הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 161, 2012-05-08 08:30

דוד אזולאי: אני פותח את ישיבת הוועדה לפניות הציבור.

דוד אזולאי: הנושא שעומד על סדר היום הוא התנהלות חברת סיטיפס, מפעילת הרכבת הקלה בירושלים, כלפי נוסעי הרכבת הקלה בירושלים.

דוד אזולאי: קודם כל אני אפתח בדברי התנצלות.

דוד אזולאי: אני מתנצל על כך שאנחנו פותחים את הישיבה באיחור של כ-20 דקות.

דוד אזולאי: עשינו מאמצים להגיע כמה שיותר מוקדם, אבל לצערי הרב, בשל החדשות של אמש, אז אנחנו הגענו קצת יותר מאוחר.

דוד אזולאי: הלכנו לישון מאוחר, בארבע לפנות בוקר, אז אני מקווה שהדברים יתקבלו בהבנה.

דוד אזולאי: בכל אופן, למען האמת חשבתי לפתוח את הנושא היום בצורה אחרת, כי בכל זאת חשבתי שבעצם היום תהיה הישיבה האחרונה, אבל לשמחתנו הרבה אנחנו ממשיכים ונוכל לטפל בדברים, כפי שצריך לטפל בהם, מבלי להתחשב בעובדה שאין כרגע בחירות, אז בוודאי זה רק יועיל ויסייע לקדם את הנושא הזה של חברת סיטיפס.

דוד אזולאי: אני מקדם בברכה גם ממלא מקום מנכ"ל משרד התחבורה, מר עוזי יצחק, שיש לנו ניסיון טוב איתו בדיוני הוועדה, ואני מקווה שגם היום נצא מכאן עם בשורות.

דוד אזולאי: אדוני המנכ"ל, עמיתי חבר הכנסת, מכובדי.

דוד אזולאי: הרכבת הקלה באה לפתור בעיה של תחבורה בעיר, להקל על האזרחים.

דוד אזולאי: יכול להיות שזאת הייתה המטרה, אבל לצערנו הרב המציאות בשטח שונה לגמרי, אם זה מבחינת התחבורה והדרישה של הציבור.

דוד אזולאי: יושבים כאן אנשי "אגד" שבוודאי ישתתפו בדיון הזה ויגידו את דבריהם.

דוד אזולאי: אני לא תושב ירושלים, אבל אני שומע ומקבל תלונות רבות מהרבה מאד אנשים, על כך שמאז שהרכבת ה3לה, שהייתה אמורה לחסוך בזמן לציבור הרחב, התברר שבדיוק הפוך, כאשר אותם קווים שהיו אמורים לחבר בין השכונות לבין הרכבת הקלה, אם פעם הנסיעה הזו הייתה קצרה יותר, היום היא ארוכה יותר והסבל הוא רב.

דוד אזולאי: אני גם חייב לציין שהשבוע שמעתי את אנשי "אגד", שהם מודעים לחלק מהבעייתיות ושמעתי גם את ההתחייבות שמודעים לנושאים האלה והם יבואו על פתרונם.

דוד אזולאי: רבותי, הנושא של חברת סיטיפס.

דוד אזולאי: אני יודע שיש טענות קשות, זה מתחיל בקנסות הגבוהים, בהתנהגות הברוטלית, תסלחו לי, של אותם פקחים כלפי אזרחים שמתנהגים אליהם בצורה בוטה, כאל עבריינים, והקנס הגבוה והדרישה לתשלום הקנס, כמעט באופן מידי, נדמה לי שצריכים לשלם את זה תוך 30 יום, את הקנס של 180 שקלים - - -

קריאה: 188 שקלים.

אורי מקלב: 186.60 שקלים, זה הסכום המדויק.

דוד אזולאי: קיבלתי את התיקון.

דוד אזולאי: בכל אופן, אני גם רוצה להבהיר כאן, לא הכל חברת סיטיפס.

דוד אזולאי: יש חקיקה שאנחנו, חברי הכנסת, חוקקנו אותה בהמלצת משרד התחבורה והיום מתברר שהדברים האלה אינם מתאימים לאזרחי מדינת ישראל.

דוד אזולאי: ולכן אני חושב שצריכה להיות פה חשיבה חדשה בכל הקשור לנושא הזה של סיטיפס והקנסות, ובעיקר משרד התחבורה, לשנות את הגישה הזאת.

דוד אזולאי: אבל, אני לא יכול לשחרר את חברת סיטיפס בלא כלום.

דוד אזולאי: אמנם אני לא יודע, אותם פקחים בחסות מי הם – האם בחסות משרד התחבורה או בחסות חברת סיטיפס, ואני מבקש כאן הבהרה לעניין הזה מנציגי חברת סיטיפס.

דוד אזולאי: אני בכל אופן חייב לשמוע מי הם הגורמים המפעילים את אותם פקחים שנותנים את הקנסות ומתנהגים כפי שהם מתנהגים.

דוד אזולאי: יחד עם זה, חברת סיטיפס צריכה לזכור שהיא חברה שנותנת שירות לציבור ואחד הכללים הראשונים בנתינת שירות לציבור זה מענה לציבור.

דוד אזולאי: אנחנו כוועדה פנינו בישיבה הקודמת לגבי מספר מקרים.

דוד אזולאי: על חלק מהמקרים קיבלנו מענה ואכן לאותם אנשים בוטלו הקנסות שלהם, אבל חלק גדול של הפניות שלנו נותרו ללא מענה.

דוד אזולאי: אני רק אתן דוגמא, נתון פשוט שביקשנו בוועדה בדיון הקודם.

דוד אזולאי: ביקשנו לדעת, מאז הפעלת הרכבת הקלה, כמה קנסות ניתנו.

