון: אני רק מראש מתנצל, אני רק מתנצל שאני לא אוכל לעמוד לכבודם.

אלכס מילר: תודה, רבותיי, נא לא להפריע.

אחמד טיבי: לשייח באדר אתה מתכוון.

אלכס מילר: חבר הכנסת טיבי, תודה.

אלכס מילר: המועצה להשכלה גבוהה, בבקשה.

ריקי מנדלצויג: אני אקרא בפניכם רק את החלטת המועצה שהתקבלה ב- 30.6.09: המועצה להשכלה גבוהה דנה בנושא הרצאתו של השייח' ראאד סלאח באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת תל-אביב והיא קוראת למוסדות להשכלה גבוהה להפעיל שיקול דעתם ולא לאפשר שימוש לרעה בערכי חופש הביטוי והדמוקרטיה באמצעות מתן במה להסתה לאלימות, לגזענות ונגד קיומה של מדינת ישראל.

ריקי מנדלצויג: זאת היתה עמדתה של המועצה להשכלה גבוהה בשנת 2009.

ג'מאל זחאלקה: אסור שאלכס מילר ייכנס לאוניברסיטה.

ג'מאל זחאלקה: גם מירי רגב, אסור לה להיכנס.

מירי רגב: רק לטרוריסטים מותר להיכנס.

אלכס מילר: בינתיים יושב ראש המפלגה שלך חשוד בסיוע לארגוני טרור.

אלכס מילר: אז אני מציע לך שתשב בשקט כאן.

מירי רגב: היית בהודו, מה אמרת להם?

ג'מאל זחאלקה: הוא לא הביא אוניות לאיראן.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי.

ריקי מנדלצויג: אני מבקשת מערן להמשיך, אם אפשר.

ערן דוידי: אני יועץ לשר החינוך.

ערן דוידי: השר, בלי שום קשר, חושב שההחלטה של האוניברסיטה היא החלטה שגויה ומקוממת.

ערן דוידי: הוא גם דיבר עם נשיא האוניברסיטה בסוף השבוע האחרון, ביקש ממנו לשקול שוב ולחדש את עמדתם, כי יש להם שיקול דעת בעניין.

ערן דוידי: נשיא האוניברסיטה הבטיח לשקול שוב.

ערן דוידי: השר הסביר לו שזה פוגע באמון הציבור באוניברסיטה.

ערן דוידי: לצערנו, עד עכשיו הנשיא לא חבר אלינו.

מירי רגב: סליחה רגע, מה זה שיקול דעת?

מירי רגב: יש כאן הנחיה, שאל היושב ראש את כבודה, היא אמרה לו שיש הנחיה.

מירי רגב: האירוע הזה זה אירוע של הסתה, מה זה שיקול דעת?

מירי רגב: אין שיקול דעת.

מירי רגב: יש שיקול דעת אחד.

אחמד טיבי: את לא מבינה מה זה אקדמיה.

אחמד טיבי: את לא יודעת מה זה אקדמיה.

מירי רגב: אדוני, מי שלומד פה במדינת ישראל, זה אתם.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: נא לשמור על השקט.

אחמד טיבי: לפעמים נמיכות קומה, לא יכולים - - -על פני תרבות.

אחמד טיבי: מדברים ככה על האוניברסיטה, את צריכה לדבר - - - את צריכה לדבר בהדרת קודש.

מירי רגב: אתה שהלכת ופגעת במדינת ישראל.

מירי רגב: נסעת להודו כדי להגיד שאמצעי הלחימה שלנו לא טובים.

מירי רגב: יה בוגד.

מירי רגב: תתבייש לך.

מירי רגב: אתה מדבר על חינוך?

אלכס מילר: חברת הכנסת רגב, תודה.

מירי רגב: תתבייש לך.

אלכס מילר: תודה, מספיק.

אלכס מילר: אני אתן לך זכות דיבור כמו לכל חבר כנסת אחרת.

אלכס מילר: אוניברסיטת תל אביב, בבקשה.

אלכס מילר: כן, המנכ"ל אתנו?

מוטי כהן: המנכ"ל אתכם, כן.

מוטי כהן: שלום לכולם.

מוטי כהן: אוניברסיטת תל-אביב לא עושה שום אירוע.

מוטי כהן: האירוע נעשה בהתאם לחוק זכויות הסטודנט שנחקק ביוזמתה של הוועדה הזאת ושמגדיר באופן ברור, לכל סטודנט החופש.

אלכס מילר: כשאני חוקקתי את החוק הזה, הדבר האחרון שאנחנו התכוונו זה שאתם תעשו או תתנו או תתנו שטח או תתמכו באירועים מסוג זה.

מוטי כהן: אנחנו לא תומכים.

אלכס מילר: אם צריך תיקון, אנחנו גם נעשה תיקון.

אלכס מילר: על כל דבר צריך לעשות תיקון היום.

מוטי כהן: לכל סטודנט החופש להתארגן ולהפגין בכל תחום ונושא, לרבות בנושאים הנוגעים לסטודנטים ולזכויותיהם, לפי הכללים הקבועים בעניין זה בתקנות המוסד ועל-פי זה אנחנו פעלנו.

מוטי כהן: החוק השני שישנו, זה מה שנקרא חוק יסודות התקציב, אשר מגדיר תנאים שבהם לא ניתן לאשר פעילות שהיא פוגעת בערכי יסוד של מדינת ישראל.

מוטי כהן: האירוע שאנחנו מדברים בו הוא אירוע שהוא לא הסתה ולא פגיעה.

מוטי כהן: פה מדובר על זיכרון, ככה הוא הוגדר בבקשה שהוגשה לנו.

מירי רגב: איזה זיכרון?

אלכס מילר: סליחה, חברת הכנסת.

מירי רגב: תסביר לנו, איזה זיכרון?

מירי רגב: אנחנו רוצים להבין.

עפו אגבאריה: תסביר לה.

עפו אגבאריה: היא כל-כך מתמצאת, תסביר לה.

עפו אגבאריה: באמת.

מוטי כהן: הוא הוגדר כזיכרון, הוא לא הוגדר כאירוע שבא לפגוע במדינת ישראל.

מוטי כהן: דובר על אירוע שבא להביע שיתוף פעולה בין יהודים לערבים ועל-פי זה נתנו אישור מיוחד.

מירי רגב: מה, שיתוף פעולה על מה, בין יהודים וערבים?

משה (מוץ) מטלון: על האסון, על האסון.

מירי רגב: תסביר לי שיתוף פעולה על מה בין היהודים והערבים?

מירי רגב: תסביר.

מירי רגב: אני בעד שיתוף פעולה.

משה (מוץ) מטלון: על האסון.

מירי רגב: על מה שיתוף הפעולה בין ערבים יהודים?

מירי רגב: זה שקמה המדינה?

אלכס מילר: חברת הכנסת רגב.

אלכס מילר: כשהוא יסיים, אני אתן.

מסעוד גנאים: תן לה לחקור אותו, אחר-כך להעניש אותו.

מירי רגב: רוצה להבהיר.

מסעוד גנאים: תן לה לחקור אותו.

מירי רגב: אני רוצה להבין.

מסעוד גנאים: אז תתביישי ותדברי חינוך.

מסעוד גנאים: בינך לבין החינוך – שמיים וארץ.

מוטי כהן: תודה על הסיוע.

מסעוד גנאים: אני איש חינוך לשעבר, מורה לשעבר וכאשר אני אדבר, אתה תדע את זה.

מוטי כהן: אנחנו פעלנו בהתאם לחוק, בהתאם לכל דרישות החוק, גם חוק זכויות הסטודנטים וגם חוק יסודות התקציב.

מוטי כהן: האנשים שביקשו לציין את האירוע הזה עמדו בדרישות החוק.

מוטי כהן: הם נדרשו לשלם עבור האבטחה של המקום.

מוטי כהן: היתה לנו פנייה גם מקבוצה אחרת, מהצד הימני של המפה, גם להם אישרנו, באותו מקום ובאותם תנאים, לקיים אירוע דומה.

מוטי כהן: אוניברסיטת תל אביב היא אוניברסיטה דמוקרטית, ישראלית.

משה (מוץ) מטלון: על מה הם ביקשו?

משה (מוץ) מטלון: על מה הם ביקשו?

משה (מוץ) מטלון: על מה?

מוטי כהן: נגד אותו אירוע.

משה (מוץ) מטלון: על מה?

משה (מוץ) מטלון: מה אותו אירוע?

מירי רגב: איזה אירוע?

מירי רגב: איזה אירוע?

מירי רגב: תסביר.

משה (מוץ) מטלון: הם באו לציין את יום האסון?

משה (מוץ) מטלון: תסביר לנו מה הם ביקשו.

מוטי כהן: אני לא, לא רוצה להביע מה הם רצו ומה הם לא רצו.

משה (מוץ) מטלון: אתה אבל אמרת שהם ביקשו.

מירי רגב: אישרת את זה.

משה (מוץ) מטלון: אתה יכול לומר מה ביקשו ומה אישרת?

מוטי כהן: הם ביקשו אישור להפגין נגד האירוע הספציפי הזה, של הזכרת יום הנכבה.

מוטי כהן: ואנחנו כמוסד דמוקרטי וכמוסד ישראלי, שמודע לצרכים.

משה (מוץ) מטלון: שאיבד את הערכים שלו.

מוטי כהן: הוא לא איבד שום ערכים.

משה (מוץ) מטלון: שאיבד את הערכים שלו.

עפו אגבאריה: איזה ערכים, ערכים פשיסטיים.

משה (מוץ) מטלון: אתם מייצגים טרוריסטים.

משה (מוץ) מטלון: אתם נציגי הטרוריסטים.

משה (מוץ) מטלון: במדינה שכנה פה לא הייתם פותחים את הפה.

משה (מוץ) מטלון: הייתם תלויים בכיכר.

מירי רגב: מי ששורף ספרים זה אתם, מי ששורף ספרים זה אתם.

משה (מוץ) מטלון: טרוריסטים שכמותכם.

משה (מוץ) מטלון: מומחי טרור.

עפו אגבאריה: אתה מסכן, כי אתה גם קרבן של הגזענים האלה.

מירי רגב: על איזה גזענים אתה מדבר?

מירי רגב: מאיזה צד?

עפו אגבאריה: ישראל ביתנו.

משה (מוץ) מטלון: אני קרבן של אלה שלא רצו לעשות הסכם ולחתום בהסכם האו"ם, על החלטת האו"ם.

מירי רגב: אם אין נאמנות, אתם לא תקבלו את החוק לא נאמנות זה גזענות?

מירי רגב: איזה מדינה בעולם היתה מסכימה?

עפו אגבאריה: תן לה לצעוק, תן לה עוד מגאפון.

עפו אגבאריה: היא לא יכולה בלי זה.

עינת וילף: אני יכולה לשאול מה מידת שיקול הדעת של האוניברסיטה בנושא הזה?

מוטי כהן: האירוע נעשה בהתאם לחוק, בהתאם למקובל באוניברסיטה, תוך שמירה והקפדה על כל החוקים, כאשר האוניברסיטה אינה מביעה עמדה בנושא הזה.

עינת וילף: אבל מה שיקול הדעת של האוניברסיטה, כשמשרד החינוך אומר שהפעלתם לטעמו שיקול דעת מוטעה.

עינת וילף: מה שיקול הדעת שיש לכם?

עינת וילף: אתם יכולים לאסור את זה?

מוטי כהן: שיקול הדעת שלנו הוא מאוד פשוט.

ג'מאל זחאלקה: שיקול הדעת של השר הוא המוטעה.

מירי רגב: השר הוא מוטעה.

עפו אגבאריה: הוא ימין קיצוני מטורף אפילו.

מירי רגב: כל מי שלא אומר את מה שאתם רוצים, הוא ימני קיצוני מטורף?

עפו אגבאריה: בטח שהוא ימין קיצוני.

מירי רגב: זאת הבעיה.

מירי רגב: זאת הבעיה.

מירי רגב: אין שיח אמיתי.

אלכס מילר: חברת הכנסת רגב, מספיק כבר.

עפו אגבאריה: תראו מה עשיתם לאתיופים וזה הגישה.

עפו אגבאריה: בשר תותחים, הם מסכנים.

דני דנון: היית בצבא?

עפו אגבאריה: זה לא משנה.

מירי רגב: עשית שירות אזרחי?

מוטי כהן: אם יורשה לי עוד.

מוטי כהן: שיקול הדעת של האוניברסיטה הוא אל"ף, בהתאם לחוק, ובי"ת, בהתאם לתקנון האוניברסיטה שמתיר אירועים מהסוג הזה.

מוטי כהן: כל זמן שאין פגיעה או אין חשש לפגיעה לא בחוק ולא בסדר הציבורי, אנחנו מאשרים בקשות של סטודנטים של אוניברסיטת תל-אביב לקיים אירועים.

דני דנון: כשמחבל, מחבל משוחרר מגיע לאירוע היום, מחבל שהורשע מגיע לאירוע באוניברסיטה, זה אירוע חינוכי?

דני דנון: אם זה היה מחבל של הימין הקיצוני, אם היה מגיע היום אחיו של יגאל עמיר, היה מגיע היום לעשות אירוע באוניברסיטה.

עפו אגבאריה: היושב-ראש, אתה מבסוט מאוד.

עפו אגבאריה: הם מדברים ואין צדק.

דני דנון: מחבל משוחרר שמגיע לאירוע.

מירי רגב: מה שיקול הדעת?

מוטי כהן: שיקול הדעת הוא כמו שאני אמרתי גם בהתאם לתקנות וגם בהתאם לחוק.

מוטי כהן: אם החוק לא מטיל עלינו מגבלה ואם התקנות שלנו, שנועדו להבטיח את הסדר ואת התקינות של אירועים ואי-פגיעה בסמלים של המדינה, מתקיימים, ואלה התנאים שגם אנחנו אישרנו את הרישיון לקיום של האירוע הזה, כל זמן שזה עומד בתנאים האלה, אנחנו מקיימים אותו.

משה (מוץ) מטלון: באיזה התניות נתתם לעניין הזה?

מוטי כהן: שאין שם דקה דומיה ואין שם סמלים.

מוטי כהן: הנה, סגנית הרקטור.

דינה קובץ-פריאלניק: לא אישרנו את זה.

דינה קובץ-פריאלניק: לא אישרנו את קיום האירוע שהוגדר כיום אבל, אלא אישרנו אותו אחר-כך, כאשר תוקן הנושא וזה היה ציון יום הנכבה.

אלכס מילר: מה זה יום הנכבה מבחינתכם?

אלכס מילר: יום הנכבה, היום אני שמעתי, סליחה גברתי.

אלכס מילר: היום אני שמעתי את אותו אדם שמארגן אירוע, בצורה חד-משמעית, האדם אומר שאנחנו מקיימים אירוע לציון של העוול שנגרם לאוכלוסייה שכביכול גרה כאן בעת הקמת מדינה יהודית.

עפו אגבאריה: גרה כאן.

עפו אגבאריה: אלפי שנים גרה כאן.

עפו אגבאריה: אתה לא היית פה, זה בטוח.

אלכס מילר: מבחינת אותם האנשים שמארגנים את האירוע שהולך להיות בשטח שלכם, הם מקיימים אירוע שהולך כביכול לציין את יום האסון של הקמת מדינת ישראל כמדינה יהודית.

אלכס מילר: אני שמעתי את המארגן ברדיו.

אלכס מילר: בא ומבהיר על מה הוא עושה אירוע.

אלכס מילר: סליחה, אם מחר יבואו אליכם סטודנטים ויגידו – אנחנו רוצים כאן לקיים אירוע לזכר החיילים הנאצים, תתנו להם?

אלכס מילר: אז מה ההבדל?

עפו אגבאריה: אתה מגזים.

אלכס מילר: אני תמיד מגזים, כן.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: תמיד יותר נוח לצבוע את זה במשהו כזה שייראה יפה.

אלכס מילר: אני שומע את האנשים שבסופו של דבר מארגנים את זה ואני שומע את האנשים מה הם מצהירים, כאשר הם מדברים.

אלכס מילר: זה לא משנה מה אוניברסיטת תל-אביב באה ואמרה, מותר או לא מותר, אנחנו יודעים מה אנחנו עושים כאן ומה אנחנו מציינים כאן.

אלכס מילר: אתה סיימת, אדוני?

משה (מוץ) מטלון: איזה שליטה יש לכם שהם יפעלו על-פי התנאים שנתתם?

עפו אגבאריה: אולי תיתן לכל חבר כנסת לדבר?

אלכס מילר: אני אתן.

אלכס מילר: אל תנהל אותי, תעשה לי טובה.

עפו אגבאריה: אתה מנהל ככה.

מוטי כהן: יש לנו, יחידת הביטחון פרושה במקום בכוחות מתוגברים, כאשר המימון של הכוחות המתוגברים זה על חשבון המפגינים, על-פי החוק, ואם תהיה חריגה מההיתר שניתן, אנחנו נפעל לפיזור ההפגנה.

משה (מוץ) מטלון: תהיה דקה דומייה.

מירי רגב: איך תדע?

מירי רגב: יגיע מחבל, כמו שאמר חבר הכנסת דנון.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: סיימת, אדוני?

מירי רגב: תפסיק את הזה שלו?

מוטי כהן: אני לא יודע מי זה ואני לא מכיר אותו ואני לא חושב שאנחנו עוסקים בזיהוי אנשים, אם מותר להם להסתובב.

משה (מוץ) מטלון: אני שאלתי אם תהיה דקת דומייה.

מוטי כהן: לא.

משה (מוץ) מטלון: שזה בניגוד להתניה.

מוטי כהן: לא תהיה.

משה (מוץ) מטלון: אם תהיה.

משה (מוץ) מטלון: אתה תפזר את ההפגנה?

מירי רגב: אחרי, בטח.

מירי רגב: אחרי שכבר הם יעמדו דקה.

מוטי כהן: כל דבר שקשור בסמלים, כפי שכל חריגה מההיתר.

דני דנון: נציג האוצר נמצא פה, אדוני היושב ראש?

אלכס מילר: תכף, נגיע לשם.

דני דנון: לא לא, זה המהות של הדיון, אדוני היושב ראש.

אלכס מילר: תכף.

אלכס מילר: חבר הכנסת דנון.

דני דנון: יש לנו פה מדינה, מתוקצבים על-ידי האוצר.

אלכס מילר: חבר הכנסת דנון.

אלכס מילר: אתה יושב ראש ועדה, אתה יודע בדיוק איך אנחנו מנהלים את הישיבות, יש לנו פה חברי כנסת, יש לנו פה אורחים, אנחנו נגיע לכולם.

אלכס מילר: חבר הכנסת טיבי, אחריו האוצר, אחריו חבר הכנסת מטלון, אחריו גנאים.

אלכס מילר: גם דנון.

דני דנון: יש פה נציג של משרד האוצר?

אלכס מילר: האוצר?

דני דנון: הוא מעביר להם כסף.

אחמד טיבי: נתת לי זכות דיבור, מילר?

אלכס מילר: טוב.

אלכס מילר: כן.

מירי רגב: מה זה קשור לשר אוצר?

מירי רגב: שר החינוך צריך להגיד.

מירי רגב: הוא יעביר.

אלכס מילר: בבקשה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: כאשר אנשים מבקשים לציין יום קשה מאוד בחייהם, בהיסטוריה שלהם, בנרטיב שלהם, הם מעלים זיכרונות.

אחמד טיבי: לא רק שמדובר בנרטיב, מדובר באירועים שקרו.

אחמד טיבי: מדובר בסבל של משפחות, של עם, של קולקטיב, שהתרסק.

אחמד טיבי: שולח לכל עבר.

אחמד טיבי: חלק מהאנשים גורשו, חלק ברחו, כטבעם במלחמות.

אחמד טיבי: בתקופה ההיא, כמעט 500 כפרים היו ואינם, הם נמחקו, הם נמחקו.

אחמד טיבי: הם נמחקו.

משה (מוץ) מטלון: ברחו, ברחו, תדייק.

אחמד טיבי: הם נמחקו מעל פני האדמה.

אחמד טיבי: חלק מהתושבים של הכפרים האלה, יהיה היום באירוע.

אחמד טיבי: חלק יהיה מחר בצעדה שוועדת המעקב מארגנת בכפר לג'ון.

מירי רגב: ברור.

אחמד טיבי: מה יעשו היום בתל-אביב?

אחמד טיבי: נדמה לי שזה מחוץ לכותלי האוניברסיטה, בכיכר אנטין, בשער 7, לא בתוך האוניברסיטה.

אחמד טיבי: אבל משתתפים בה סטודנטים.

אחמד טיבי: אני לא יכול לתבוע ממך, חבר הכנסת מילר, לציין כל דבר שאתה רוצה.

אחמד טיבי: אתה יכול לעטוף את עצמך בעשרה דגלים של ישראל ולרוץ כאן במסדרונות הכנסת או לרוץ בכיכר המדינה.

אחמד טיבי: זכותך ואפילו לרוץ עם גיטרה.

אחמד טיבי: זו דעתך.

אחמד טיבי: יש אנשים שחושבים ההפך, יש צד אחד למטבע.

אחמד טיבי: באותה תקופה, באותו יום, אנשים גרו בבתיהם.

אחמד טיבי: חלק מהאנשים הגיעו לכאן, אתה אחד מהם, במטוס או בספינה, כאשר ריחות הבתים הערביים שנהרסו או גורשו או אנשים כמוך נכנסו במקומם, הסירים היו על האש עדיין.

משה (מוץ) מטלון: הוא באמת שאל אותי מה זה ריחות, הוא לא הבין.

אחמד טיבי: ולכן, ולכן- - -

מירי רגב: הסירים ...

מירי רגב: בכלא, מה אתה רוצה?

אחמד טיבי: ולכן, תראו איך אתם, תראה איך אנשים נמוכי קומה ונמוכי מצח, מתייחסים אל סבל של עם אחר.

אחמד טיבי: אתם עם שסבל, תתייחסו באמפתיה לסבל, בעיקר סבל שאתם גרמתם.

אחמד טיבי: קצת כבוד לסבל, אמפתיה.

אחמד טיבי: כל מה שמבקשים מכם.

אחמד טיבי: באוסטרליה הרוב, הרוב מציין כל שנה את הנכבה של האבורג'ינים והמדינה עדיין ממשיכה להתקיים.

אחמד טיבי: מה אתם רוצים, לסגור את אוניברסיטת תל-אביב?

אחמד טיבי: ישראל יודעת לסגור אוניברסיטאות.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת טיבי, האבורג'ינים לא תקפו בדיוק את האוסטרלים, איך אתה משווה בכלל?

ציפי חוטובלי: איך אתה משווה בכלל, כשמדינות ערב פצחו במלחמה עלינו.

אלכס מילר: תודה.

ציפי חוטובלי: אתם משכתבים את ההיסטוריה, אתם משכתבים את ההיסטוריה.

אלכס מילר: תודה, תודה.

אלכס מילר: לא להפריע.

מסעוד גנאים: מה שאת אומרת פה זה לא משנה את ההיסטוריה.

אחמד טיבי: אתם מוכנים לא להפסיק אותי, בבקשה?

דני דנון: תפסיק להמציא המצאות, לא נפסיק אותך.

אחמד טיבי: אתה בכלל, אתה בכלל.

דני דנון: מדע בדיוני פה, זה ועדת חינוך.

עפו אגבאריה: אתה אלוף בכל המדע הבדיוני.

דני דנון: לא קראו לערבים לעזוב את בתיהם.

אלכס מילר: תודה, חבר הכנסת דנון.

אחמד טיבי: דנון, אם מדברים על ח"כים מדומינים, כדאי לך לשמור על שקט.

דני דנון: אתה אלוף ההמצאות, טיבי.

אחמד טיבי: אדוני, במשטרת המחשבות של ג'ורג' אורוול, בדיוק התכוונו לאנשים כמוך.

אחמד טיבי: אחר-כך עברו לחוות החיות.

אחמד טיבי: בחוות החיות, החזירים לקחו על עצמם את אור השלטון.

אחמד טיבי: ראו איזה פלא, התנהגות חזירית כמו שיש כאן בוועדה, עוד לא ראיתי.

דני דנון: בפרלמנט של ...

דני דנון: שם אתה צריך להיות.

אלכס מילר: חבר הכנסת דנון, תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דנון, על החזירים בחוות החיות אתה מתקומם, למה?

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: אני לא אמרתי דנון, אמרתי חוות החיות ויש שם פרק.

אלכס מילר: חבר הכנסת טיבי, בוא נתחיל מכך, שאתה מדבר כאן על איזה שהיא התנהגות ויש פה חברי כנסת, אני רק אומר לך שמי שהתחיל בהתנהגות הזו בלי לשבת בכלל, זה חבר הכנסת ברכה.

אחמד טיבי: הוא ביקש הצעה לסדר.

אלכס מילר: איזה הצעה לסדר?

אחמד טיבי: לא לא לא, חכה, אני אגיע אליך, כי אתה עשית דבר חמור.

אחמד טיבי: אתה, אל"ף, אתה עברת את הגבול של יושב ראש ועדה.

אלכס מילר: הפעם הגזמת.

אחמד טיבי: אתה משתמש בכלי של יושב ראש ועדה, להסתה, להתנהגות בולשביקית במובן הרע של המילה, ועברת את הגבול כאשר השווית את האירוע היום לסטודנטים נאצים.

אחמד טיבי: אני תובע להדיח אותך מהוועדה, אתה לא ראוי לשבת על הכיסא הזה.

אחמד טיבי: במקומך הייתי מתפטר אבל מרוב בושה, כיהודי, שמשווה על כל דבר, אתם משווים.

אחמד טיבי: עד כמה אתם ממסחרים את השואה?

אחמד טיבי: אתה לא מתבייש?

אחמד טיבי: אתה לא חש שאתה מגמד את השואה?

אחמד טיבי: מה כאן אנשים, מציינים סבל אישי, וואלאק, אנשים הרסו להם את הבתים, גירשו אותם, שמו את הנעליים, את הסירים, על הראש, את המיטלטלין ועברו.

אחמד טיבי: מלוד לרמאללה.

אחמד טיבי: אתם יודעים את זה?

אחמד טיבי: מי שלח אותם?

אחמד טיבי: האוסטרלים?

אחמד טיבי: אתה לא שלחת אותם, כי אתה לא היית פה.

אחמד טיבי: אתה לא היית פה.

אחמד טיבי: אתה הגעת במטוס, בספינה.

מירי רגב: למה זה קרה?

מירי רגב: למה זה קרה?

אחמד טיבי: אבל לפחות מהגרים פשיסטיים צריכים לשמור על רמה מינימאלית של צניעות.

דני דנון: פשיסטים?

דני דנון: לא היית יושב פה דקה.

אחמד טיבי: תקרא את חוות החיות.

דני דנון: לא היית יושב פה.

אחמד טיבי: אתה תקרא את משטרת המחשבות.

מירי רגב: תתבייש לך.

אחמד טיבי: אנחנו מדברים על ועדת חינוך, את לא צריכה להתערב.

אלכס מילר: בינתיים, חבר הכנסת טיבי, אני ראיתי.

אחמד טיבי: אל תתערבי בענייני חינוך, חברת הכנסת רגב.

אחמד טיבי: פה מדברים על חינוך.

מירי רגב: פה אנחנו מדברים על בריאות.

מירי רגב: על חינוך מדברים.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב ראש, תשקול את הבקשה שלי.

אחמד טיבי: אתה לא ראוי למלא את תפקיד יושב ראש ועדת חינוך.

אחמד טיבי: חינוך זה ערך מחייב.

מירי רגב: ברור.

אחמד טיבי: אתה חבר כבוד בסיעת ישראל ביתנו, תמשיך להיות כך, זה מתאים לך, זה מתאים לאסכולת החיים, לדרך החיים שלכם.

דני דנון: הגישה המתנשאת שלך, ב- 1948 עזבו.

אחמד טיבי: אני בהחלט מתנשא על אנשים כמוך.

אחמד טיבי: אני בהחלט מרגיש נוח מאוד להתנשא.

דני דנון: אותה התנשאות שלך, היתה למנהיגי 1948.

אחמד טיבי: כשאני יושב, אני רואה אותך מלמעלה למטה.

אחמד טיבי: כשאני יושב, אני רואה אותך מלמעלה למטה.

אחמד טיבי: מי אתה בכלל?

אחמד טיבי: אתה יודע מה קרה ב- 1948?

אחמד טיבי: או שהלעיטו אותך באינפורמציה?

אחמד טיבי: אתם יודעים מה קרה ב- 1948?

דני דנון: בוודאי, בוודאי.

אחמד טיבי: אתם יודעים שאנשים נהרגו, נהרגו אנשים, אנשים ברחו.

אחמד טיבי: זה חשוב.

אחמד טיבי: זה לא עוול?

אחמד טיבי: זה לא עוול?

דני דנון: הם לא יכלו ללכת ולחזור?

דני דנון: ההתנשאות שלך.

אחמד טיבי: אתה תעשה כל טקס שאתה רוצה.

אלכס מילר: מספיק כבר.

אלכס מילר: תודה.

אחמד טיבי: מה שהתכוונו היום ואני בטוח שהם יעשו את זה היום, נעשה את זה מחר, להקריא אולי שמות של יישובים שהיו ואינם עוד, אל חארסה, אל שוחטיכטה, אל סומברייה, אל מנשייה, ערב אל מדחב, אל עבסייה, קדיתא, אל מנסורה, אל עג'ול.

מירי רגב: תל-אביב, חיפה, יופי.

אחמד טיבי: ספורייה, יש 531 יישובים כאלה, יש 531 יישובים כאלה, אני במקומכם, כיהודים, הייתי קורא את היישובים האלה ומרגיש בושה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: כן, התאחדות הסטודנטים.

אורן רשטיק: אני יושב ראש אגודת הסטודנטים בתל-אביב.

אורן רשטיק: אני אודה לכם אם תקשיבו לעמדתי בקשב רב כי היא טיפה מורכבת.

אורן רשטיק: אני קודם כל רוצה להבהיר פה איזה שהוא משהו.

אורן רשטיק: דבר ראשון, נוצר איזה שהוא הלך רוח.

אלכס מילר: אתם הופכים להיות פוליטיקאים יותר מאיתנו.

אלכס מילר: לאט לאט.

אורן רשטיק: נכון.

אורן רשטיק: מה לעשות?

אורן רשטיק: המציאות מורכבת וכך גם העמדה.

אלכס מילר: מצפים מכם לעמדות ברורות.

אורן רשטיק: אל תדאג, הכל יהיה ברור בסוף דבריי.

אורן רשטיק: דבר ראשון, אני רוצה קצת להבהיר איזה משהו שלא קשור לאירוע.

אורן רשטיק: יש איזה שהיא תחושה שנושא, אם יוצאים לתקשורת, שאוניברסיטת תל-אביב הפכה לאיזה קן של שמאל פוסט ואנטי ציוני.

מירי רגב: כנראה לא סתם יש תחושה כזו.

אלכס מילר: חברת הכנסת מירי רגב.

אורן רשטיק: חברת הכנסת רגב, אני אודה לך אם תתני לי לסיים.

אלכס מילר: לא לא, עזוב, את זה תשאיר לי.

אלכס מילר: אני אגן עליך, אתה לא צריך להעיר לחברי כנסת.

אורן רשטיק: תודה.

אורן רשטיק: אני נבחרתי על-ידי 28,000 סטודנטים לייצג את עמדתם.

אחמד טיבי: אתה יהודי או ערבי?

אורן רשטיק: אני יהודי.

אחמד טיבי: מה את רוצה ממנו?

אחמד טיבי: מה את מפסיקה אותו כל דקה?

אחמד טיבי: מה את רוצה ממנו?

אורן רשטיק: אני יהודי.

אלכס מילר: כן, דרך אגב, מי שמארגן את הכנס הם גם יהודים.

אלכס מילר: השנאה העצמית הזאת, היא פשוט עוברת כל גבול.

אורן רשטיק: אני יהודי.

אורן רשטיק: אני יהודי ואני ציוני ואני יכול לדבר בשם סטודנטים באוניברסיטת תל-אביב ולהגיד שרוב הסטודנטים באוניברסיטת תל-אביב, רובם המוחלט, מחזיקים בתפישות, אני יכול להגיד שבסקר הסטודנטים שנערך בשנת 2011, אוניברסיטת תל-אביב היא שנייה רק לאוניברסיטת בן-גוריון במספר ימי המילואים הממוצע שסטודנט עושה, גם מבחינת שביעות הרצון של הסטודנטים באוניברסיטת תל אביב מהשירותים שהמוסד נותן לסטודנטים חיילי מילואים, אנחנו שניים רק לאוניברסיטת הטכניון.

אורן רשטיק: אמנם אנחנו לא הכי טוב, אבל המצב שלנו מצוין.

אורן רשטיק: אני עברתי באוניברסיטת תל-אביב בקרב הסטודנטים ולי יש את הזכות המלאה לדבר בשמם, בסדר גמור.

אורן רשטיק: אין שם קן צרעות של מחבלים או טרוריסטים.

אורן רשטיק: עכשיו אני רוצה להתייחס לאירוע.

אורן רשטיק: אני מכיר את מארגני האירוע, חברים מתא חד"ש, אני גם פניתי אליהם כשהם החליטו לעשות את האירוע, עוד לפני שהדבר הזה.

אלכס מילר: אתה מדבר על היום או על מחר?

אורן רשטיק: אני מדבר על היום, אם תרצה, אני גם אדבר על מחר.