דוד אזולאי: את הנתון הזה לא קיבלנו.

דוד אזולאי: ואם יש לנו אותו, אנחנו קיבלנו אותו ממקומות אחרים, לא מחברת סיטיפס.

דוד אזולאי: זאת הייתה הבקשה שלנו בדיון הקודם, את זה לא קיבלנו.

דוד אזולאי: היום יכול להיות שהוא ישנו, אבל לא מכם, קיבלנו אותו ממקומות אחרים.

דוד אזולאי: רבותי, אלה דברים שצריך גם לזכור.

דוד אזולאי: נתון חשוב נוסף - הרכבת הקלה לא מסיעה 50 איש, היא מסיעה מאסה של נוסעים, סדר גודל של כ-70,000 נוספים ביום, שזו כמות אדירה של אנשים שעולים ויורדים במערך ההסעות הזה.

דוד אזולאי: את זה גם צריך לקחת בחשבון.

דוד אזולאי: כלומר, אי אפשר לבוא ולהגיד שאנחנו לא רואים את התמונה הכללית.

דוד אזולאי: אנחנו רואים את התמונה הכללית, אנחנו מודעים ואולי טוב שאנחנו יושבים פה, כדי להעיר לאותם מפעילים ולמשרד התחבורה, שיידעו שישנן בעיות ובשביל זה, ואמרתי לכם, אני שמח שהבחירות נדחו מפני שפה מדובר על תיקוני חקיקה, שאם משרד התחבורה לא ייזום אותם, אנחנו כחברי כנסת ניזום את המהלכים האלה.

דוד אזולאי: אבל יש הבדל גדול בין משרד התחבורה שיוזם, לבין חברי כנסת שיוזמים.

דוד אזולאי: משרד התחבורה יכול להביא מכלול של תיקונים.

דוד אזולאי: אנחנו על כל תיקון נצטרך להביא את זה בחקיקה נפרדת.

דוד אזולאי: והמשמעות היא שבינתיים, עד לסיום החקיקה, הציבור ימשיך ויסבול.

דוד אזולאי: לכן פה צריך להיות מה שנקרא פסק זמן של משרד התחבורה שיבדוק את הנושא הזה, ייתן מענה והדבר החשוב ביותר, לזכור שאנחנו אמורים לתת שירות לציבור והציבור חייב לקבל שירות טוב ואם הדברים האלה לא יבואו על תיקונם, המשמעות היא המשך סבל והשקעה של מיליארדים ברכבת הזאת תרד לטמיון.

דוד אזולאי: מפני שלאט לאט הציבור מאבד אמון במערכת הזאת.

דוד אזולאי: יש עוד נושא שאני רוצה להזכיר אותו.

דוד אזולאי: הייתה תקופה שחיילים לא קיבלו את ההנחה שלהם, רק אם הם נסעו במדים.

דוד אזולאי: לשמחתנו הרבה הנושא הזה תוקן ---

שלומית אבינח: הנושא הזה לא תוקן.

דוד אזולאי: הנושא הזה לא תוקן?

דוד אזולאי: עדיין רק חיילים במדים מקבלים הנחות וחיילים לא במדים לא מקבלים הנחות?

שי אייזנברג: אני אתייחס לזה.

דוד אזולאי: אוקי, אז אני מבקש להתייחס גם לזה.

דוד אזולאי: יש לנו פה, ברשותי מספר דוגמאות של פניות שהגיעו אלינו לוועדה.

דוד אזולאי: אני רק אזכיר כמה מתוכן, לא את כולן.

דוד אזולאי: ילדות בנות 13 ו-7 שחזרו מבית הספר בשכונת תלפיות מזרח לכיוון הבית בפסגת זאב, אולצו לרדת מהרכבת ליד שער שכם, בטענה שהכרטיסים שברשותן אינם טובים.

דוד אזולאי: הפקחית לא פרטה את הסיבה, הילדות המבוהלות היו חסרות אונים, החלו לבכות.

דוד אזולאי: לא היה ברשותן כסף לרכוש כרטיס נוסף.

דוד אזולאי: הפניה הזו נמצאת אצלנו, והעברנו אותה גם אליכם.

דוד אזולאי: או אישה שניגשה לעמדות התשלום של הרכבת והבחינה כי אין אופציה של תשלום במזומן, היות ולא היה ברשותה כרטיס אשראי, היא חיפשה עזרה אנושית אבל ללא הצלחה.

דוד אזולאי: היא הבחינה כי ברכבת מספר פקחים וחשבה כי הם יוכלו לסייע בידה.

דוד אזולאי: הגברת ניגשה לאחד הפקחים, ללא עיכוב או המתנה עם כסף במזומן בידה.

דוד אזולאי: את הכרטיסן לא עניין שום דבר מלבד העובדה שבידיה של הגברת הזאת לא היה כרטיס.

דוד אזולאי: היא ניסתה לדבר איתם, זה לא עזר, הוא מיהר להוריד אותה בתחנה הראשונה ורשם לה קנס.

דוד אזולאי: הפונה התלוננה על היחס המשפיל שבו זכתה, ועל הבושה שנגרמה לה, על התקלות השכיחות בעמדות התשלום, על חוסר ההבנה של פקחי הרכבת.

דוד אזולאי: הפונה ביקשה לפעול למען ביטול הקנס.

דוד אזולאי: השם שלה גם נמצא אצלנו.

דוד אזולאי: אני אביא מקרה אחרון, לא אוסיף יותר מזה.

דוד אזולאי: תושב צפת, שהוא כמובן, סביר להניח שהוא לא מכיר את הפרוצדורה איך נוסעים, ודרך אגב, גם אני עדיין לא יודע איך משתמשים במערכת הזאת.