אורן רשטיק: אני מדבר כרגע על היום, נדבר גם על מחר, כי בעיני, זה שני דברים שונים, אבל אני אתייחס לזה במלוא כובד הראש, לבקשתך, כל מה שתרצה, תקבל תשובה ברורה.

אורן רשטיק: OK?

אורן רשטיק: פניתי לחברי תא חד"ש, שמארגנים את האירוע.

אורן רשטיק: אמרתי להם – תראו, חברים, אני לא יודע מה כוונתכם באירוע, מה אתם רוצים לציין, אם אתם רוצים להתאבל על מדינת ישראל או שאתם לא רוצים להתאבל על מדינת ישראל, אבל אין מה לעשות, יום הנכבה.

משה (מוץ) מטלון: רוצים להתאבל?

אורן רשטיק: להתאבל על קומה של מדינת ישראל או לא רוצים להתאבל, או רוצים להתאבל על מותם של יישובים או על פלסטינים שנהרגו או ברחו או גורשו או כל נרטיב אחר שהם מייצגים.

אורן רשטיק: אמרתי להם – תראו, חבר'ה, אין מה לעשות, יום הנכבה, איך שלא תמסגרו אותו, הוא יום שבא לבכות על קום מדינת ישראל ועל תוצאות מלחמת העצמאות.

אורן רשטיק: ולכן אמרתי להם תראו, אני לא רוצה לסתום פיות, זו גם לא עמדתי, אני לא חושב שצריך לסתום פיות.

אורן רשטיק: אבל אני חושב שאם מרבית הציבור בקמפוס הוא ציבור ציוני, אפשר לעשות דברים בצורה יותר חכמה, יותר רגועה, פחות להביא להתססה ולקוטביות בקמפוס.

אורן רשטיק: סליחה, חברים, בקמפוס שידוע, שידוע ביחסים הטובים שלו בין סטודנטים ערבים לסטודנטים יהודים, מערכת יחסים מצוינת.

דני דנון: מה עמדת האגודה, אני לא הבנתי.

אורן רשטיק: עמדת האגודה היא לא נגד האוניברסיטה, היא נגד מארגני האירוע.

אורן רשטיק: הם בוחרים לעשות אירוע שבמקום להביא לדו-שיח ולדו-קיום, מביא להתססה, לקוטביות.

דני דנון: העברתם את העמדה להנהלת האוניברסיטה?

אורן רשטיק: העברנו את העמדה להנהלת האוניברסיטה.

מירי רגב: ולמרות זאת, שיקול הדעת של האוניברסיטה היה בניגוד להתאחדות.

אורן רשטיק: סליחה, אני רוצה להגיד ביחס להנהלת האוניברסיטה.

אורן רשטיק: למרות שהם הפעילו את שיקול הדעת השונה, קודם כל, הם קיבלו את בקשת האגודה להוציא את האירוע אל מחוץ- - -

מירי רגב: הם רצו לעשות את זה עוד בתוך האוניברסיטה.

אורן רשטיק: אל מחוץ, הם קיבלו את העמדה הזאת באופן מיידי.

אורן רשטיק: סליחה, חברת הכנסת רגב.

אלכס מילר: מירי.

אורן רשטיק: הם קיבלו את הבקשה עוד לפני שהם החליטו איפה זה יהיה.

אורן רשטיק: המארגנים ביקשו בפנים, אנחנו ביקשנו שיהיה בחוץ, או שבכלל לא יהיה והם קיבלו את הבקשה.

אורן רשטיק: הם לא שינו את החלטתם, הם קיבלו החלטה.

אורן רשטיק: חוץ מזה, חשוב לי להגיד, על-מנת לא להביא להתססה ולהתלהמות מיותרת בקמפוס שידוע בשכנות הטובה שלו, גם אין לי שום תלונה להנהלת האוניברסיטה, הם פועלים על-פי חוק, כפי שאני מבין את החוק.

אורן רשטיק: אני מאמין בחופש הביטוי.

אורן רשטיק: אני חושב שמארגני האירוע חטאו למטרה שלהם.

דני דנון: המטרה שלהם.

אורן רשטיק: סליחה, אחרי זה תגיב לדברים שלי, אני אשמח לשמוע את דעתך.

אורן רשטיק: חטאו למטרה שלהם.

אורן רשטיק: אני חושב שהיה אפשר לא לשים כותרת לאירוע הזה של יום הנכבה, אלא של דבר שהוא אחר, שהוא יותר מציין את המטרה שלכאורה.

אלכס מילר: רק אל תיתן להם עכשיו רעיונות.

אורן רשטיק: שלכאורה, לא, אני לא אתן להם רעיונות, תאמין לי, הם האופוזיציה שלי, זה בסדר.

דני דנון: הם מקבלים תקציב באוניברסיטה?

מירי רגב: ברור.

אורן רשטיק: הארגון הזה לא מקבל רבע שקל מהאוניברסיטה, בשום צורה.

אורן רשטיק: אני ערב לכך.

אורן רשטיק: אני יכול להגיד לך שכל ארגון באוניברסיטה, גם אגודת הסטודנטים כשלעצמה, כשהיא מבקשת לקיים אירוע, היא עוברת את אותו הליך של אישור אירוע, כמו כל גוף.

אורן רשטיק: אין אפליה באוניברסיטה בין אף גוף שרוצה לעשות אירוע.

אורן רשטיק: אגודת הסטודנטים ספציפית לא משלמת על אבטחה אם היא צריכה לעשות אירוע, אבל החבר'ה של תא חדש כן משלמים.

אורן רשטיק: האוניברסיטה נהגה, לפי דעתי, אולי הייתי מקבל החלטה אחרת באופן אישי, אבל האוניברסיטה לפי דעתי נהגה במסגרת המקובלת.

אורן רשטיק: היא לא מקיימת את האירוע הזה.

אורן רשטיק: אגודת הסטודנטים לא מקיימת את האירוע הזה ואני חייב להגיד עוד הערה.

משה (מוץ) מטלון: מי מממן את האירוע הזה, אמרת?

אורן רשטיק: מי מממן את האירוע?

מירי רגב: מה זה משנה?

מירי רגב: זה תקציבים של האוניברסיטה.

אורן רשטיק: מי מממן את האירוע?

אורן רשטיק: אני מאמין, אני חושב שאת השאלה הזאת, אני חושב שאת השאלה הזאת אתה יכול להפנות לחבר הכנסת.

אחמד טיבי: יש מידע מוצק שאל קעידה עומדת מאחורי זה.

אורן רשטיק: לא.

אורן רשטיק: לא.

מירי רגב: אתה יודע מה?

מירי רגב: שהערבים ילמדו בחינם באוניברסיטת תל-אביב, הנה.

אורן רשטיק: חבר הכנסת מטלון, אם אתה רוצה לדעת מי מממן את האירוע, אני מציע לך לפנות לחבר הכנסת חנין, אולי הוא יודע.

אורן רשטיק: לי אין מושג מי מממן את האירוע.

אורן רשטיק: אין לי מושג.

אורן רשטיק: לא האגודה ולא האוניברסיטה.

מירי רגב: זה שחנין יודע, זה רע מאוד, רע מאוד.

אורן רשטיק: אני אומר, את יכולה לשאול אותו.

מירי רגב: אנחנו רוצים שכל הסכם סודי.

אלכס מילר: איזה הסכם?

מירי רגב: יבוא לידי ביטוי כאן.

מירי רגב: כל הסכם סודי, שיבוא לכאן.

מירי רגב: אם יש שיתוף פעולה בין המנכ"ל לדב חנין, נא לחשוף את זה בוועדה.

אורן רשטיק: אין שום שיתוף פעולה בין המנכ"ל ודב חנין יכול להגיד לך שבמועצת אגודת הסטודנטים חברי תא חדש, הם האופוזיציה שלי, אין שום שיתוף פעולה.

אלכס מילר: אתה לא יודע.

אחמד טיבי: אני רק רוצה שהמנכ"ל ירגיש מה אנחנו - - -

אורן רשטיק: אני רוצה להתייחס לדבר הזה במלוא הרצינות.

אורן רשטיק: תראו, חברים, לצערי, לצערי, הדיון בוועדה הזאת- - -

מירי רגב: בזמן שאתה בנסיעות לחו"ל, אתם כל יום עוברים.

אורן רשטיק: הדיון בוועדה הזאת.

אחמד טיבי: בכל זאת צריך.

אורן רשטיק: חבר הכנסת טיבי, עכשיו אני פונה אליך.

אלכס מילר: סליחה, סליחה, אדוני.

אלכס מילר: אל תפנה לחברי כנסת.

אורן רשטיק: אז אני לא אפנה.

אורן רשטיק: אני פונה ליושבים בחדר.

אלכס מילר: כן.

אורן רשטיק: לצערי, הדיון בחדר הזה.

אחמד טיבי: אל תטיף מוסר רק, תיזהר.

אורן רשטיק: הדיון, הדיון בחדר הזה, כפי שמשתקף אלי, בדיוק מקדש וממשיך לייצר את אותה קוטביות ואת אותה התססה, במקום ליצור דו-שיח.

דני דנון: אם היו מגיעים נציגים של כהנא חי לאוניברסיטה שלך, הייתי רואה את כל הסטודנטים מפגינים, ובצדק.

אלכס מילר: חבר הכנסת דנון, אנחנו לא נתקדם ככה.

אורן רשטיק: אתה רוצה לשאול אותי שאלות?

אלכס מילר: אדוני, סיימת?

אורן רשטיק: כי אני יכול לענות.

אורן רשטיק: אני יכול לענות לך בצורה מסודרת.

אלכס מילר: תודה, סיימת.

אורן רשטיק: תודה רבה.

אלכס מילר: חבר הכנסת גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: רק אני מבקש שלא להפריע לי, אני אדבר חינוך כל חברי הכנסת שהחינוך כל-כך חשוב להם ומפריעים ועכשיו באים לוועדת החינוך.

משה (מוץ) מטלון: אתה יכול להודות ליושב ראש על זכות הדיבור.

מסעוד גנאים: נו, תודה.

אלכס מילר: הסכמים סודיים אנחנו לא חושפים.

מסעוד גנאים: זה גם סודי?

אחמד טיבי: אתה מוכן לוותר על כל מה שלקחת ממנו?

מסעוד גנאים: זה גם סודי, זה גם סודי.

משה (מוץ) מטלון: אני עוד לא לקחתי.

מסעוד גנאים: אני לא חושב שהוא מוכן.

מסעוד גנאים: אני מקווה שהוא יהיה מוכן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, אני חושב שהתגובה של משרד החינוך, אני חושב, היא מנוגדת לכל הערכים החינוכיים.

מסעוד גנאים: אם המטרה של החינוך בישראל, לפחות השנייה או שלישית, זה החינוך לפלורליזם, לקבלת האחר.

מסעוד גנאים: קבלת האחר, אני לא יודע מה מאיים עליכם נכבה.

מסעוד גנאים: למה מרגישים איום ופחד?

מסעוד גנאים: כנראה יש משהו.

מסעוד גנאים: כנראה יודעים אתם מה שחוללתם.

מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, אתה בעצמך, אני חושב, רדיפת הנכבה כאירוע, כמושג, כאילו הוא דבר שמאיים על קיומה של מדינת ישראל, זה בעצמו, אני חושב, אומר דרשני.

מסעוד גנאים: זה אומר שעליך ועל האחרים במדינת ישראל להודות ולהכיר באסון שחוללו לעם הפלסטיני.

אלכס מילר: אבל זה מה שאתם מנסים.

מסעוד גנאים: אני לא אאריך דברים, רק תן לי.

אלכס מילר: שוטפים מוח לצעירים שחיים במדינה, שהיא אסון.

אלכס מילר: זה הסתה.

מסעוד גנאים: תן לי, תן לי.

מסעוד גנאים: אני רק לא יודע איך חבר הכנסת טיבי, איך אמר לו שיקרא ספר.

מסעוד גנאים: הוא קרא ספר, הוא קורא ספרים?

מסעוד גנאים: לא חוות החיות ולא אורוול ולא דיקנס.

מירי רגב: מה אתם רוצים את החיות, אתם רוצים חיות.

מסעוד גנאים: חוות החיות.

מסעוד גנאים: רגב, רגב, זה לא מושג בשוק, זה ספר.

מסעוד גנאים: זה ספר.

מסעוד גנאים: היא לא מכירה, מה מעניין אותה?

מסעוד גנאים: לקרוא ספר?

מירי רגב: אתה צריך לקרוא את הספרים שמחלקים אותם בעזה.

אלכס מילר: תודה.

אחמד טיבי: לא נותנים לנו לחלק ספרים בעזה.

מירי רגב: פה זה הסתה.

מסעוד גנאים: תני לי להרגיע אותך.

אלכס מילר: קודם כל, אתה לא מכבד את חבר סיעתך.

מסעוד גנאים: היושב ראש, תן לי להרגיע את דנון.

אלכס מילר: לא צריך להרגיע אף אחד.

מסעוד גנאים: אני מרגיע אותם שלא יקראו לי אני בוגד, אני גיס חמישי ואני מדבר, חלאס, אז תחסכו את כל המושגים האלה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, אני חושב שהכחשת הנכבה ורדיפתה, היא הולכת ביחד עם אנטי דמוקרטיה ועם סתימת פיות.

מסעוד גנאים: אלה שני הדברים ביחד.

מסעוד גנאים: אבל אני מאחל לכל אחד, אני חושב שכל אחד שרודף הנכבה, היא תרדוף אותו.

מסעוד גנאים: ובסוף, אני מאחל לך, אתה, בעל החוק, הנכבה תרדוף אותך ותחולל לך, רדיפה פוליטית, שתתבטא בסוף בבחירות.

מסעוד גנאים: תודה.

אלכס מילר: אני מזמין כל מי שרודף אותי, מוזמן בכל מקום ובכל שעה.

אלכס מילר: רונן שובל, בבקשה.

רונן שובל: שלום.

רונן שובל: כמה דברים קטנים.

רונן שובל: ב- 31.5, ב- 2011, היתה פה ישיבה בכנסת, בוועדת החינוך, שבה אוניברסיטת תל-אביב ביקשה, אם יש בעיה עם הסתה של ראאד סלאח ואחרים, אז צריך, המחוקק צריך לפעול בנושא והמחוקק פעל בנושא ותיקן את חוק יסודות התקציב, תיקון מס' 40, שקבע שאם מתקיימת במוסד פעילות שיש בה כדי להצביע על הקמת מדינת ישראל כיום אבל ועל שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית דמוקרטית, זה עבירה על החוק ולכן על פניו מדובר בעבירה על החוק.

רונן שובל: מדובר בשלושה אירועים שונים, מדובר בשלושה אירועים שונים.

רונן שובל: אירוע אחד, שאכן נמצא מחוץ לאוניברסיטה, שהוא אירוע של זוכרות ככל הנראה, שזה אגב, למי ששאל, הרוב שם זה כסף זר של ממשלת בלגיה, ומדובר בעוד שני אירועים, אחד אכן של בל"ד והשני של “איקרא”, מהפרסומים שיוצאים באוניברסיטה.

רונן שובל: באירוע של “איקרא” עומד לדבר נידאל סעיד, מחבל שנשפט וריצה תשע שנים על מעורבות בטרור.

רונן שובל: האירוע הזה, אגב, לידיעת האוניברסיטה, זה בבניין בחדר 003 תחת הכותרת – יום השנה 64 לנכבה, בסולידאריות עם האסירים.

אלכס מילר: ועד ראשי האוניברסיטאות כאן?

אלכס מילר: ור"ה כאן?

רונן שובל: זה לפי הפרסומים באוניברסיטה.

מירי רגב: תבדוק את זה.

מירי רגב: הוא יבדוק.

מירי רגב: יבדוק ויוציא את זה לאולם מחוץ לשטח האוניברסיטה.

מוטי כהן: יש אירוע במלון בן דוד, שאגב, הוא גם בתנאי רישיון מסוימים והוא אגב מצולם, על-מנת לתעד אם תהיה שם הסתה או דבר אחר.

אלכס מילר: סליחה, יש החלטה של ועד ראשי האוניברסיטאות, שהיא חד משמעית, שהיא אומרת דבר כזה – שאין כניסה של אנשים שהורשו בסיוע לארגוני טרור, הורשו למוסדות להשכלה גבוהה.

אלכס מילר: יש החלטה של ור"ה.

אלכס מילר: אנחנו קיבלנו את ההחלטה הזאת, גם בעניין.

מוטי כהן: קודם כל, יכול להיות, קודם כל, ור"ה זה גוף וולונטארי, זה לא גוף שמקבל החלטות.

אלכס מילר: בסדר, אז אין בעיה.

מוטי כהן: לא, זה קודם כל.

מוטי כהן: אבל לגופו של עניין.

מירי רגב: הוא, הוא מחליט מה החוקים שהוא מקבל.

מירי רגב: תקציבים הוא מקבל.

דני דנון: פתאום זה גוף וולונטארי?

אלכס מילר: הסיכום שלי עם ועד ראשי האוניברסיטאות היה שהצעת חוק שאני הגשתי בנושא הזה, לא תקודם, כפוף לכך שאותן המלצות שהיו לוועד ראשי האוניברסיטאות, גם בעניין אלו שהורשעו וגם בעניין של המנון המדינה, ... בכל המוסדות להשכלה גבוהה.

אלכס מילר: אוניברסיטאות.

אלכס מילר: אם אתם אומרים שזה וולונטארי ומי שבא לו עושה ומי שלא בא לו, אין בעיה, תקבלו את זה בחוק.

מוטי כהן: לא ידוע לנו על אדם כזה שמגיע.

מוטי כהן: מה שאנחנו אישרנו.

רונן שובל: זה הפרסומים באוניברסיטה.

רונן שובל: לקחנו את זה מפרסומים.

מוטי כהן: אני לא יודע.

מוטי כהן: אני לא ראיתי.

מוטי כהן: אם יש פרסום שיש פעולה שבניגוד לסיכומים.

דני דנון: אם נראה לך את הפרסום הזה, אתה תחזור בך, אדוני המנכ"ל?

מוטי כהן: אנחנו נמנע.

דני דנון: אנחנו נביא לך את זה עכשיו.

מוטי כהן: אז בסדר, אנחנו נפעל בהתאם.

דני דנון: מחבל מורשע, מגיע לדבר.

מוטי כהן: סליחה, תרשה לי רק.

אלכס מילר: בסדר.

מוטי כהן: מה שאנחנו קיבלנו בקשה זה דיון והרצאה לגבי חשיבות ההצלחה של סטודנטים והשפעתה על העתיד החברתי כלכלי והתפתחותי.

אלכס מילר: ומי האורחים ומרצים שם?

מוטי כהן: ראאד פתחי, בעל דוקטורט מסקוטלנד בהלכה, תואר ראשון.

מוטי כהן: זה מה שכתוב.

אלכס מילר: אז כנראה שעושים לכם פה תרגילים.

מוטי כהן: יכול להיות.

אלכס מילר: אומרים משהו אחד, ומביאים משהו אחר.

מוטי כהן: אז אני מצטער.

מוטי כהן: אם יש תרגיל.

אלכס מילר: אז כנראה יש לכם, כנראה שהאנשים שכביכול אתם רוצים לסייע להם, לתת להם את האפשרות במה ולתת להם אפשרות ביטוי, גם עושים לכם תרגילים מאחורי הקלעים.

מוטי כהן: אין בעיה, כל זמן שיש פנייה שאומרת שהם רוצים לחלק מלגות, כשאנשים הם לא עוברים על החוק ואין שום דבר אחר שיכול, אנחנו לא יכולים לפעול שום דבר.

מוטי כהן: אם יש מידע שמגיע אלינו עכשיו, למשל, שמופיע שם אדם שמנוע מלהיכנס לאוניברסיטה, אנחנו כמובן לא ניתן לו להיכנס לאוניברסיטה.

עינת וילף: אם יתברר לכם שתלמידים שיקרו כדי להשיג את האישור, האם הם יישארו באוניברסיטה?

מוטי כהן: אז יכול להיות, יש ועדת אירועים שאגב בראשה עומדת סגנית הרקטור, שהיא בודקת את הדברים האלה.

מוטי כהן: היא תבדוק את זה, ואם זה אכן כך, אנחנו לא נאשר את זה, זה הכל.

עינת וילף: אבל מעבר ל-לאשר את זה, אני חושבת שראוי שהאוניברסיטה תנקוט צעדים משמעתיים אם יתברר שתלמידים שיקרו.

מוטי כהן: יכול להיות, כן.

עינת וילף: שיקרו כדי לקבל אישור.

מוטי כהן: בוודאי.

מוטי כהן: ואנחנו גם נמנע, כמובן, מאותם אנשים.

אלכס מילר: דרך אגב, חבר הכנסת וילף, זה גם מה שמתקיים היום.

אלכס מילר: מה שאומרים הם שמבחינתם, איך שהוצג האירוע להנהלת האוניברסיטה, זה משהו אחר ממה שאומרים אנשים שארגנו את האירוע.

מוטי כהן: האוניברסיטה יכולה לאשר רק את מה שנותנים לה.

מוטי כהן: אנחנו, אין לנו משרד בילוש.

אלכס מילר: רבותיי, אתם הרי מלמדים לכך שאנחנו צריכים להסתכל על כל התמונה ולא רק על מה שנותנים לכם במסמך.

אלכס מילר: זה האקדמיה של מדינת ישראל.

אלכס מילר: אז אם בצורה כזאת אפשר לבוא ולמרוח אתכם ולהגיד שמצד אחד אנחנו לא עושים כלום וחס וחלילה ואתם תחשבו שאנחנו עושים פה איזה אירוע לציון של האסון של הקמת מדינת ישראל, ואתם תאמינו שזה בדיוק ביום של הנכבה ואז בסופו של דבר ההפוך מסתבר, אז רבותיי, אתם מלמדים למשהו אחד ועושים משהו אחר בפועל.

אלכס מילר: אצלכם במוסד.

אלכס מילר: אבל אני מצטער, יש לנו כאן.

רונן שובל: מנכ"ל האוניברסיטה, לידיעתך, מחר יש עוד אירוע, תחת הכותרת 64 שנים לנכבה, שמתקיים באולם בר שירה בין שש בערב לתשע בערב.

רונן שובל: גם זה פורסם ושוב, מתוך פרסומים של סטודנטים באוניברסיטה שהעבירו לנו.

רונן שובל: אני חושב שהאוניברסיטה מכירה את העניינים וקצת מפלפלת עיניים ולא לוקחת אחריות ומאפשרת בהתנהגות הזאת לסוג של פיגוע של תעמולה נגד מדינת ישראל ויש חוק ברור במדינת ישראל ולכן, שר החינוך, בשיתוף עם שר האוצר, צריך לפעול בהתאם לחוק יסודות התקציב ולשלול את התקציב היחסי מהאוניברסיטה ובאמת לשים גבול.

רונן שובל: כי אני מסכים מאוד עם ידידי, יושב ראש אגודת הסטודנטים בתל-אביב, לא כל האוניברסיטאות נמצאות תחת מציאות של אנטי ציונות חריפה.

רונן שובל: אבל יש מקרים שאנחנו נתקלים בהם פעם אחרי פעם, והגיעה השעה שדווקא, אני מצפה מאנשים שמדינת ישראל יקרה להם, שידעו לשים את הגבול הזה ולא לתת לפיגועים תעמולתיים כאלה להתרחש בין כותלי האוניברסיטה.

רונן שובל: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת מטלון, בבקשה.

דני דנון: אם נידאל סאעד יגיע היום לאוניברסיטה, האירוע יתקיים או לא יתקיים?

דני דנון: בפרסום, נידאל סאעד הורשע, ישב תשע שנים במאסר.

דני דנון: אם הוא יופיע היום לאירוע הזה, מה אתם תעשו?

מוטי כהן: אם יש אדם שאנחנו לא נותנים לו להיכנס, שאסור לו להיכנס לאוניברסיטה – הוא לא ייכנס.

מוטי כהן: בשביל זה יש ועדה.

אלכס מילר: רבותיי, לא להפריע לחבר הכנסת.

אלכס מילר: בבקשה.

מוטי כהן: אם ברור שיש הפרה שלא היה היתר שנתנו לו, אנחנו לא ניתן את האישור.

אלכס מילר: רבותיי, תעשו לי טובה, כשאתם עושים את הבדיקות של ההפרה, אפשר לעשות את זה לפני.

מירי רגב: לפני, לא אחרי.

אלכס מילר: ולא אחרי.

אלכס מילר: אפשר לעשות את האירוע למה סאלח נכנס לפני שהוא הולך להיכנס ולא אחרי שהוא כבר נמצא?

מוטי כהן: ראאד סלאח זה סיפור אחר שנעשה בשעתו והוא נעשה בהיתר ובהסכמה ובידיעה בדיוק על מה מדובר ובתנאים מאוד מגבילים.

מירי רגב: על השם של המחבל עכשיו, אמר לך חבר הכנסת.

אלכס מילר: חברת הכנסת רגב, הנושא הזה בטיפול.

משה (מוץ) מטלון: אני לא יודע מה אתם מיתממים.

משה (מוץ) מטלון: באמת, אני לא יודע מה הסיבה שאתם מיתממים.

משה (מוץ) מטלון: אתם נתתם את ההיתרים עם מגבלות כאלה ואחרות, אין לכם שום יכולת שליטה.

משה (מוץ) מטלון: אם יקומו שם לדקה דומייה, לא יקומו, מה ייאמר שם ומה לא ייאמר שם וכל צעד שתנקטו, אתם תנקטו בדיעבד ואני לא יודע גם מה עוצמת התגובה שלכם תהיה אבל הנזק נעשה והנזק ייעשה והטענה שלי באמת לא לח"כים הערבים פה.

משה (מוץ) מטלון: באמת לא לח"כים הערביים.

משה (מוץ) מטלון: מה, זה חידוש שהם מציינים את יום הנכבה?

משה (מוץ) מטלון: זה חידוש שהם משתפים פעולה עם טרור?

משה (מוץ) מטלון: זה חידוש שהם מטיפים בכל העולם נגד מדינת ישראל?

משה (מוץ) מטלון: זה חידוש שאחמד טיבי הוא יועצו של היורש של היטלר היה?

משה (מוץ) מטלון: זה חידוש שהוא עמד לפני כמה זמן, ביום הזיכרון לשאהידים ברמאללה, וציין את השאהידים, אלה רוצחי היהודים, ואתם, אתם, אתם היהודים, כן נותנים לגיטימציה בדיוק לדברים האלה שמובילים אתכם ואתם מגלגלים עיניים לשמיים ואתם מבחינתי גם מפרי חוק ואדוני היושב ראש, אתה עמדת מאחורי חוק הנכבה, אני מבקש ממך ודורש ממך כיושב ראש הוועדה, לפנות לשרים הנוגעים בעניין ולשקול ולהפעיל את סמכותם בחוק, כדי לנקוט צעדים נגד אוניברסיטת תל-אביב.

משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לבוא, לחזור ולומר, ואולי אחמד טיבי לא זוכר את מאורעות תרפ"ט ולא זוכר את גוש עציון ולא זוכר כמה אוטובוסים שהתפוצצו, ולא זוכר את הסירוב של הערבים, ערביי ארץ ישראל, לקבל את החלטת האו"ם ולצאת למלחמה.

אחמד טיבי: אתם מציינים את זה, מה, מישהו אומר לכם לא לציין?

משה (מוץ) מטלון: ואני מציין בכבוד, כן.

אחמד טיבי: תציינו.

משה (מוץ) מטלון: שנייה אחת, ברשותך.

משה (מוץ) מטלון: כנראה שהזיכרון של אחמד טיבי גם נקטע.

אחמד טיבי: רגש יש רק לך?

אחמד טיבי: רגש, יש רק לך?

משה (מוץ) מטלון: לא.

משה (מוץ) מטלון: רגש יש גם לך.

משה (מוץ) מטלון: רגש יש גם לך.

דני דנון: גם שכל, גם שכל.

אלכס מילר: על כל דבר שהוא אומר, אתם צריכים?

דני דנון: אנחנו לא מפגרים, אתה יורק עלינו ואומר יורד גשם.

אחמד טיבי: הכנסת נחשבת למקום האינטליגנטי ביותר.

אלכס מילר: דנון, תודה.

אחמד טיבי: בגלל אנשים.

דני דנון: להגן על עצמנו.

אחמד טיבי: אתה אדם בינוני.

משה (מוץ) מטלון: למה אתה קופץ כשאני מזכיר את המאורעות האמיתיים האלה, שפכתם דם של יהודים.

משה (מוץ) מטלון: אתם מטיפים לשפיכות דמים.

משה (מוץ) מטלון: שאתם מציינים את השאהידים, שאתה זה שמברך את השאהידים.

משה (מוץ) מטלון: על מה קפצת שציינתי פה עובדות?

משה (מוץ) מטלון: אמרתי, אין לי טענות אליך.

אחמד טיבי: אני מברך את השאהידים שהזכרת, גם שנהרגו על-ידי חיילי הכיבוש.

אחמד טיבי: אני מרכין להם ראש.

אחמד טיבי: אני מרכין להם ראש.

מירי רגב: תראו לאיזה מצב הגענו.

מירי רגב: איזה פרלמנט היה מאפשר לך לשבת בפרלמנט שבו אתה מברך שאהידים שעושים טרור.

מירי רגב: זה באמת לא, לא נשמע.

מירי רגב: רק אצלנו.

אחמד טיבי: ראמד דדוע עשה טרור?

אחמד טיבי: גנאיים בסכנין עשה טרור?

מירי רגב: עד היום אנחנו הוכחנו את העיוות הנוראי.

מירי רגב: תתביישו לכם.

אלכס מילר: חבר הכנסת טיבי וחברת הכנסת רגב.

אחמד טיבי: בדרך-כלל מי שהורג צריך להתבייש.

אחמד טיבי: מי שהורג ילדים.

מירי רגב: אין צבא יותר מוסרי מהצבא שלנו.

משה (מוץ) מטלון: אתה היית יועצו של זה ששלח טרוריסטים לרצוח ילדים יהודים.

משה (מוץ) מטלון: אתה היית יועצו, אני אזכיר לך.

מירי רגב: בדיוק.

מירי רגב: מסתתרים.

מירי רגב: מחבלים, מחבל מסתתר מאחוריהם, כדי לירות.

אחמד טיבי: זה אחד הפרקים הנשגבים בחיי.

משה (מוץ) מטלון: פרק אפל אולי.

משה (מוץ) מטלון: אולי בעיניך זה נשגב, כי אתה משתף פעולה עם טרוריסטים.

דני דנון: עכשיו הוא ימני אז זה אותו דבר.

אלכס מילר: נו, מספיק כבר.

משה (מוץ) מטלון: אני פונה אליכם, אני פונה אליכם, אמרתי לכם, לי אין טענות כלפי חברי הכנסת הערבים, לי יש טענות אליכם.

משה (מוץ) מטלון: תשקלו מחדש את העניין הזה.

משה (מוץ) מטלון: ביכולת

משה (מוץ) מטלון: כם למנוע את הדברים האלה, בסמכותכם ובשיקול הדעת שלכם למנוע את הדברים האלה, תראו למה אתם גורמים.

משה (מוץ) מטלון: אם אתם חושבים שעל-ידי זה אתם גורמים לשיתוף פעולה, להבנות, אני אומר לכם שאתם רק מרחיבים את השסע, מעמיקים את השסע ומרבים שנאה במדינת ישראל ואתם האשמים העיקריים בעניין הזה.

אלכס מילר: תודה.

אחמד טיבי: לא אמרת איזה אמצעים אתה מבקש שינקטו נגד האוניברסיטה.

אחמד טיבי: הבוקר אמרת.

דני דנון: תקרא את החוק, יש חוק.

מירי רגב: התקציבים.

אלכס מילר: אמנון בארי סוליציאנו, בבקשה.

אמנון בארי-סוליציאנו: תודה.

אמנון בארי-סוליציאנו: אני מנהל שותף בקרן אברהם, אנחנו ארגון שעוסק בבניה של רעיונות ופרקטיקות של איך חיים ביחד, בחברה משוסעת ואחד מהדברים שאנחנו מצדדים בהם, הוא בהחלט לאפשר למיעוט לציין את הכאב שלו, לציין את הנרטיב ההיסטורי שלו, לאפשר לרוב, לרוב, להזדהות עם המיעוט, בכאב שלו.

אמנון בארי-סוליציאנו: זה, לדעתנו, פרקטיקה שהיא מחויבת המציאות בחברה משוסעת בישראל.

אמנון בארי-סוליציאנו: הזכירו את זה כבר כאן, בחברות קונפליקט ופוסט-קונפליקט בעולם, הדבר הזה הוא מקובל, הוא עוזר כדי ליצור חברה סולידארית, קוהיסיבית, מלוכדת, אחת במדינת ישראל, צריך לאפשר את העניין הזה.

אמנון בארי-סוליציאנו: אנחנו לא רואים פה שום סיבה לרוב היהודי בישראל להיות כל-כך מאוים מהסיפור הזה.

אמנון בארי-סוליציאנו: יש כאן אפשרות לחברה הישראלית להוכיח בשלות ורגישות ויכולת הכלה, שום דבר כאן לא מאיים על החברה הישראלית.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חברת הכנסת וילף, בבקשה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: ראשית, אני חייבת להגיד שאני קצת משועשעת מהתנגשות החוקים שלך, עם חוק זכויות הסטודנט שבמובן מסוים הוא אולי, אני מניחה שבוודאי לא התכוונת לכך, אבל מחייב בעצם לאפשר את זה.