דוד אזולאי: אבל מי שהוא תושב ירושלים והוא נוסע בשגרה, אז סביר להניח - - -

אמנון דניאל: אתה צריך להיות בוגר אוניברסיטה בשביל לדעת איך מוציאים כרטיסים.

דוד אזולאי: אז תושב צפת שהגיע לביקור בירושלים שאל את הפקח שעמד בתחנת האם כרטיס רב קו עם שש נסיעות של אגד מאפשר לעלות לרכבת.

דוד אזולאי: הפקח ענה לו בחיוב.

דוד אזולאי: כשעלה לרכבת שאל את אותו הפקח היכן לנקב, הפקח סימן והראה לו.

דוד אזולאי: הוא הוציא את הכרטיס ונתן לאותו פקח לבדוק אם זה בסדר.

דוד אזולאי: בתגובה הפקח ביקש תעודת זהות ורשם לו דו"ח.

דוד אזולאי: המתלונן שהיה בהלם ואף אמר לפקח – "אתה לא מתבייש?

דוד אזולאי: אני שאלתי אותך ואתה אומר שזה לא טוב", והוא זכה לתגובה – "זה החוק.

דוד אזולאי: אתה רוצה – תתלונן".

דוד אזולאי: תתלונן.

דוד אזולאי: השם שלו גם נמצא ואת הפנייה הזו העברנו אליכם.

דוד אזולאי: רבותי, אלה מקצת המקרים שהעברנו אליכם.

דוד אזולאי: אלו הן התלונות, ואני מניח שהדברים חוזרים על עצמם.

דוד אזולאי: אני מאד מקווה שהגורמים שנמצאים איתנו כאן, גם מסיטיפס, גם ממשרד התחבורה, גם מ"אגד", אני אשמח לשמוע את התגובה שלכם.

דוד אזולאי: אמנון, בבקשה, בקצרה.

אמנון דניאל: שמי דניאל אמנון ואני מהרשות לשיקום האסיר, אבל אני מדבר כאזרח.

אמנון דניאל: לשמחתי אני לא עולה ברכבת.

אמנון דניאל: פעמיים שעליתי פשוט, הגעתי לשם – גועל נפש.

אמנון דניאל: הייתי עם הבן שלי לפני איזה חודש והרכבת הייתה עמוסה.

אמנון דניאל: היה שם איזה אתיופי שקנה כרטיס והוא הכניס אותו, אבל הוא לא הכניס אותו נכון.

אמנון דניאל: עשו שם בדיקה, כל דקה יש לך ארבעה אנשים שעומדים שם כמו איזה אני לא יודע מה, כמו משטרה.

אמנון דניאל: ישר באים עליך, בבת אחת.

אמנון דניאל: ואז בדקו לו את הכרטיס, הוא לא ידע מי נגד מי.

אמנון דניאל: הוא אמר להם – שילמתי.

אמנון דניאל: ישר, תיק, קראו לו כולם, את כל הרכבת הם עזבו, התנפלו עליו – וואו, הם מצאו איזה שהוא שודד.

אמנון דניאל: אחרי כמה ימים הייתי שם ברכבת עוד פעם, נסעתי מכיוון הר הרצל ושמעתי, הייתי בקצה השני של הרכבת, שמעתי אישה בוכה, צועקת, אני מסתכל, איזו אישה אינטליגנטית, נראית טוב, אומרת להם – "אני לא גנבת", ואתה רואה עליה שהיא לא אישה שעושה איזה שהוא עוול.

אמנון דניאל: כלום.

אמנון דניאל: עליה היו.

אמנון דניאל: קודם כל הצמידו אותה לכיוון החלון, באיזו שהיא תנועה מאיימת.

אמנון דניאל: באים עליה והיא בחלון, וארבעה עליה וכמה שהיא מתחננת – שום דבר.

אמנון דניאל: רוע לב במיטבו.

אמנון דניאל: היה מקרה ביום שישי לפני שבועיים בבניין העמודים.

אמנון דניאל: ראיתי אישה ערבייה לבוש עם לבוש, עם תינוק ביד ושניים קטנים ביד.

אמנון דניאל: היא בוכה דמעות דם.

אמנון דניאל: היא לא התכוונה, אתה רואה שכלום.

אמנון דניאל: שום דבר לא עוזר.

אמנון דניאל: חמישה אנשים עליה.

אמנון דניאל: הם עוזבים את כולם, הם מצאו איזה שהוא שודד.

אמנון דניאל: העיקר לרשום את הקנס.

אמנון דניאל: אבל יום שני שעבר זה היה שיא השיאים.

אמנון דניאל: עוד פעם בניין העמודים.

אמנון דניאל: ראיתי שם התקהלות, עשרות אנשים וראיתי שם איזה חרדי אחד עם פאות שהתכוון להתנגח בהם.

אמנון דניאל: יושב שם איזה שהוא ילד בוכה, בוכה, ואמא שלו לא יודעת מה לעשות, והם עליה, הם לא מוותרים לה ושום דבר.

אמנון דניאל: והחרדי התחיל להתנפל אומר "אני אשלם להם", כלום.

אמנון דניאל: העיקר את הדו"ח, זה פשוט לא להאמין.

אמנון דניאל: אתה לא מאמין איך הם מתנהגים, באיזה גועל נפש.

אמנון דניאל: הם עוזבים את כולם, הם פונים לאנשים האלה כאילו- ואני עובד עם אנשי פשע, אני רואה את האנשים האלה.

אמנון דניאל: אלה לא פושעים, אלה אנשים שלא באו והתכוונו לגזול.

אמנון דניאל: היחס הזה והגועל נפש הזה של החברה הזאת, איזה גם שם זה – סיטיפס, אני לא יודע איזה שם זה.

אמנון דניאל: מאיפה המציאו אותו.

אמנון דניאל: יחס כזה מגעיל כלפי אנשים והתנשאות ואיך הם הורידו את האישה הזאת, כאילו מצאו איזה שהוא, רק היה חסר שישימו עליה אזיקים.

דוד אזולאי: אמנון, תודה רבה.

אמנון דניאל: ודרך אגב, אני באמת רוצה לשאול לגבי הקנסות.

אמנון דניאל: אני שמעתי כמה, עשרות אלפי שקלים הם גובים, זה הרווח שלהם.

אמנון דניאל: אפשר למדוד את המדד הזה של "אגד", כמה קנסות "אגד" נתן בעבר לעומת כמה הם נותנים בתקופה כזאת קצרה.

אמנון דניאל: באמת, אפשר לעשות את המדד הזה – כמה "אגד" נתן קנסות.

אמנון דניאל: אני נוסע ב"אגד".

אמנון דניאל: אתה רואה איזה שהוא מבקר פעם באף פעם.

דוד אזולאי: "אגד" לא נותן קנסות.

אמנון דניאל: לא נותן.

אמנון דניאל: אלה.

אמנון דניאל: אלה ברמינן, אני לא יודע מי המציא את החברה הזאת.

אמנון דניאל: גועל נפש של התייחסות.

אמנון דניאל: הם מתנהגים לאנשים כמו פושעים, הם מורידים אותם מהרכבת בשיא ההשפלה.

אמנון דניאל: פשוט בושה וחרפה.

אמנון דניאל: אני מתבייש בהם.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: חבר הכנסת אורי מקלב, שהיה יושב ראש הוועדה לפניות הציבור לפני, והוא כבר התחיל את הדיונים אז בתקופתו, ואני רק ממשיך.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אז זה רק מעמיק מאז שהתחלפנו.

אורי מקלב: אני כבר זמן רב לא משמש כיושב ראש הוועדה, ועדיין הנושא הזה הוא רלבנטי ואקטואלי, לצערנו.

אורי מקלב: זה רק מעמיק ומעצים את הבעיה.

אורי מקלב: סימן שאנחנו לא התקדמנו.

אורי מקלב: אתה לא היית מקיים את הדיון הזה הבוקר, כפי שרבים מחברנו, יושבי ראש ועדות ביטלו או דחו את הישיבות הבוקר, כפי שאמרת בדברי הפתיחה, שאנחנו כמעט וחיברנו את הלילה ליום ויצאנו הרבה יותר מאוחר מהשעה 4 לפנות בוקר מהבניין הזה ואנחנו חזרנו לכאן חזרה, אחרי תפילה, אחרי שהיינו צריכים לבוא ולהתארגן בחזרה.

אורי מקלב: ועשינו את זה וויתרנו על שעות השינה, ואני באמת מכיר את יושב הראש, רק בגלל שאנחנו ידענו שלנו מותר לילה אחד לישון פחות טוב, להזדהות כאות הוקרה ולהדגיש את זה לאותם אלפי נוסעים שלא ישנו לילות, מתוך עוגמת נפש, מתוך בושה, מתוך כך שהעליבו אותם, מתוך הסיוט שהם עברו במפגש שהיה צריך להיות כל כך ידידותי ורגוע, כפי שאולי זה בא, הדימוי שהיה לנו כתושבי ארץ ישראל, שלא זכינו אף פעם לרכבת קלה וידענו מה זה מהעולם רכבת קלה, ורכה, ושקטה, ונוחה, וכך כך זמינה וכל כך מדויקת.

אורי מקלב: ומה הם מגלים לעיניהם?

אורי מקלב: איזו אכזבה לאחר שנים רבות שסבלו מאד מכל התהליך, עד שבנו את הרכבת, תושבי ירושלים ותושבי הארץ כולה.

אורי מקלב: והנה, יום הגיע ועדיין החברה מתרפקת על כך שהיא נתנה איזה חודש וחצי נסיעה בחינם.

אורי מקלב: וכי בחינם נתתם נסיעה בחינם?

אורי מקלב: וכי נתתם שירות ועל זה, על החודש וחצי הזה שנתנו נסיעה בחינם, עדיין מבקשים את הזכויות שבהתנהלות שלהם.

אורי מקלב: ואני אומר כאן בגילוי, אין לנו שום דבר, לנו כנבחרי ציבור, אין לנו שום דבר נגד חברת סיטיפס.

אורי מקלב: הייתה להם התחלה טובה.

אורי מקלב: אנחנו חשבנו, רצינו שיפעלו טוב.

אורי מקלב: יש לנו הרי עניין שהחברות יהיו מרוצות ויפעלו טוב כדי שיתנו שירות טוב.

אורי מקלב: אבל אנחנו אומרים את זה באופן מלא – קצה נפשנו.

אורי מקלב: קצה נפשנו ונקעה נפשנו מהמשך ההתנהלות הזאת.

אורי מקלב: פשוט כשל כוח הסבל.

אורי מקלב: אין אפשר לשמוע, לקרוא, יום יום, אין יום, ואני כאן אומר את זה באחריות מלאה, בלי שום לשון הגזמה.

אורי מקלב: יום יום אנחנו מקבלים תלונות ומכתבים מאנשים שהם עברו את מה שכולכם יודעים על מה שאנחנו מדברים.

אורי מקלב: אני מקדם בברכה את ממלא מקום מנכ"ל משרד התחבורה שאני מבין שהדרך למנכ"ל בפועל תהיה דרך קצרה וכנראה שהיא כך תהיה, שקודם כל שאתה נמצא איתנו הבוקר הזה.

אורי מקלב: גם אתם הייתם כאן בדיון אתמול יהודה, עד מאוחר בלילה בוועדת הכלכלה.