דב חנין: לא, חבר הכנסת מילר מחוקק גם דברים טובים לפעמים.

עינת וילף: אז זה מוכיח משהו על הצורך להיזהר בחקיקה ובכוונות ומה יוצא בפועל.

אלכס מילר: סליחה, חברת הכנסת וילף, אני גם מציע שתבדקו על מה בדיוק מדבר חוק זכויות הסטודנט ועל מה מדבר חוק הנכבה.

עינת וילף: בדקתי את שניהם.

אלכס מילר: יש הבדל.

אלכס מילר: ברגע שהמדינה קובעת שמבחינתה כל פעילות של גופים מתוקצבים או נתמכים על-ידיה, לא חוקית, בעניין של ציון יום העצמאות כיום אסון.

עינת וילף: אבל זה לא מה שקבוע בחוק שלך.

עינת וילף: קבוע ששר האוצר רשאי, על-פי שיקול דעתו, להוריד פי שלוש מהתקציבים שהוצאו על עצם האירוע.

עינת וילף: זהו.

עינת וילף: זה החוק.

עינת וילף: בואו, לפני שאנחנו, בכלל, בכל הדיונים האלה שהתקיימו.

אחמד טיבי: זה עולה 7,500 שקל, האירוע.

עינת וילף: נכון.

עינת וילף: בדיוק.

אחמד טיבי: כמה צריך להוריד לאוניברסיטה?

עינת וילף: הרי זו בדיחה מה שקורה.

עינת וילף: צריך גם להיזכר שכל החוקים, גם אנחנו וגם אני בסוף, תמכתי בסוף כי חשבתי שבסך-הכל הוא מאוזן, היה מקובל עלי שגופים רשמיים, מתוקצבים ונתמכים, ייקנסו, לא ייאסר עליהם, אבל ייקנסו על עריכת טקסים וקנס בגובה פי שלושה מהכסף שהגוף הנתמך או המתוקצב מוציא על האירוע, בטקסים שמציינים את יום הקמתה של המדינה כיום אבל.

עינת וילף: אז צריך לזכור על מה אנחנו מדברים כאן קודם כל בהיבט הטכני, זה הרבה יותר מינורי ממה שאפשר היה להתרשם וזה אכן קצת משעשע לראות את התנגשות החוקים.

עינת וילף: אני חושבת שהובהר לנו כאן שהאוניברסיטה לא מקיימת את האירוע הזה.

עינת וילף: היא לא הגוף שמקיים את זה.

עינת וילף: היא לא מוציאה על כך כסף.

עינת וילף: אבל אני כן אבקש מכם לשקול דבר מאוד ברור, לדעתי זה גם יפתור הרבה מהבעיות.

עינת וילף: תבהירו לתלמידים עכשיו, לפני שהאירוע מתחיל, שאם יתברר שבתואנת שקר הם השיגו את האישורים, הם יושעו כאילו העתיקו בבחינות או בעבודות.

עינת וילף: אני חושבת שחשוב שתבהירו את זה כבר עכשיו לתלמידים.

ג'מאל זחאלקה: בשביל להשעות צריך ועדת משמעת, גברתי.

ג'מאל זחאלקה: מה את המאשימה, את השופטת?

ג'מאל זחאלקה: מי את בכלל?

מירי רגב: היא כלום, אף אחד פה לא שווה כלום, רק אתם שווים.

מירי רגב: זה מי את, זה מי אתה, זה אתה לא מכובד.

אחמד טיבי: סוף סוף את דוברת דברי טעם.

מירי רגב: רק אתה שווה.

מירי רגב: אתה רואה?

מירי רגב: רק אתם שווים פה, מה זה?

עינת וילף: מקבלת את התיקון.

עינת וילף: תודיעו שהם יועמדו לדין משמעתי, אם יתברר שהם בתואנת שקר ארגנו את האירועים ההם.

עינת וילף: אני חושבת שפתאום יתברר שהדברים קצת יותר פשוטים.

עינת וילף: אני רק רוצה להגיד בהיבט היותר כללי.

עינת וילף: אני אשמח ליום שבו יהיו הפלסטינים שיציינו את האסון של כשלון המנהיגות שלהם, את התמיכה.

אחמד טיבי: יש כאלה שמציינים.

אחמד טיבי: יש כאלה שמציינים כל יום.

אחמד טיבי: מה, זה עמדה לגיטימית, להיות אופוזיציה להנהגה.

עינת וילף: באותה מידה שיש יהודים וישראלים, דיברת על להכיר בכאב, אני רוצה לראות את הערבים שיכירו באחריות בקוצר הראייה של המנהיגות, בחוסר היכולת לקבל את ההחלטות בכל הצמתים.

אחמד טיבי: ברשותך, אני לא רוצה להפסיק אותך.

עינת וילף: אבל זה מה שאתה עושה.

אחמד טיבי: אבל הנכבה לא היתה יכולה להתרחש בלי המערב, הריאקציה הערבית, המשטרים הערבים, והציונות.

אחמד טיבי: אני מודה.

אחמד טיבי: שלושת הגורמים האלה, מה, אנחנו מתכחשים לעובדות ההיסטוריות?

עינת וילף: אני רוצה לראות את היום שבו ייקחו אחריות על המצב שבו מייצרים פליטים חדשים מקונפליקט חדש, שנותנים לילד בעזה וברמאללה מעמד של פליט, כך שאתה אמרת, אחמד, שהיהודים הם עם שסבל, רק שכחת להגיד שהם גם עם שלקח אחריות.

עינת וילף: והסיבה שלנו יש מדינה זה שאנחנו ברגע המכריע, ידענו להכיר בזכותם של הערבים למדינה.

עינת וילף: ביום שאתם תכירו בזכות הלגיטימית של העם היהודי למדינתו, גם לכם תהיה מדינה.

עינת וילף: בינתיים, תמשיכו לציין את הנכבה, לא במימון ציבורי, ואנחנו נמשיך לחכות שתיקחו אחריות על מה שקרה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: יש לנו פה, ביקשה סטודנטית מתל-אביב, ענבל ליבר, בבקשה.

ענבל ליבר: שלום.

ענבל ליבר: אני סטודנטית לתואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטה.

ענבל ליבר: אני מייצגת אותי ועוד קבוצה רחבה של סטודנטים שהתאגדנו בימים האחרונים, לאור הטקס המדובר, כדי להקים תא חדש שיהווה אלטרנטיבה ציונית הולמת.

ענבל ליבר: אני רק רוצה להגיד משפט ליו"ר אגודת הסטודנטים באוניברסיטה, שדיברת על אידיאולוגיות של ימין ושמאל בתוך האוניברסיטה ואני רוצה להזמין אותך להרצאות במדעי המדינה ולראות איך אנחנו מתמודדים עם מרצים שמאלנים ועם שיח שמאלני שעולה.

אורן רשטיק: הייתי סטודנט למדע המדינה.

אלכס מילר: אתם לא פותחים כאן ויכוח.

אורן רשטיק: יש במדע המדינה גם מרצים שהם פוסט ציוניים.

אלכס מילר: סליחה, זה תעשו אצלכם באגודה.

אלכס מילר: לא אצלי פה.

אורן רשטיק: יש גם מרצים שהם מהימין.

אורן רשטיק: החוג מאוזן.

דני דנון: זה מעניין, אלכס, זה מעניין.

אורן רשטיק: במקרה, היא הזמינה אותי.

אלכס מילר: אני "טחנתי" את זה במשך חמש שנים, גם באגודה וגם בארצי, אז תשחררו אותי מזה.

אלכס מילר: בבקשה.

ענבל ליבר: בקיצור, מה שאני מנסה להגיד זה שאנחנו, כקבוצה, לא התעסקנו בפעילות פוליטית באוניברסיטה בשלוש השנים האחרונות.

אחמד טיבי: יש לכם רשימות, סליחה, של המרצים, פוסט ציוני, ציוני.

ענבל ליבר: אני אביא לך, אין בעיה.

אחמד טיבי: יש לכם רשימות כאלה?

ענבל ליבר: אני יכולה להביא.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: זה כל מה שרציתי לדעת.

דב חנין: תעבירו למשרד האוצר.

דב חנין: תעבירו למשרד האוצר.

דני דנון: יש רשימות מי שלא נמצא שם.

דב חנין: עם העתק לחבר הכנסת מילר, בבקשה.

ענבל ליבר: אין שום בעיה.

דני דנון: רוב המרצים נמצאים שם, צריך רשימות של מי שלא נמצא שם.

דני דנון: זה הבעיה.

דב חנין: יש איזה שהוא מרצה שאתם מאשרים לו להמשיך ללמד או שכולם עפים?

דני דנון: הגדרה של ציונים מהאוניברסיטאות.

דב חנין: אבל יש בכל-זאת מרצה שתאפשרו לו להמשיך ללמד, או שאף אחד לא יישאר?

אלכס מילר: חבר הכנסת חנין, תודה.

ענבל ליבר: מה שאני מנסה להגיד זה שאנחנו לא התעסקנו- - -

ג'מאל זחאלקה: לייבוביץ' היה מתקבל אצלכם, דרך אגב?

ג'מאל זחאלקה: לייבוביץ' היה מתקבל?

ג'מאל זחאלקה: עובר?

ג'מאל זחאלקה: אני שואל, אם הוא היה עובר את המבחן שלכם.

אלכס מילר: חבר הכנסת זחאלקה, תודה.

ענבל ליבר: אנחנו לא מעמידים מבחנים למרצים.

ענבל ליבר: אני לא יושבת בוועדת הקבלה.

ענבל ליבר: בכל מקרה, אני רק רוצה לציין שאנחנו לא התעסקנו בפעילות פוליטית באוניברסיטה בשלוש השנים האחרונות, כי אנחנו תופשים באוניברסיטת תל-אביב.

אחמד טיבי: אבל יש לך רשימה שמית.

אחמד טיבי: איך, מה עשית?

אלכס מילר: חבר הכנסת טיבי, אתה יכול לעשות.

אחמד טיבי: זה נראה לך ממצא מעניין או לא, שיש להם רשימות של מרצים, מה חושב כל אחד.

אחמד טיבי: מה זה הדבר הזה?

אלכס מילר: לא יכול לסכם מה כל מרצה שלי.

אחמד טיבי: רשימות.

אחמד טיבי: רשימות! ציוני, פוסט ציוני, ימני, שמאלני.

אחמד טיבי: ככה מקטלגים?

אחמד טיבי: בקונגו ברזוויל אין דבר כזה.

קריאה: יש רשימות ויש כתובות, הלאה.

אחמד טיבי: מה זה הדבר הזה?

אלכס מילר: חבר הכנסת טיבי, אני לא חושב שיש מרצה אחד, היום באקדמיה, שמסתיר את דעותיו.

אחמד טיבי: היא הבטיחה להעביר.

אחמד טיבי: תעבירי לוועדה ואתה תעביר לכולנו.

אלכס מילר: אין בעיה.

אחמד טיבי: אומרים את זה, כאילו כמו דבר נורמטיבי.

ענבל ליבר: אם אפשר לענות לחבר הכנסת טיבי.

אלכס מילר: לא, לא צריך לענות לו.

ענבל ליבר: זה שאין רשימה, אבל אני מוכנה להביא.

ענבל ליבר: בכל מקרה, מה שניסיתי להגיד זה שאנחנו תופשים את האוניברסיטה כמוסד חינוכי שהמטרה שלו היא ללמד ולפתח את הסטודנטים ולא להוות במה לשיח אידיאולוגי פוליטי מסית ופרובוקטיבי, אבל מאחר והאוניברסיטה לצערי מחליטה ללבות את הפוליטיזציה שקיימת בתוכה, אז לכל הפחות שתעשה את זה בשמירה על הערכים של מדינת ישראל ולא תאפשר קיום טקסים שמערערים על קיומה ולקרוא לזה יום הנכבה או שמות אחרים, זה סמנטיקה ואנחנו כאותה קבוצת סטודנטים פונים באמת לרגולאטור, שזה המחוקק, משרד החינוך והמל"ג, להתערב כדי שלא נצטרך להיאבק את אותו מאבק בשנה הבאה.

ענבל ליבר: זה הכל.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חברת הכנסת רגב, בבקשה.

מירי רגב: תודה.

מירי רגב: קודם כל, תודה לך, כבוד היושב ראש, זימנת את הדיון החשוב הזה.

אחמד טיבי: גם כשהפציצו בלבנון והרגו, אמרת שהכל שקט.

מירי רגב: בוודאי, גם כשהפציצו בלבנון, כי לבנון מלאה אמצעי לחימה כדי להרוג אזרחים במדינת ישראל.

אחמד טיבי: שקט זה דבר יחסי.

מירי רגב: תתבייש לך.

מירי רגב: אמרתי לך, אתה לא צריך להיות פה, אתה צריך ללכת למקום אחר.

מירי רגב: אתם עסוקים כל הזמן בלהשמיץ את המדינה שלנו.

מירי רגב: לא יעזור לכם, זאת מדינת העם היהודי, כך זה יישאר, לעולם היא לא תהיה דו-לאומית ובנוסף לזה, גם אתם לא צריכים להיות חלק מהפרלמנט.

מירי רגב: אם אתם לא יודעים להעריך ולקבל את זה שזאת המדינה היהודית.

אחמד טיבי: יש ועדת קבלה בכנסת?

מירי רגב: יושב ראש הוועדה, אני מודה לך על קיום הדיון החשוב הזה.

מירי רגב: כאן דיברתם מילים מאוד יפות על כאב.

מירי רגב: חשבתי שהכאב הוא רק בצד אחד של המפה ואני מנסה לתאר איזה סוג של כאב ומה יגידו בעצרת של יום הנכבה.

מירי רגב: האם ידברו על כאב, האם ידברו על עתיד טוב יותר, האם ידברו על שלום או שידברו על נגד עתידה של מדינת ישראל, על דה-לגיטימציה של מדינת ישראל, תשמע, מכבסת המילים הזאת, היא לא מוצאת חן בעיני ואני אומרת לך חד משמעית, אוניברסיטת תל-אביב היא בת יענה.

מירי רגב: היא מאפשרת ככיסוי תאנה לפעילות שמאלנית אצלה באקדמיה.

אחמד טיבי: זה נורא.

ג'מאל זחאלקה: מזעזע!

מירי רגב: זאת דעתי ואני אגיד אותה.

עינת וילף: מירי, עדיין מותר להיות שמאל.

מירי רגב: עדיין מותר להיות שמאל, נכון.

מירי רגב: אבל מותר להיות שמאל, מותר באקדמיה להיות שמאל, כשיש מקום גם לימין.

דב חנין: אחת וחמישה, עוד מותר להיות שמאל.

דב חנין: נראה אם עד אחת וחצי תשנו את זה.

דב חנין: אחת וחמישה, מותר עדיין להיות שמאל.

מירי רגב: אני רוצה להגיד משהו.

מירי רגב: דב חנין, אני רוצה להמשיך ולהגיד את מה שיש לי להגיד.

מירי רגב: יום הנכבה, ציון יום הנכבה, בא לסמן רק דבר אחד – האסון והאבל להקמת מדינת ישראל.

מירי רגב: עם כל הכבוד למנכ"ל האוניברסיטה, אני לא מבינה איזה שיקול דעת הפעלת.

מירי רגב: אני לא מבינה איזה שיקול דעת הפעלת.

מירי רגב: יש כאן אמירה חד משמעית של המל"ג, לגבי מה זה הסתה.

מירי רגב: יש כאן הסבר חד משמעי מה ומי אמור לקבל את התקציב.

מירי רגב: אז למכבסת המילים הזאת אל תשחק אתנו.

מירי רגב: תגיד לי איזה שיקול הפעלת, כדי למנוע הסתה וכדי להביא את הכאב של אותם אנשים לידי ביטוי ולא את הדה-לגיטימציה נגד מדינת ישראל.

מירי רגב: זאת פעילות עוינת נגד המדינה.

מירי רגב: אתם משלמים, אתם משמשים כמטריה לנושא הזה.

מירי רגב: אני מציעה לך לחזור בך מההחלטה הזאת, זה לא בושה.

מירי רגב: זה לא בושה.

מירי רגב: עדיף לפני מאשר אחרי.

מירי רגב: לחזור בך.

מירי רגב: הם רוצים לעשות הפגנה, לא רחוקה עזה וגם חלק מאיו"ש, שילכו לשם שיעשו הפגנה.

מירי רגב: כל עוד אתה ממומן על-ידי האנשים, אזרחים כמונו, אתה לא תיתן במה לסוג כזה של אירוע ואני מבקשת ממך, כב' היושב ראש, גם לאור החשיבות של הדיון הזה, לאור ריבוי משתתפים בדיון הזה ולאור האמירות המאוד חשובות שלך, שר החינוך צריך לבוא יחד עם שר האוצר וחד משמעית לקצץ את התקציב שהאוניברסיטה תצליח בכוחות עצמה.