אורי מקלב: מנכ"ל סיטיפס בטח נמצא פה גם, נכון?

שלומית אבינח: הוא לא נמצא.

אורי מקלב: למה?

דוד אזולאי: הסמנכ"ל נמצא.

שי אייזנברג: אני פה.

אורי מקלב: הסמנכ"ל, טוב.

אורי מקלב: אבל מנכ"ל משרד התחבורה נמצא.

אורי מקלב: תבינו את ההבדל.

אורי מקלב: בשביל הדברים האלה צריך לשמוע ואני גם מודה לערוץ 99, ערוץ הכנסת ולמנהלת הוועדה.

דוד אזולאי: ערוץ הכנסת לא משדר.

אורי מקלב: לא משדר, אבל הוא מצלם את זה.

דוד אזולאי: הם עבדו עד שעה מאוחרת אתמול, הם צריכים לנוח היום.

אורי מקלב: אז מכל מקום הם רצו, היה להם רצון ומחשבה ואנחנו מקדמים את זה בחדר הזה, מכיוון שהם רצו, מכיוון שהם מבינים את המצוקה.

דוד אזולאי: נכון, בתוכנית המקורית זה היה אמור להיות דיון משודר.

אורי מקלב: ומכיוון שהם גם ערים, בתוך עמנו אנחנו יושבים, ואף אפשר לענות הרבה תשובות כאלה ואנחנו נקבל את התשובות האלה – אנחנו עושים מה שאנחנו חייבים.

אורי מקלב: צא לרחוב ותשמע מה אנשים מדברים.

אורי מקלב: מה אנשים מרגישים.

אורי מקלב: היה אצלי סמנכ"ל משרד התחבורה יחד עם יהודה בלשכה שלי לפני שבועיים.

אורי מקלב: אני כיבדתי אותם עם ספר כרוך, ספר כרוך בעובי כזה, שכל כולו, כל הספר הזה הוא תלונה אחת על גבי השנייה.

אורי מקלב: עשרות תלונות, שכל תלונה בפני עצמה היא תלונה שמרגישים שמביעה באופן אמיתי את הכאב, את ההשפלה, את העושק, את האי צדק שנגרם לאנשים.

אורי מקלב: ואנחנו עדים לכך שכל נסיעה ברכבת הופכת לנסיעה של דריכות, של מתח, מי יודע מה אני אעבור וגם אי נעימות מאד גדולה לראות מה שאחר עובר.

אורי מקלב: זה אותו דבר.

אורי מקלב: לראות אדם שמשפילים אותו, אם שהוא ישר דרך, ומורידים אותו מהרכבת כמו אחד מאחרוני הגנבים המועדים, זה דבר שלא נעים לראות וכל אחד שהוא יש בו קצת חוש צדק, קצת ערבות אחד לשני, והדברים האלה קורים יום יום ברכבת.

אורי מקלב: אני מודיע לך כאן אדוני יושב הראש ומנכ"ל משרד התחבורה, מדובר במיליוני שקלים.

אורי מקלב: זה פירוש הדבר לכמת אותם לאלפי דו"חות שנעשו בחמישה החודשים האחרונים.

אורי מקלב: זה פשוט דבר שלא ניתן לקבלו ולא יעלה על הדעת דבר כזה.

אורי מקלב: ואני שואל מי שם ומי נתן והאם המחוקק, האם הוא זה שקבע שמי שנתן את הסמכות לחברת סיטיפס לתת קנסות כדי שאנשים לא יעלו על הרכבת ללא תשלום, האם הוא גם שם אותו זה שצריך לאכוף שאדם שהשתמש בטעות, לקח את הרב קו שלא שלו - האם השימוש, ללא שיבוש תשלום על נסיעה באוטובוס, בלי שנגרם שום הפסד לחברת סיטיפס.

אורי מקלב: תשלום מלא אדם שילם.

אורי מקלב: הרב קו שלו הוא לא רב קו של הנחה, הוא רב קו שהוא משלם את ה-6.90 שקלים מלא.

אורי מקלב: רק מה קרה, במקרה הבעל לקח את של האישה, האישה לקחה את של הבעל, בתוך אוסף כרטיסי הרב קו שיש להם בבית, וזה לקח בבוקר את זה וזה לקח בבוקר אחר כך, אמור לקבל קנס של 180 שקלים?

אורי מקלב: ויותר מכך, 186 שקלים.

אורי מקלב: הרי הם שילמו, אז למה 186 שקלים?

אורי מקלב: זאת עילה, אין לי ספק, זאת עילה לתביעה גדולה.

אורי מקלב: ואני אומר לכם, חברת סיטיפס – לא לעולם חוסן.

אורי מקלב: תמשיכו בדרך הזו, אל תורידו בגלל שבסוף באמת זה יגיע, הדבר הזה שכולם יתעשתו וגם לא ימשיכו לתת לכם להמשיך ככה להתנהל.

אורי מקלב: דהיינו, אתם שמים לב?

אורי מקלב: באיזה ציניות לקחת 180 שקלים פלוס 6.60 שקלים.

אורי מקלב: איך יעלה על הדעת שלהחנות ברחובות העיר בכל הארץ, ללא כרטיס חנייה, עבירת חנייה, משלמים 100 שקלים ועל אחד ששילם, שכל העבירה שלו או כל מה שהוא חטא שהוא השתמש לא ברב קו שלו, איפה?

אורי מקלב: אני לא יודע וצריך לבדוק את זה.

אורי מקלב: אני רוצה כאן לשאול את משרד התחבורה – האם זו הסמכות שנתתם?

אורי מקלב: האם כך אותה נסיעה שהייתה ראויה וטובה, והיא הייתה נסיעה שהיא הייתה בחברת נסיעות קודמת, נניח ב"אגד", ואדם המשיך על אותו כרטיס מעבר ועשה את כל מה שהוא צריך, וכאן זה יהיה בסדר, ובקו השני ברכבת הקלה זה יחייב אותו בקנס?