עינת וילף: ברור לך שמדובר ב- 1,000 שקל?

מירי רגב: אם היא החליטה, אם היא החליטה, זה לא רק ב- 1,000 שקל, צריך בכלל לדון על מה קורה תחת המטריה הזאת שנקראת אוניברסיטת תל-אביב.

דב חנין: אולי יסגרו אותה.

דב חנין: יסגרו אותה.

דב חנין: מה פתאום אוניברסיטה?

דב חנין: מה פתאום?

דב חנין: גם אוניברסיטת בן- גוריון, גם אותה לסגור.

מירי רגב: ברגע שאחמד טיבי וחנין, דב חנין, בעד האוניברסיטה, אני מבינה שאני כבר בבעיה.

דב חנין: או-אה, או-אה.

מירי רגב: אתם הדוברים שלהם, אז אני מבינה באמת, אתם רע מאוד שאלה הדוברים שלכם, דרך אגב.

מירי רגב: כדאי שתאזנו את הדוברים.

מירי רגב: אני אומרת רק דבר אחד נוסף, אני אומרת דבר אחד נוסף.

מירי רגב: אתם מדברים על הסתה, כשמדברים, אני רוצה לסיים את דבריי.

מירי רגב: כשמדברים על הסתה, כב' היושב-ראש, אני כצנזורית צבאית ראשית, יש לי כמה ספרים לילדים.

דב חנין: אבל אין צנזורה על האזרחות עדיין.

מירי רגב: רגע, שמלמדים בעזה.

מירי רגב: אני מוכנה להביא את הספרים, כדי שנראה מה הילדים הקטנים החמודים התמימים, מקבלים בלילה לפני השינה.

מירי רגב: איזה שיר.

דב חנין: תכניסי את הילדים לבית הסוהר, מירי.

אחמד טיבי: תפציצו את עזה.

אחמד טיבי: תפציצו את עזה עוד פעם.

מירי רגב: אנחנו מקריאים שירים אנושיים והם מדברים מגיל אפס שנאה, שנאה, שנאה לעם היהודי.

מירי רגב: בושה וחרפה שאתם מנסים ליצור כאן את השלום, את הגישור, את האהבה וההבנה.

מירי רגב: מעולם, מעולם לא הקראתי סיפור, מעולם אין סיפור, תראה לי סיפור שמראה את הערבים כמו שאתם מראים את היהודים.

מירי רגב: ואני פעם אחת ולתמיד אביא את הספרים האלה לוועדת החינוך ועל זה נעשה דיון ואז נראה אתכם מול העובדות מה אתם אומרים.

מירי רגב: אז צביעות זה יפה, אבל הגיע הזמן לחשוף את האמת.

אחמד טיבי: בינתיים את שומרת את זה בכספת?

מירי רגב: מי שצריך לשלם את המחיר זו אוניברסיטת תל-אביב, שתשלם את המחיר.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה להזהיר אתכם מראש.

דב חנין: אני רוצה להזהיר אתכם מראש.

אלכס מילר: אני לא נגעתי ברשימה, קח תסתכל, זה מה שרשום לי.

אלכס מילר: רבותיי, אתם רושמים, אתם פונים.

אלכס מילר: רושמים אתכם מתי שאתם פונים.

אחמד טיבי: אגב, כולכם הגעתם אחרינו.

אחמד טיבי: לא רק דנון.

אלכס מילר: עצם הגעתך לכאן זה לא אומר שאתה רוצה לדבר.

אלכס מילר: ברגע שאתה מבקש, רושמים אותך.

אלכס מילר: בבקשה.

אחמד טיבי: מבחינה היסטורית, כולכם הגעתם אחרינו.

דני דנון: תמשיך לשקר אולי תאמין לזה בסוף.

אחמד טיבי: מתי הגעת?

אחמד טיבי: מה אתה מדבר?

אחמד טיבי: מתי הגעת?

דני דנון: משקר, משקר.

אחמד טיבי: מתי הגעת?

דני דנון: אתה יודע מתי אני הגעתי?

אחמד טיבי: מתי הגעת?

אחמד טיבי: מתי הגעת?

אחמד טיבי: מתי הגעת?

אחמד טיבי: אני לא הגעתי לפה אף פעם.

אחמד טיבי: נולדתי פה.

עינת וילף: אחמד, מחקרים גנטיים מראים שגם אתם וגם אנחנו היינו פה באותו זמן.

עינת וילף: זהו, בואו נכיר בזה ודי.

משה (מוץ) מטלון: אבל בינתיים אתם לא הכרתם.

אחמד טיבי: אבל תתייחס אלינו כאל אורחים נסבלים ועוד מהגרים.

דני דנון: נסבלים אתה אמרת.

דני דנון: אורחים אני מסכים אתך.

דני דנון: נסבלים, אף אחד לא מסכים אתך פה.

אלכס מילר: לפי הצעת מנהלת הוועדה, אנחנו נשים פה הדפסת כרטיסים, כל מי שמגיע באיזה שעה וכך אנחנו נראה מי היה ראשון.

אלכס מילר: אני מוכן לקבל רעיונות, רבותיי.

אחמד טיבי: בחשבונאות, אגב, יש כלל.

אחמד טיבי: מי שהגיע אחרון, עוזב ראשון.

אלכס מילר: אין בעיה.

משה (מוץ) מטלון: לא תמיד.

משה (מוץ) מטלון: יש כל מיני שיטות.

קריאה: Last in – first out.

קריאה: לא, יש גם First in – first out.

אחמד טיבי: אני דוגל בגישה שלי.

אלכס מילר: אין בעיה.

אלכס מילר: הזמן יראה מי בחוץ ומי בפנים.

אלכס מילר: כן-?

דב חנין: תודה, אדוני היושב ראש.

דב חנין: אני רוצה להזהיר אתכם מראש שכל מה שאני מתכוון להגיד זו רק דעתי ולא דעתו של מישהו אחר שמשתתף בדיון.

דב חנין: אדוני היושב ראש, גם אין לי שום רצון להשתתף פה בתחרות צעקות.

דב חנין: אז אני מבקש שדבריי יישמעו בצורה מכובדת ורצינית.

דב חנין: מי שלא מסכים, ייקח את רשות הדיבור ויגיב על דבריי כפי שהוא רוצה.

דב חנין: אני, אדוני היושב ראש, חייב לומר לך שאני מאוד מודאג מהדיון הזה.

דב חנין: אני מודאג מהדיון הזה, כי האווירה פה היא כבר חרגה בהרבה מדיון באירוע של סטודנטים.

דב חנין: אירוע של סטודנטים, יש פה התקפות על אוניברסיטת תל-אביב, אולי בכלל נסגור את האוניברסיטה הזאת, ואולי לא רק את אוניברסיטת תל-אביב, אולי בכלל הבעיה שלנו היא בכלל עם האוניברסיטאות בישראל.

דב חנין: ואני מודאג מהקריאות לטהר מרצים, שמאלנים או לא שמאלנים או ביקורתיים או לא ביקורתיים.

דב חנין: ומה שהדיון הזה מלמד יותר מכל דבר אחר, אדוני היושב-ראש, הוא שהמרחב הדמוקרטי בחברה הישראלית נמצא תחת מתקפה מאוד כבדה ומה שהתחיל בדיבור או בוויכוח על אירוע של סטודנטים, מתגלגל לעצם קיומן של האוניברסיטאות ולעצם קיומם של תקציבים ציבוריים לאוניברסיטאות ועצם זכותם של מרצים להשתמש בחופש האקדמי שלהם.

דב חנין: הדבר הזה הוא מאוד מדאיג.

דב חנין: אני אומר לכם את זה, מעבר לוויכוחים שקיימים פה בוועדה.

דב חנין: אם אנחנו לא נגן על הדמוקרטיה, לא תישאר דמוקרטיה להגן עלינו ואני אומר את זה גם לנציגי ארגון הסטודנטים או התאחדות הסטודנטים או אגודת הסטודנטים בתל-אביב שיש להם ויכוח עם האירוע הזה ואגב, על כל אירוע מותר להתווכח, אין שום אירוע שהוא מעל לוויכוח.

דב חנין: כמו שיש זכות לעשות אירועים, יש גם זכות לחלוק על האירועים האלה, זה בסדר גמור.

דב חנין: אבל אנחנו צריכים להבין על מה באמת הוויכוח פה, על מה באמת העימות פה והעימות פה הוא הרבה יותר גדול.

דב חנין: כי תראו, ניסיונות להגביל את חופש הביטוי הפוליטי תמיד מתחילים בנושאים שיש עליהם מחלוקת.

דב חנין: אמר את זה בזמנו השופט ברק, מבחנו של חופש הביטוי לעולם לא במצבים שבהם נשמעים דברים שכולם מסכימים עליהם.

דב חנין: מבחנו של חופש הביטוי הוא בדיוק ברגעים האלה, שבהם נאמרים דברים מקוממים, מרגיזים, הרוב לגמרי לא מסכים, הרוב כועס וזה הזמן להגן על חופש הביטוי.

דב חנין: זה הרגע להגן על חופש הביטוי ואם את זה אנחנו לא מבינים, אז כנראה שלא הבנו שום דבר.

דב חנין: חופש הביטוי הפוליטי הוא הלב של חופש הביטוי וחופש הביטוי הוא הלב של הדמוקרטיה ולכן, בלי חופש ביטוי פוליטי ואנחנו עוסקים פה בסוגיה פוליטית ובביטוי פוליטי, בלי חופש ביטוי פוליטי, אין לנו דמוקרטיה בחברה הישראלית.

דב חנין: אדוני היושב ראש, גם אני כמו כמה מחבריי, מברך אותך על החוק שאתה היית היוזם הראשון שלו ואני הצטרפתי אליו ואנחנו העברנו את החוק הזה ביחד פה בוועדה.

יריב לוין: אתה מדבר על חוק הנכבה.

דב חנין: לא, חוק זכויות הסטודנט, שאומר בצורה מפורשת שלסטודנט יש זכות להתארגן ולהפגין בכל תחום ונושא, בכל תחום ונושא, זה סעיף 6 בחוק.

דב חנין: החוק גם יותר מזה, מטיל איסור מפורש על האוניברסיטה, למנוע, אסור לאוניברסיטה למנוע מהסטודנט לממש את הזכות הזאת.

דב חנין: זה סעיף 7 בחוק.

אחמד טיבי: קראת את החוק?

דב חנין: הוא קרא את החוק, הוא אחד היוזמים שלו.

דב חנין: ולכן, אנחנו צריכים את החוק הזה לממש, אדוני היושב ראש, גם במצבים שבהם הביטוי של הסטודנטים לא נוח לך או במצבים שהביטוי של הסטודנטים לא נוח לי.

דב חנין: זה לא השאלה בכלל.

אלכס מילר: יש פה איזה עניין של הסתה, זה שני דברים שונים.

דב חנין: לא, זה ביטוי בכל נושא ותחום.

דב חנין: לגופם של הדברים, אדוני היושב ראש, האירוע שמתוכנן, יש פה ויכוח ערכי בין אנשי השמאל ואנשי הימין ואנשי הימין בכלל, בחברה הישראלית, רואים את הסכסוך הישראלי פלסטיני כמשחק סכום אפס.

דב חנין: מה שהפלסטינים ישיגו לעצמם, זה חייב להיות על חשבון ובמקום הזכויות של ישראל ובמקום הזכויות של הישראלים.

דב חנין: זו העמדה של הימין.

מירי רגב: וגם של הערבים.

דב חנין: לא.

דב חנין: הנה, יש פה לידי חברי כנסת ערבים שחושבים אחרת ואומרים שאפשר אחרת.

אחמד טיבי: אפשר אחרת.

דב חנין: והגישה של השמאל, הגישה של השמאל אומרת.

יריב לוין: אתה מוותר על זכות השיבה?

דב חנין: חבר הכנסת לוין.

יריב לוין: שאלתי אם אתה מוותר על זכות השיבה.

דב חנין: עכשיו זכות הדיבור שלי, אחר-כך תדבר.

יריב לוין: אולי יש כאן

יריב לוין: סקופ ענק שמוותרים על זכות השיבה.

דב חנין: אבל יריב, אתה תיתן לי לסיים?

דב חנין: אני מודה לך.

דב חנין: אנחנו אומרים שאפשר אחרת ואין פה משחק סכום אפס ויכולים ישראלים ופלסטינים לחיות ביחד ויכולה פלסטין להתקיים בצידה של ישראל והכרה בכאב של הפלסטינים הוא לא אומר שלילת הזכות של הישראלים, כמו דרך אגב, שהכרה בשואה של היהודים, זה לא שלילה של זכות של הפלסטינים.

יריב לוין: זה באמת דומה.

דב חנין: אבל מי שהשווה פה את השואה ואני באמת רוצה להתחבר לדבריו של חבר הכנסת לוין, מי שהשווה פה את השואה לדברים אחרים, זה דווקא אתה, אדוני היושב-ראש, ואני חושב שהדברים האלה.

אלכס מילר: אני אמרתי שהיום, היום עומדים דקה דומייה לעניין של נכבה, מחר יעמדו דקה דומייה לזכרם של החיילים הנאצים.

דב חנין: אבל זה בדיוק, זה בדיוק שימוש ציני ופסול בזכר השואה ואני קורא לך, אדוני היושב ראש, לחזור בך.

משה (מוץ) מטלון: זה שימוש ציני בחופש הביטוי, דב.

משה (מוץ) מטלון: או ביטוי ציני לחופש הביטוי, גם זה, אתה יכול לקחת את זה למקום הזה.

דב חנין: בהחלט, שימוש ציני בחופש הביטוי, אני מוכן לקבל.

דב חנין: זה חופש הביטוי של חבר הכנסת מילר והוא משתמש בו בצורה צינית.

דב חנין: אני מציע לך, אדוני היושב ראש, כיושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, לחזור בך מהביטויים האלה.

אלכס מילר: טוב.

דב חנין: אין, לא היה ואני מקווה שגם לא יהיה, בישראל, מישהו שיציין או ירצה לציין לחיוב או לזיכרון את הנאצים, ממש לא קיים, לא קיים, לא התקיים בעבר ולא יתקיים בעתיד.

דב חנין: לעומת זאת, כאבם של הפלסטינים, אתם יודעים מה?

דב חנין: תסתכלו על מה שכותב דן מרגלית, עיתונאי ימני מובהק, בעיתון ישראל היום, שזה עיתון הבית של ראש הממשלה.

דב חנין: ימני.

דב חנין: תראו את מה שכותבת במבי שלג, תקראו את מה שכותב ירון לונדון.

דב חנין: לגבינו הוא לא מספיק ימני.

דב חנין: אומרים לך, יריב, יריב, יריב, אומרים לך- - -

יריב לוין: לפחות בזה הקדמת אותי, שלא כמו בעניין ההיסטורי, שהמצב הפוך.

משה (מוץ) מטלון: גם אז אני הקדמתי אותך.

דב חנין: יריב, אומר לך, אומרים לך האנשים האלה, שהם עיתונאים שממש המרחק בינם לבין עמדותיי הפוליטיות רב מאוד, אומרים שלא ייגרע שום דבר ממדינת ישראל, לא מכבודם של הישראלים, אם הם ילמדו להכיר בכאבם של הפלסטינים ולפלסטינים יש כאב.

דב חנין: זה לא משנה כמה אתם תעצמו את העיניים, לא משנה כמה תעצמו את העיניים, לא משנה כמה תאטמו את האוזניים, לפלסטינים יש כאב.

דב חנין: ואם אנחנו רוצים, ואני רוצה שהפלסטינים ייראו את המדינה הזאת גם כמדינה שלהם, גם כמקום שלהם, גם כבית שלהם, זה אינטרס שלי, שלהם, ושלך, חבר הכנסת לוין, לצורך העניין, אז כן, צריך לתת גם במדינה הזאת מקום לכאב הזה.

דב חנין: ולכן, אני רוצה לסכם ולומר, אדוני היושב ראש, אני חושב שהאירוע, כפי שהוא תוכנן באוניברסיטה, לא, בשום פנים ואופן, תוכנן, אף אחד לא רצה ולא יזם שום אירוע של אבל על הקמתה של מדינת ישראל, ממש לא נכון.

דב חנין: ממש לא נכון, חבר הכנסת לוין, לא, ממש לא נכון.

דב חנין: ממש לא נכון.

דב חנין: הכאב הוא על מה שקרה לעם הפלסטיני ב- 1948 ולעם הפלסטיני קרה דבר קשה ביותר ב- 1948, קרה דבר קשה ביותר ב- 1948.

יריב לוין: קמה מדינת ישראל.

דב חנין: לא, לא שקמה מדינת ישראל, אלא ש- 500 כפרים נעלמו מפה.

דב חנין: נעלמו, גורשו, נזרקו.

דב חנין: כן, כן, כן.

אלכס מילר: טוהרו.

דב חנין: טוהרו.

דב חנין: הערה אחרונה.