אורי מקלב: אדוני יושב הראש, המסקנה שלי היא אחת בעניין הזה.

אורי מקלב: אני לא חושב שאנחנו צריכים לפנות יותר לסיטיפס.

אורי מקלב: אני לא חושב שהם הכתובת שלנו בכלל.

אורי מקלב: אני גם באופן אישי מעריך את האנשים.

אורי מקלב: האנשים האלה הם אנשים מקצוענים, הם לא אנשים שלמדו ולא תוכנתו שהם צריכים לתת שירות לציבור.

אורי מקלב: הם חברה מסחרית.

אורי מקלב: על אותו סמנכ"ל יש מנכ"ל.

אורי מקלב: אותו מנכ"ל חייב לחברות מסחריות שיושבות בארץ ולא יושבות בארץ, שלא מעניין אותן שום דבר חוץ מסוף החודש לראות מה המאזן.

אורי מקלב: זה אפיק הכנסה של מיליוני שקלים, זה משמעותי מאד בהכנסות.

אורי מקלב: כל נסיעה, כל אדם שמקבל קנס של 180 שקלים, בעיקרון יכול להיות שבסך הכל הרכבת הקלה, סיטיפיס, הרכבת הקלה הייתה מקבלת ממנו, אני מהמר, אני לא איש מקצוע, יכול להיות אפילו שקל, שקל ורבע.

אורי מקלב: איך זה?

אורי מקלב: יכול להיות שהוא ילד או שהוא קשיש, שכל התשלום שלו בכלל הוא 3.30 שקלים.

אורי מקלב: מזה הרכבת הקלה מקבלת חלק מכיוון שזו נסיעת כרטיס מעבר, שבזה צריכים להתחלק גם לעוד תחבורה.

אורי מקלב: או יכול להיות שמשרד התחבורה כן מממן את זה, אז כולה מדברים על שניים-שלושה שקלים שהיא מקבלת.

אורי מקלב: ותאר לעצמך, אדוני יושב הראש, שמשלושה שקלים לנוסע מקבלים 180 שקלים.

אורי מקלב: כל אחד נהפך ל-60 נוסעים בבת אחת.

אורי מקלב: כל נוסע אחד שמקבל דו"ח, בבת אחת כאילו הוא הסיע 60 נוסעים.

אורי מקלב: ולכן, כשזה לנגד עיניהם, החברה, רק צורת ההכנסה, זה מה שמבקשים ממנו, גם מהמנכ"ל, מה לנו כי אנחנו נלין על החברה?

אורי מקלב: זאת המטרה שלהם.

אורי מקלב: אנחנו מלינים, אדוני ממלא מקום מנכ"ל משרד התחבורה על משרד התחבורה.

אורי מקלב: הם מוציאים דיבתכם רעה לעיני כל ישראל.

אורי מקלב: כל מה שאתם משקיעים ואתם מנסים להוביל מהלכים בהשקעות של מיליארדים ועוד פעולות שונות בהשקעות רבות, כדי שאנשים יראו את התחבורה הציבורית כדבר שהם צריכים להשתמש בו, מוציאים דיבתכם רעה.

אורי מקלב: מחזירים אותנו אחורה להרבה זמן, והכל בגלל ההתנהלות הזאת.

אורי מקלב: תדעו לכם שזה לפתחכם.

אורי מקלב: אתם צריכים להפעיל, לא אנחנו.

אורי מקלב: אנחנו באמת חייבים לציבור ולכן קיימנו את הישיבה הבוקר ואנחנו נמשיך ואנחנו נעשה את זה עוד פעם ועוד פעם ואני מאד מעריך את יושב הראש.

אורי מקלב: יש פה הרבה נושאים שלפתחו כוועדה לפניות הציבור.

אורי מקלב: אני מכיר את זה כי שמשתי בתפקיד, אני יודע שיש פניות רבות.

אורי מקלב: מדברים על מדינה שלמה שיש לה לא מעט בעיות של התנהלות, ועוד דברים כאלה ובוחר לעצמו עוד פעם ושוב פעם לטפל בזה, בגלל שהכאב באמת נורא.

אורי מקלב: אבל מי שצריך לקחת את זה אדוני, זה משרד התחבורה.

אורי מקלב: אני יודע שגם משרד התחבורה, אני שאלתי אותם ובצדק – תגידו, למה אין ועדת ערר?

אורי מקלב: איך יכול להיות שאדם מקבל קנס במדינה מתוקנת ואין לו אפשרות לערער עליו לפי חוק?

אורי מקלב: מתברר שבהסכם שנעשה בין המדינה לבין חברת סיטיפס, אין חיוב לחברה להקים ולקיים מסלול של ערר.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: כי בהסכמים, אני כאן לא אעלה את הנושא הזה בגלל שהציבור לא צריך לדעת את זה.

אורי מקלב: היום אנחנו רואים את זה, ראינו את זה בכביש 6, זה התחיל בכביש 6 בקטן וקיבלנו את זה בהרבה יותר גדול ברכבת הקלה ונקבל את זה עוד, ראינו את זה גם בתאגידי המים.

אורי מקלב: ההסכם שיש בין החברות האלה שהן מסחריות לבין האוצר, כל סעיף כזה שדורס ורומס את הזכויות הצרכניות – הביטוי הזה זה כסף.

אורי מקלב: וכשה

אורי מקלב: ביטוי הוא כסף – החברה הזאת מגיעה להישגים יותר גדולים.

אורי מקלב: אני בזה מסיים.

אורי מקלב: אני רק אגיד לך אדוני יושב הראש, הבאת כמה דוגמאות ואתה יכול להסביר לי בהגיון – אדם שלא היה חייב לשלם בגלל שהיה לו כרטיס חופשי חודשי, הוא לא חייב לשלם אז הוא לא נסע.

אורי מקלב: הוא לא אחד שהשתמש לרעה, שהוא ניסה להיכנס, שזו מטרת המחוקק לתת קנסות לכאלה שרוצים, רצו, יחשבו או יהיה כדאי להם להיכנס לרכבת הקלה, לנסוע ברכבת הקלה ללא תשלום.

אורי מקלב: יש לו חופשי חודשי.

אורי מקלב: הוא באמת שילם כבר בחברה הציבורית קודם והוא הגיע לרכבת והוא לא תיקף אותו.

אורי מקלב: מה צריכים לעשות חברה ישרה, מה צריך לעשות הרגולטור שלהם?

אורי מקלב: להגיד לפקח, לבקש ממנו, וודאי בשנה הראשונה, שנה יהיה לביתו, למלחמה הוא לא יוצא שנה שלמה מי שבונה את ביתו.

אורי מקלב: אי אפשר להגיד לו קח אדוני, בבקשה ותתקף את זה עכשיו במכשיר?

אורי מקלב: וחברת סיטיפיס על מה יבואו ויגידו אני לא חייב לסבול בגלל "אגד", בגלל הדברים האלה.

אורי מקלב: הנה, קיבלתם את שלכם.

אורי מקלב: למה אתם לא עושים את זה?

אורי מקלב: ואני שואל, איך יכול להיות במדינת ישראל שלא קיים דבר כזה, שמעמידים פקח על אי הצגת תעודת זהות.

אורי מקלב: אדם שלא נשא תעודת זהות.

אורי מקלב: אני לא מדבר על תיירים שהיו בדרכם ליד ושם לבקר ולסייר ואיפה הם נתקלו בחדר המעצר של מגרש הרוסים ובחדר החקירות של מגרש הרוסים.

אורי מקלב: אין לו תעודת זהות להזדהות.

אורי מקלב: על זה הוא מורד מהרכבת, מוקף ב-4-5 פקחים סדרנים, וממתין לניידת.

אורי מקלב: איפה נשמע דבר כזה?

אורי מקלב: באיזו מדינה?

אורי מקלב: זה חונטה צבאית פה?

אורי מקלב: של כנופיות רחוב, שככה מתנהלים מול אזרחים ישרי דרך?

אורי מקלב: מישהו יכול לדמיין לעצמו את הוריו או מישהו אישי אחר שככה, בסיטואציה כזאת הוא צריך להיתקל.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: משפט סיכום בבקשה.

אורי מקלב: אדוני, עם מחאה חברתית, פוליטיקה, עם מחאה חברתית יכול להיות שמדברים שיש לנו היום ממשלת אחדות לאומית, יכול להיות שההנחיות החברתיות אולי יהיו יותר קלות, לא יהיו בכלל.

אורי מקלב: זה לא צפוי עוד.

אורי מקלב: אני קורא פה לאזרחי ירושלים לצאת במחאה חברתית, עד שזעקותיהם יגיעו עד לשערי משרד האוצר, עד לשערים של מי שראוי לכך – לא לתת לכך בשום אופן להמשיך בהתנהלות הזאת של חברת סיטיפס.

אורי מקלב: חברת סיטיפס שמה פס אחד גדול, הופכת את הרכבת הקלה לרכבת קללה לאנשים.

אורי מקלב: לצערנו הרבה אנחנו אומרים את זה.

אורי מקלב: התנהלות כזאת, אנחנו ביחד איתך הגשנו הצעות חוק בעניין הזה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שמשרד האוצר התנגד.

אורי מקלב: אנחנו נעשה הכל, אני מבטיח לכל התושבים שנתקלים בזה, לא נעזוב את הנושא הזה עד שהמדיניות הזאת וההתנהלות הזאת תשתנה מקצה לקצה.

אורי מקלב: תודה רבה אדוני.

דוד אזולאי: תודה רבה אדוני.

דוד אזולאי: אני בהכל מסכים איתך חוץ מדבר אחד, שאתה מפנה אותם לשערים של המשרדים השונים.

דוד אזולאי: אני הייתי מפנה אותם לשערי שמים, שם יש יותר סיכוי שישמעו אותם מאשר בשערים אחרים.

אורי מקלב: אני יודע ששערי תפילה לא ננעלו, שערי דמעות לא ננעלו.

אורי מקלב: יש שער אחד שלא ננעל – שער הדמעות.

אורי מקלב: אין שום זכות במדינת ישראל שאדם יוזיל דמעות, ולא אחד ולא עשרות, ומאות - - -

דוד אזולאי: צודק אדוני, אני מסכים עם כל מילה שאמרת.

דוד אזולאי: אני חושב שהפניות שאנחנו מקבלים כאן הן כ-1,000 עדים על כל מקרה ומקרה.

דוד אזולאי: זה פשוט לא יאומן שבעידן התחבורה המודרנית, יש אנשים שבשבילם היום זה סיוט לנסוע במערך הזה.

דוד אזולאי: מירב כהן, בבקשה.

שלומית אבינח: כל דובר בקצרה, ודברים שלא נאמרו.

דוד אזולאי: אני מבקש, יכול להיות שמן הראוי היה שאני אתן קודם לחברת סיטיפס ול"אגד" לדבר, אבל לי חשוב שתשמעו את האזרחים, שהם אולי מדגם מייצג של חלק גדול של אותם פונים אלינו.

דוד אזולאי: בבקשה, מירב.

אורי מקלב: שיתרגלו לזה שהם עונים בסוף אחרי הרבה תלונות.