דב חנין: הערה אחרונה, אדוני היושב ראש.

דב חנין: אני חושב שעמדתה של האוניברסיטה לגבי אישור האירוע היא נכונה, אני מבקר את האוניברסיטה על הדרישה למימון המאבטחים.

דב חנין: אני חושב שהדרישה למימון המאבטחים היא לא נכונה, היא מנוגדת לפסיקה של בית-המשפט.

דב חנין: אגב, זו פסיקה, בעניין של אוניברסיטה, פסק-דין דויטשר נ' אוניברסיטת בן-גוריון, אם אני זוכר נכון, שקובע שהזכות לקיים את ההפגנה כוללת את כל זכויות המעטפת של ההפגנה, כולל הסדר הציבורי וכדומה.

יריב לוין: אני מסכים אתך.

יריב לוין: אל תהיו צבועים.

יריב לוין: אם זאת עמדתכם, אז תהיו כנים אתה.

יריב לוין: אל תעשו כאילו.

דב חנין: אנחנו לא צבועים.

יריב לוין: אם החלטתם שאוניברסיטת תל-אביב צריכה לאפשר את השערורייה הזאת ולממן אותה ולתת לה במה, אז תאפשרו אותה.

דב חנין: אם חברי הכנסת חושבים אחרת, הם יכולים לחוקק חוק אחר.

יריב לוין: אל תגידו להם כן, אבל תשלמו.

מוטי כהן: אנחנו לא אמרנו להם תשלמו, אנחנו פעלנו לפי חוק יסודות התקציב ואם חברי הכנסת חושבים שצריך לשנות את החוק, אז שישנו את החוק.

דב חנין: אנחנו גם חושבים שצריך לשנות את החוק, אגב.

דב חנין: ונפעל בעניין.

אלכס מילר: יהיה תוספת.

אלכס מילר: אל תדאג.

דב חנין: תודה רבה.

אלכס מילר: כן.

אלכס מילר: חבר הכנסת דנון, בבקשה.

דני דנון: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

דני דנון: קודם כל, אני רוצה לומר מילה לחברי הכנסת הערבים שיושבים פה בחדר.

דני דנון: אני מנסה לנתח את 1948, איך המנהיגים הערבים קראו לציבור הפלסטיני ואמרו לו – תלכו, אנחנו חוזרים עוד שבועיים, וכובשים את כל ישראל.

דני דנון: אני מסתכל עליכם פה ואני אומר – אני מבין מאיפה זה בא.

דני דנון: ההתנשאות הזאת, הזלזול הזה, שאתם מסתכלים ואתם אומרים יש פה חבורת מטומטמים שאפשר לעבוד עליה ולצחוק עליה, זה בדיוק ההתנהגות של מנהיגי 48, שבאו ואמרו לציבור הפלסטיני – תצאו באופן זמני, תחזרו, ניקח את הכל.

דני דנון: ואנחנו אומרים לכם היום – סליחה, אז לא היינו מטומטמים, ב- 1948, וגם היום אנחנו לא מטומטמים ומה שקורה פה זה לא קשור בכלל לחופש ביטוי, זה הסתה.

דני דנון: בוא נקרא לילד בשמו.

דני דנון: של הר ברכה, החליטו לסגור.

דני דנון: שבהר ברכה החליטו לסגור את התקצוב הממשלתי לישיבה הגבוהה שם, אמרו שמדובר בהסתה לא על חופש ביטוי.

דני דנון: אז כל פעם שרוצים לדבר על חופש ביטוי, חופש ביטוי.

דני דנון: כשזה מקום אחר, זה הסתה.

דני דנון: כשמגיע היום בערב מחבל שישב בכלא והורשע ומגיע נציג של האחים המוסלמים ואתם אולי במגדל השן – אישרנו, לא אישרנו, תהיה ועדה, אחרי ועדה.

דני דנון: שהם יגיעו היום בערב, אני לא יודע אם אתה תהיה במשרד שלך, לא יודע אם מישהו יבדוק את העניין הזה, זה הסתה.

דני דנון: זה בפירוש הסתה.

דני דנון: ואנחנו באים ואומרים היום – אנחנו לא מוכנים שמוסד מכובד עם זכויות במדינת ישראל, ייתן יד לפעילות של הסתה.

משה (מוץ) מטלון: שיושב בשייח' מונס, לא סתם.

דני דנון: ואני שואל את עצמי מה היה קורה, תמיד אני אומר את זה, לאותם חברי כנסת ערביים, בואו נהפוך את היוצרות, והיום היה פה אירוע של כהנא חי, לחגוג את הרצח שביצע ברוך גולדשטיין במערת המכפלה.

אחמד טיבי: תתבייש לך.

אחמד טיבי: תתבייש לך בהשוואה.

דני דנון: סליחה, אל תפריע לי.

אחמד טיבי: תתבייש לך בהשוואה.

דני דנון: אם היה מגיע לארגון סטודנטים, מה היו היוצרות אז.

דני דנון: אז איפה הדוברים של קרן אברהם וקרן יצחק וכל אחד מאיתנו, איפה היה באותו רגע נתון, מה הוא היה אומר.

אמנון בארי-סוליציאנו: אין מקום להשוואה.

דני דנון: יש מקום להשוואה, סליחה.

דני דנון: שהמחבל שהורשע, שלח אנשים להתפוצץ זה לא יותר גרוע או פחות טוב ממה שעשה ברוך גולדשטיין.

דני דנון: רצח הוא רצח ואני לא מצדיק פה, אני רק אומר הצביעות הזאת, שלוקחים את המילה חופש ביטוי.

דב חנין: איפה אתה המצאת הסיפור הזה של איזה שהוא מישהו, מאיפה הבאת את זה?

דני דנון: לא יודע, אתה אולי ממארגני האירוע.

דב חנין: אני לא ממארגני האירוע, אבל אני מנסה לבדוק את הטענה שלך ואין לה שום בסיס.

דני דנון: יש שלושה אירועים היום, חבר הכנסת חנין.

אלכס מילר: מחר.

אלכס מילר: מחר.

דב חנין: אז תחליט, אתה מדבר על אירועים אחרים, תעשה דיון אחר.

דב חנין: יש לך פה את יושב ראש ועדת החינוך.

אלכס מילר: אנחנו עושים דיון כאן על אותם אירועים שיש באוניברסיטת תל-אביב, על ציון יום הנכבה.

אלכס מילר: זה היום ומחר.

דני דנון: ואני פה, אדוני היושב ראש, אפשר לבוא לשר האוצר ולקרוא לו להפעיל את הסמכות שלו בחוק.

דני דנון: אפשר להתווכח מה, כמה עלה האירוע הזה, מישהו יכול לבדוק את זה בכלל?

דני דנון: אני לא יודע.

דני דנון: מישהו יצהיר כמה כסף הוא הוציא על זה, באינטרנט?

דני דנון: בדברים אחרים?

אלכס מילר: העניין זה לא כסף, חבר הכנסת דנון.

אלכס מילר: העניין הזה הוא עניין עקרוני.

דני דנון: הציפייה שלי מאוניברסיטת תל אביב היא לא כמו אותם חברי כנסת שמטיפים לנו מוסר, הם לא עשו צבא, הם לא עשו שירות לאומי, לא עשו שירות אזרחי, הם פוגעים במדינה, מדברים על חופש ביטוי.

דני דנון: מעניין אם בפרלמנט ערבי במדינה ערבית היו נותנים לחבר כנסת יהודי לדבר כמו שאתם מדברים פה.

עפו אגבאריה: שם זה דיקטטורות ופה דמוקרטיה.

עפו אגבאריה: אתם דוגלים בדיקטטורות שמה, של סעודיה וקטאר, חברים שלכם.

עפו אגבאריה: אתם דוגלים בהם.

אחמד טיבי: במרוקו אתה, אתה כיהודי כאן, לא תגיד יהודים.

אחמד טיבי: יהודי מרוקאי במרוקו, מצבו טוב יותר ממרוקאי בישראל.

דני דנון: נסעתם להתחבק בלוב עם מועמר קדאפי, וחיבקתם אותו.

דני דנון: לגיטימי.

דני דנון: אני אומר, יש זכויות לכל אזרח להיות בכנסת.

דני דנון: אבל אין זכויות לכל אזרח לבוא ולהסית ומה שאתם רואים פה, חבריי המלומדים, אל תעתיקו את זה לאוניברסיטה.

דני דנון: הבעיה של הגיס החמישי הזה, של הרעה החולה הזאת, אתם מעתיקים אותה לאוניברסיטה ולכן אני בא ואומר, אדוני היושב ראש, שצריך לקרוא לשר האוצר להפעיל את הסמכות בחוק, ומעבר לכך, נאמרו פה דברים קשים, לגבי הכן וולונטארי, לא וולונטארי, כן מתייחסים להחלטות שהתקבלו לגבי הופעות של מחבלים בקמפוסים.

דב חנין: מה עוד פעם נכנסו המחבלים הזה?

דני דנון: אם יש צורך.

דב חנין: אתה סתם זורק דברים שאני לא יודע מאיפה אתה מביא אותם.

דני דנון: אתה לא היית פה, חבר הכנסת חנין, אבל נאמר פה שההמלצה היא לא מחייבת.

דב חנין: איזה המלצה?

דני דנון: אם יש צורך בחקיקה ונחדש אותה, שמחבלים שהורשעו בפעילות טרור, לא ייכנסו.

אחמד טיבי: אתה מתכוון לסער מהאח הגדול?

אלכס מילר: יש החלטה כזאת.

דני דנון: נאמר פה שהיא לא מחייבת, אדוני היושב ראש.

אלכס מילר: בסדר, אנחנו נבדוק, אם זה לא מיושם אז אנחנו נעלה את החוק להצבעה.

דני דנון: בפירוש כן.

אלכס מילר: קיים כבר החוק, יכול לעלות כל שבוע להצבעה.

דני דנון: לא, אני מציע לך, אדוני היושב ראש.

מוטי כהן: אנחנו נבדוק את זה, אם מגיע בן-אדם כזה, אנחנו לא ניתן לו להיכנס.

אלכס מילר: בסדר, אין בעיה.

דני דנון: תודה רבה.

אלכס מילר: טוב, תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת זחאלקה, ואחריו חבר הכנסת לוין.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב ראש.

ג'מאל זחאלקה: אני מאוד מודה לך על הדיון הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהדיון הזה מאוד עוזר לנו, כי שימו לב מה קורה.

ג'מאל זחאלקה: עניין הנכבה שכאילו נשכח הוא עכשיו במוקד הדיון ואתה עושה לנו שירות מצוין ומעולה, ואנחנו רוצים שהנכבה לא תישכח.

ג'מאל זחאלקה: הכי גרוע – שלא ידברו על זה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מסכים למה שאתה אומר, אבל לפחות אתה מדבר ובואו נתווכח.

ג'מאל זחאלקה: ויש כאן עניין פוליטי מהותי, האם הבעיה התחילה ב- 1967 או ב- 1948.

ג'מאל זחאלקה: בוא נעשה את הדיון על 48.

ג'מאל זחאלקה: אני אגיד מה שיש לי, אתה תגיד מה שיש לך, אבל הדיון צריך להתנהל במקום הנכון.

ג'מאל זחאלקה: מה שניסו במשך עשורים להחביא, להשתיק, להדחיק, עכשיו צץ ועולה וטוב שהוא עולה.

ג'מאל זחאלקה: אפילו בספרות העברית זה עלה, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: שתי שורות של אבות ישורון, מול היערות של א.ב.

ג'מאל זחאלקה: יהושע, כמה שיר אחד או שניים של חיים גורי, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: וגם קצת של ס.

ג'מאל זחאלקה: יזהר, חירבת חיזעה, אבל הדיון הזה, אפילו הספרות העברית לא מצליחה להתמודד אתו כי פה יש עניין מאוד מאוד מאוד קשה ואני חושב שמה שאתם אומרים יעודד אנשים ישרי דרך, שרוצים לחשוב, לפתוח את העניין הזה, לחשוב עליו מחדש, ויכול להיות שאנשים יעברו אפילו אם תרצו לשמאל, בעקבות, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: ההתעמתות עם האמת.

ג'מאל זחאלקה: יש לי מספר הערות על העניין.

ג'מאל זחאלקה: אחד, אני חושב, לא אני חושב, באוניברסיטאות מקובל בעולם, שחופש פוליטי וחופש מחשבתי במסגרת האוניברסיטה, צריך להיות יותר רחב מאשר בחוץ.

ג'מאל זחאלקה: לא יותר צר.

ג'מאל זחאלקה: לפי הדיון כאן, פרופ' מגנס, היה נזרק, הנשיא הראשון של האוניברסיטה העברית, לא היה לו מקום.

ג'מאל זחאלקה: היו באים אנשים בורים ועמי ארצות, שלא מבינים שום דבר, אומרים – אין לו מקום, כי הוא לא רוצה מדינה יהודית, הוא רוצה מדינה דו-לאומית.

ג'מאל זחאלקה: ואת מרטין בובר הוא היה זורק מהקומה החמישית בכנסת.

ג'מאל זחאלקה: ואפילו גרשום שלום המוקדם, אתה לא היית מקבל, שלא לדבר על ...

ג'מאל זחאלקה: שהיית מוציא להורג.

ג'מאל זחאלקה: קצת, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: ביראת כבוד.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רק בעניין הזה, גם כשדיברו על נושאים, על בעלי חיים ודיברו על האוניברסיטאות, ישבו כמה פרופסורים.

ג'מאל זחאלקה: ישב פרופ' רחמינוב, ובאו כמה חברי כנסת שלא קראו שום דבר בחיים שלהם, ואומרים לו – אנחנו רוצים לפקח עליך.

ג'מאל זחאלקה: על רחמינוב הם רוצים לפקח.

ג'מאל זחאלקה: בעניין נושאים של, כאילו לח"כים הם יותר חכמים מהפרופסורים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך להתייחס ביראת כבוד כלפי האוניברסיטה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא אומר שאי-אפשר לבקר, צריך לבקר ואני מבקר את האוניברסיטה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהאוניברסיטה צריכה לתת במה לדיון הזה, אפילו צריכה ליזום דיון פתוח בנושאים כאלה, לא לפחד, יש כאן מעשים של הפחדה כלפי האוניברסיטה.

ג'מאל זחאלקה: האוניברסיטה צריכה לבנות חומת ברזל סביבה ולא לתת לברבריזם להיכנס לתוכה.

ג'מאל זחאלקה: ואם ייתנו לכל מיני אנשים, שהם, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: בוגרי האינקוויזיציה, פוליטיקאים עלובים, קטנים, שחושבים על הכותרת בעיתון, לקבוע מה סדר היום האקדמי, זה, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם, זה סופה של האקדמיה.

ג'מאל זחאלקה: לא תהיה אקדמיה.

ג'מאל זחאלקה: אני מבקר את האוניברסיטה בחריפות על כך שהם זרקו את הסטודנטים לעשות את ההפגנה בחוץ, היו צריכים לתת להם את זה בפנים, היו צריכים לממן את השמירה עליהם.

ג'מאל זחאלקה: אני מכיר את הסיפורים האלה, אלו דברים שלא צריכים להתקיים במסגרת האוניברסיטה.

ג'מאל זחאלקה: גם העניין הזה, של איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: פלוני ייכנס או לא ייכנס, והנציג האוניברסיטה אומרים לכם לחשוב על זה.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: אם מותר לו לדבר בחוץ, מותר לו לדבר בפנים.

ג'מאל זחאלקה: שלא תהיה האוניברסיטה תחת מסע של הפחדה, יעשו פילטרציה, מי ייכנס ומי לא ייכנס.

ג'מאל זחאלקה: יותר אנשים צריכים להיכנס.

ג'מאל זחאלקה: הרי אנחנו יודעים שבתוך האוניברסיטה ישבו אנשים שקראו להמרדה.

ג'מאל זחאלקה: פרופ' לייבוביץ' אמר שאחרים צריכים למרוד.

ג'מאל זחאלקה: לפי מה שאמרו חלק מהסטודנטים, לצערי הרב, אני מרחם עליהם, פרופ' לייבוביץ' היה נזרק מהאוניברסיטה.

ג'מאל זחאלקה: ... שלא לדבר על אחרים.

אלכס מילר: תודה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהעלאת המקום הנכון ביותר, המתאים ביותר בארץ, להעלות את זכר הנכבה הפלסטינית, זה בשייח' מוניס, איפה שהאוניברסיטה העברית וצריך לערוך דיון במשנתו של וולטר בנימין, שאומרת שכל תעודה על תרבות, מסתירה מאחוריה תעודה על ברבריות.

ג'מאל זחאלקה: אוניברסיטת תל-אביב היא תעודה של תרבות, אבל הברבריזם של הריסת שייח' מוניס, מנסים להסתיר.

ג'מאל זחאלקה: ואפילו באוניברסיטה הרסו את שארית המבנים שהיו שם במעשה ברברי, המשיכו את המעשה של 1948.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: כן, חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: אני מוכרח לומר שמצאתי את עצמי מסכים עם הרבה מאוד מהדברים שאמרת, תתפלא.

יריב לוין: ואני אומר גם למה.

יריב לוין: קודם כל, רבותיי, אני חושב שצריך להיזהר מדבר אחד, אני חושב שמערכת ההשכלה הגבוהה היא חיונית והחופש האקדמי הוא דבר שצריך לשמור עליו מכל משמר ואסור לערבב בין שני הדברים האלה ויש לנו לא מעט ביקורת על כך שלפעמים החופש האקדמי והפתיחות לא נשמרים, דווקא מתוך האקדמיה כלפי דעות אחרות שאולי לא שולטות שם, אבל זה דבר שצריך לטפל בו בדרך מאוד זהירה במישור אחר וטוב היה לו האקדמיה היתה עושה את זה מיוזמתה, זה בטח בעיני לא חלק מהדיון הזה.

יריב לוין: האירוע הזה איננו אירוע שיש לו בכלל נגיעה לחופש אקדמי, זו לא השאלה של היכולת לחקור, זאת לא שאלה של היכולת להביע דעה וכן הלאה.

יריב לוין: זו שאלה פשוטה, והיא האם מוסד במדינת ישראל, או בכל מקום אחר, יכול לתת במה ולתת אישור לקיום אירוע שכל תכליתו חתירה כנגד עצם קיומה של המדינה שבה הוא פועל ואני אומר יותר גרוע מזה, כי במקרה של אוניברסיטת תל-אביב, התכלית של האירוע היא לא רק לחתור כנגד קיום המדינה, אלא קודם כל ואולי לפני הכל, כנגד עצם קיום המוסד עצמו.

יריב לוין: ולכן אמרתי שאני מסכים עם מה שאמר חבר הכנסת זחאלקה.

יריב לוין: כי הוא אמר לכם את האמת בפנים.

יריב לוין: אתם צבועים.

יריב לוין: כי אתם יושבים על האדמות האלה ואתם מאפשרים לקיים את הכינוס הזה במקביל ועכשיו הכל טוב.

יריב לוין: אתם, כמה אתם נקיים.

יריב לוין: אתם בסדר, אתם כל-כך ליבראליים.

יריב לוין: פתוחים.

יריב לוין: שומרים על זכויות האדם.

יריב לוין: בסך-הכל, לקחתם להם את כל האדמות ועכשיו אתם נותנים להם לעשות כינוס זיכרון.

יריב לוין: נכון, חבר הכנסת זחאלקה.

יריב לוין: הגדרתי את זה בסדר, נכון?

ג'מאל זחאלקה: עד עכשיו.

יריב לוין: ואם, ואם זה המצב בראייה שלכם, אני מודיע לכם, הוא צודק.

יריב לוין: אבל אם זה לא המצב ונותרה עוד איזה טיפת ציונות באנשים שמנהלים את אחד המוסדות האקדמיים הכי חשובים במדינת ישראל, אז תהיו ישרים.

יריב לוין: אל תמרקו את המצפון עם איזה כנס כזה.

יריב לוין: אלא תבואו ותאמרו – כן, יש לנו כאן זכויות, כן, האירוע הזה, כשמו כן הוא, בא לציין אסון והאסון הוא לא שנהרגו כמה פלסטינים ולא שעזבו כמה כפרים וזה מהטעם הפשוט שבכלל לא היה עם פלסטיני באותה תקופה וכולם יודעים את זה.

יריב לוין: האסון הוא שקמה מדינת ישראל.

יריב לוין: והאסון הוא שקמה אוניברסיטת תל-אביב.

יריב לוין: והניצחון יהיה, כשתימחק מדינת ישראל ותיהרס אוניברסיטת תל-אביב.

יריב לוין: זו המציאות ותקשיבו למה שאומרים ותקשיבו גם למה שחס וחלילה יאמרו שם, אם זה יתקיים.

יריב לוין: ולכן, אני חושב, אדוני היושב ראש, שצריך, הגיע הזמן לשים גבול.

יריב לוין: הגיע הזמן לשים גבול ברור.

יריב לוין: לא באוניברסיטת אוקספורד ולא בייל ולא בהרווארד ולא בפרינסטון, לא היו מאפשרים לקיים כנס שתכליתו מחיקת האוניברסיטה מהמפה.

יריב לוין: לא היו מאפשרים.

יריב לוין: איש לא היה מאפשר לקיים כנס שתכליתו חתירה תחת עצם זכותה של ארצות-הברית או של אנגליה בהתאמה להתקיים.

יריב לוין: אף אחד לא היה מאפשר את זה.

עפו אגבאריה: אתה ממציא דברים עכשיו.

עפו אגבאריה: אתה ממציא דברים.

יריב לוין: ולכן, ולכן, אני ראיתי איך שניכם ברחתם מהמליאה רק לפני שבוע, כשהעליתי את סוגיית זכויות האדם של אותם פלסטינים, ברשות הפלסטינית כי הם מוכרים קרקע ליהודי.

יריב לוין: ברחתם מהאולם.

עפו אגבאריה: ראש ממשלה הרגתם על דעה, יהודי.

אלכס מילר: תודה.

יריב לוין: ולכן, אדוני היושב ראש, במשפט אחד אחרון.

יריב לוין: אני חושב שהדבר הזה הוא בלתי נסבל ואני קורא לאוניברסיטת תל-אביב להיות כנים, ישרים והגונים ותבואו ותגידו אחת ולתמיד – או שאתם מרגישים שאין לנו זכות להתקיים כאן ושאתם יושבים במקום לא לכם, ואז תעשו את מה שמתחייב מזה.

יריב לוין: או שאתם חושבים שיש זכות לקיים כאן מדינה ויש לנו זכות לשבת במקום שבה אוניברסיטת תל-אביב נמצאת ואז אל תאפשרו את האירוע הזה, בטח אל תעשו כל מיני כזה חצי כאילו שאת האירוע נותנים, אבל שאחרים ישלמו את האבטחה.

יריב לוין: אני אומר לכם – המצפון שלכם, לא הצלחתם למרק אותו, גם אם ניסיתם.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: בבקשה.

עפו אגבאריה: קודם כל, נורא חורה לי שדווקא ועדת החינוך הולכת ומציגה נושא כזה שהוא בכלל אנטי חינוכי ואנטי דמוקרטי, איך תיראה הכנסת בעיני הסטודנטים והתלמידים ושאר האוכלוסייה, כאשר ראש הוועדה והאורחים של הוועדה, מעלים בכלל סוג של ויכוח לא רק אנטי דמוקרטי, שבאמת אי-אפשר לקבל אותו, שדבר כזה רק יכול לבות שנאה ורק יכול לעשות קיטוב יותר וללבות את האלימות בכל מדינת ישראל, שלצערי הרב בזמן האחרון היא "מתברכת" בגל האלימות שמי שגורם תמיד לאלימות זה הדעות הקיצוניות והן הימניות יותר.

עפו אגבאריה: דבר מאוד גם כן מפליא אותי, כאשר ראש הוועדה אומר – בכלל, ההחלטה של האוניברסיטה, מה, מי החליט החלטה נוראה כזו, או החלטה הזויה כזו, שביקורת כזו, אני פשוט לא מבין שלפעמים, אתה חושב שלהגיע לכל מעמד מסוים, אתה צריך השכלה.

עפו אגבאריה: אתה לומד המון שנים בשביל להיות רופא, בשביל להיות משפטן, בשביל להיות אחות, בשביל להיות אפילו עובד סוציאלי, אבל בשביל להיות חבר כנסת, אתה לא צריך ללמוד.

עפו אגבאריה: אתה לא צריך אקדמיה.

עפו אגבאריה: אם אתה תהיה יותר עם כתפיים ועם מרפקים ולהתפקד במפלגה הנכונה בזמן הנכון, אז אתה גם יכול לבוא ולבקר אנשים שתרמו את כל החיים שלהם גם למדע, גם לדמוקרטיה, גם לפילוסופיה.

עפו אגבאריה: אז זה מאוד מצער והייתי מציע לראש הוועדה, שאולי לבוא ולחוקק באיזה שהוא מקום שמי שרוצה להיות חבר כנסת, בשביל שיבקר פרופסורים ומדענים, אז לפחות שיהיה באותה רמה.

יריב לוין: זאת דמוקרטיה בהתגלמותה.

עפו אגבאריה: אז זה נורא.

עפו אגבאריה: באמת זה נורא.

אחמד טיבי: הוא אמר את זה על דרך ההלצה, בגלל ההתנהלות כאן.

יריב לוין: הבנתי.

עפו אגבאריה: דבר שני, לעניין.

עפו אגבאריה: אם חברי כנסת היו יודעים, לא לא לא, שתהיה השכלה לחבר כנסת.

עפו אגבאריה: דבר שני, האם באמת, מה זאת אומרת, יום הנכבה?

עפו אגבאריה: ידוע לכם, חברים פה התחילו לדבר על זכות השיבה ולא זכות השיבה.

עפו אגבאריה: ידוע שיש 250,000 אזרחי מדינת ישראל שהם פליטים בכפרים שגורשו מהם מהכפרים שלהם מעתלית, מטנטורה, מחוביזה, מכל מיני כפרים, והם עדיין אזרחי מדינת ישראל שמתגוררים בכפרים סמוכים והם לא יכולים לחזור לכפרים שלהם, יש להם את הבתים שלהם, יש להם עדיין את המפתחות, יש להם את הקרקע שלהם.

עפו אגבאריה: אז למה אתם אפילו לאנשים האלה מתנכרים?

עפו אגבאריה: זה אמת.

עפו אגבאריה: אם אתה, מותר לך אחרי 2,000 שנה לעשות יום זיכרון לחורבן הבית הראשון, אז מותר לפלסטיני, אחרי 64 שנה, לזכור את חורבן הבית שלו.

עפו אגבאריה: למה הסתה?

עפו אגבאריה: למה אתה אומר שזה הסתה?

עפו אגבאריה: זה לא הסתה.

עפו אגבאריה: זה לא הסתה, זה לא נכון.

עפו אגבאריה: מי מבקש?

עפו אגבאריה: שמעת מישהו מבקש?

עפו אגבאריה: יש לי את הזכות.

עפו אגבאריה: אז כשמדברים על זה, אז אתם אומרים חמאס ואתם אומרים בעזה.

עפו אגבאריה: אבל כשמדברים על אזרחי מדינת ישראל, כשמדברים על סטודנטים שלומדים באוניברסיטת תל-אביב, אז אתם מתחילים להביא כל מיני ארגומנטים מבחוץ.

עפו אגבאריה: זה דבר נורא.

עפו אגבאריה: אם ביום הנכבה הזה, האנשים רוצים אפילו להביע את אבלם, זה כמו ילד שנולד ומתסחיף ריאתי מתה האימא שלו.

עפו אגבאריה: האם מותר לו לחגוג או להתאבל?

אחמד טיבי: או שזה יישמע נגד הרופא.

עפו אגבאריה: או שזה נגד הרופא שיילד את אימא שלו.

עפו אגבאריה: אימא שלו מתה והוא נולד, אז מה.

עפו אגבאריה: מה הוא אשם?

עפו אגבאריה: אתם 2,000 שנה לא הייתם פה, 1,000 שנה הוא פה.

עפו אגבאריה: אז מה?

עפו אגבאריה: אתה תבוא ותעקור אותו?

עפו אגבאריה: הוא רוצה לחיות פה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: תודה.

עפו אגבאריה: בבקשה, בואו נחייה ביחד.

עפו אגבאריה: אבל מה, אתם הכיוון שלכם, אתה והחברים שלכם, אתם פשוט לא רוצים, אתם, הציונות שלכם היא כזאת גזענית, שאתם גם לא יכולים לראות מישהו שונה מכם.

עפו אגבאריה: לא רק ערבי, גם בתוככם אתם גם גזענים כלפיהם.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: טוב, רבותיי, אני רוצה להגיד לכם, גם משהו ממני.

אלכס מילר: קודם כל, מה שקרה כאן ומה שהולך לקרות, אני חושב שאכן אתם עשיתם כאן שגיאה מאוד גדולה.

אחמד טיבי: זה לא מקובל.

אחמד טיבי: זה לא על דעת הוועדה.

אלכס מילר: סליחה.

אלכס מילר: אתם ...

אלכס מילר: מה שאני אומר, בשם מי.

אחמד טיבי: מה אתה מסכם עכשיו?

אלכס מילר: אני סיכמתי?

אחמד טיבי: אתה מסכם.

אלכס מילר: חבר הכנסת טיבי, כשאני ארצה לסכם, אתה תראה פה מצב אחר של ח"כים, תאמין לי.

אחמד טיבי: בוא נפרט.

יריב לוין: אני אתרגם לך את זה, בסדר?

יריב לוין: עכשיו זה ברור?

עפו אגבאריה: זה בטוח.

עפו אגבאריה: עם קואליציה כזו, מאוד דמוקרטי.

עפו אגבאריה: מאוד דמוקרטי.

אלכס מילר: אני כרגע בזכות דיבור.

אלכס מילר: אני כרגע בזכות דיבור.

אלכס מילר: אני אגיד לכם דבר כזה – לא מקובל עלי, כיושב ראש הוועדה הזאת, כמישהו שחוקק גם את החוק של זכויות הסטודנטים וגם את החוק של הנכבה, שאתם נותנים פרשנויות כאלו, לחקיקה, שהיה גם לזה וגם לזה מטרות אחרות ממה שקורה אצלכם.

אלכס מילר: נתנו לסטודנטים בחוק את חופש הביטוי וחופש ההתארגנות, לא בשביל שיציינו אצלכם בשטח, את יום האסון של הקמת מדינת ישראל.

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: דבר שני, ברגע שהכנסת מקבלת החלטה שמבחינתה הפעילות הזאת, היא בעייתית, מן הראוי היה לבוא ולראות בפעילות הזו בעייתית אצלכם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מתנגדים לסיכום.

אלכס מילר: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו עוזבים את הישיבה.

אלכס מילר: תודה רבה.

אחמד טיבי: מה שאתה אומר לא מקובל עלינו.

יריב לוין: את הישיבה או את הארץ, זחאלקה?

אלכס מילר: אני אומר לכם שמבחינתי, אם אתם מחפשים דרך שאנחנו נתחיל פה לחוקק על כל דבר חקיקה, אז אנחנו לא נגיע למצב שכל יום אנחנו נתעסק באיך לחסום את כל התופעות ההזויות האלו.

אלכס מילר: אני שומע בן-אדם ברדיו, מארגן אירוע היום, אומר חד משמעית שאנחנו קמים כאן כנגד המדינה שקמה ב- 1948 כמדינה יהודית ואתם אומרים – זה לא מה שהם רוצים לעשות.

אלכס מילר: אז אולי באמת תקשיבו מה עושים שם ואיך מנצלים את המוצר שלכם?

אלכס מילר: תראו, תראו איפה אנחנו הגענו.

אלכס מילר: אני אומר לכם, מדיניות של הבלגה ושתיקה לכל מה שקורה, נגמר.

אלכס מילר: אנחנו כאן ואם אתם תמשיכו לתת להם את הבמה, אז בסופו של דבר גם תהיה חקיקה.

אלכס מילר: אם צריך חוק שיבוא ויאסור כל פעילות מסוג זה בשטח האוניברסיטה, יהיה חוק.

אלכס מילר: הנה, חבר הכנסת לוין יכול להעיד שאנחנו נקדם את הצעת החוק הזו.

אלכס מילר: אבל מה, אתם יכולים לחשוב שנייה ולקבל את ההחלטה הזאת?

אלכס מילר: אז אני, קודם כל, אני קורא, כוועדת חינוך, דבר ראשון, לאוניברסיטת תל-אביב, לבטל את כל האירועים האלו שמציינים את הקמת מדינת ישראל כיום אסון.

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: אני גם קורא לוועד ראשי האוניברסיטאות לעשות סביב הנושא הזה ישיבה מיוחדת ולבחון את כל הסוגיה הזאת ולקבל החלטה וגם מבחינת המועצה להשכלה גבוהה, לתת הבהרה בכל מה שנוגע לעניין של הנכבה.

אלכס מילר: גם אם יהיה צורך לפנות לשר האוצר, אבל אני חושב שדווקא בעניין הזה, אתם מספיק יודעים לעשות את ההחלטות הנבונות סביב העניין.

אלכס מילר: ברגע שיש חוק, אפשר להבין שהמדינה לא רוצה שגופים מתוקצבים ונתמכים יהיו חלק מהסיפור הזה.

אלכס מילר: מה הבעיה לבוא ולהגיד – רבותיי, המדינה קבעה שאסור, אנחנו לא יכולים גם לתת לכם את השטח וגם לא כיתות ולא את הבמה, ובזה סיימנו.

אלכס מילר: תודה רבה.