אורי מקלב: כבר הם נמצאים פה לא פעם בוועדה.

מירב כהן: קודם כל אני באמת רוצה להודות על הדיון הזה, זה מאד מעודד לראות חברי כנסת כל כך מסורים, שקמים בבוקר ועושים דיון כזה.

מירב כהן: בדיוק שמעתי את מנהלת הוועדה, שלומית, מתווכחת בבוקר עד כמה התשובות שקיבלתם מפורטות, וזה כיף לראות שיש בכנסת אנשים שדורשים תשובות עבור הציבור.

דוד אזולאי: בשביל זה משאירים אותנו עכשיו עוד שנה.

מירב כהן: לא, באמת.

מירב כהן: ועצוב לי שאין פה עוד חברי כנסת, כי זה באמת דבר שהוא בליבם של כל תושבי ירושלים ושל כל מי שמבקר בירושלים.

מירב כהן: אני נציגה של תנועה בשם התעוררות בירושלים.

מירב כהן: אני גם יושבת במועצת העיר מטעמה ואני חייבת להגיד שבהתחלה קיבלנו כל מיני פניות.

מירב כהן: אז שלחנו מכתבים לסיטיפס, עשינו דיון במועצת העיר, וזה הפך להיות לשטף שהפלאפון שלי לא מפסיק לצלצל בוקר ולילה.

מירב כהן: אני חייבת לומר שזכינו לאדישות מוחלטת מצד החברה, מצד סיטיפס, ולאחר מכן גם נאלצנו לפנות לדרכים משפטיות, אם זה הגשת עשרות תביעות לבית הדין לתביעות קטנות ואם זה גיבוש של תביעה ייצוגית.

מירב כהן: אבל התחושה היא שזה לא באמת מזיז למישהו.

מירב כהן: ההתנהלות של הפקחים היא כל כך לא מקצועית וחסרת כל שיקול דעת נקרא לזה, ומדתיות, שזה גם מעורר שאלות על איך הרמה המקצועית של אותה חברה בתחומים אחרים.

מירב כהן: אם היא מתנהלת בצורה כל כך לא מקצועית בשירות לצרכן, אז מה קורה גם בשאלות של בטיחות ושאלות של הצלת חיים?

מירב כהן: אנחנו גם שעמנו לא מזמן על זה שהיה חסר מנהל תפעול לחברת סיטיפס.

מירב כהן: אז רק צריך להבין שלתחושתי זה רק קצה הקרחון.

מירב כהן: אם חוסר המקצועיות הזה זה במתן השירות לנוסע, אז מה קורה בתחומים שהם באמת גם מצילי חיים, וגם זה מטריד אותי מאד לאור העניין הזה שאנחנו רואים פה.

מירב כהן: עכשיו, אני מסכימה שהמצב החוקי יוצר סיטואציה מאד לא מדתית, שקנס ברכבת הקלה מגיע לפי 27 מגובה עלות הכרטיס, כשברכבת ישראל זה פי שניים.

מירב כהן: זה לא מידתי להגיע, וזה באמת עניין החקיקה שצריכים לטפל בו.

מירב כהן: גם ועדת הערר זה משהו לא מדתי שצריכים לטפל בו, וגם צריכים לעשות מדרגות.

מירב כהן: לא יכול להיות שדין אדם שיש לו חופשי חודשי, כדין אדם שאין לו בכלל כרטיס בידו וגם פעולות השיווק וההסברה צריכות להיות הרבה יותר ברורות.

מירב כהן: בשורה התחתונה, אני רק אסיים בזה.

מירב כהן: תראו, כשאלי פנו הרבה תושבים על הרכבת הקלה ואמרו – תשמעו, הרכבת לא מגיעה בתדירות מספיק גבוהה, זה איטי, הם מאחרים, אז אמרתי תשמעו, זו מהפכה חברתית וצריכים סבלנות.

מירב כהן: צריכים לקבל בהבנה שיש לפעמים בעיה במערכת המיזוג, לפעמים הקרונות עדיין לא, זו מערכת חדשה.

מירב כהן: אף אחד לא יודע עדיין איך לאכול אותה, אבל סבלנות צריכה להיות הדדית.

מירב כהן: כמו שהנוסע צריך להבין שאין מה לעשות, זה לא יהיה בדיוק במהירות שאנחנו חולמים עליה, ולאט לאט נשתפר, אז גם הפקחים וגם סיטיפס צריכה להבין, שהתושב הירושלמי, עם כל הרצון הטוב, לא מורגל למערכת הזו, בשיא התמימות.

מירב כהן: וזה אומר שגם הם צריכים לגלות סבלנות מצדם, ולעשות מערכת הסברה טובה יותר ולגלות הרבה יותר סבלנות ודרך ארץ לאנשים שעולים על הרכבת.

מירב כהן: אני באמת, קיבלתי פניות.

מירב כהן: נשים מבוגרות שמתקשרות בוכות, חיילים שמשרתים את הארץ ומרגישים נבגדים.

מירב כהן: זה באמת מעורר אמוציות מאד מאד קשות ואני מקווה שתצא מכאן איזו שהיא בשורה, כי אני מרגישה שאנחנו ניצבים בפני חברה אטומה.

דוד אזולאי: תודה רבה מירב, אני מודה לך על כך.

דוד אזולאי: רק יש לי בקשה אליך, אני מניח שהיות ואת מקבלת פניות רבות בנושא הזה ועל סמך הניסיון בוודאי יש לך כל מיני רעיונות.

דוד אזולאי: אני אשמח מאד אם תעבירי אותם בצורה מסודרת למנהלת הוועדה, שלומית.

מירב כהן: בשמחה רבה.

מירב כהן: ראש צוות התחבורה אצלנו ריכז למעלה מ-100 פניות, אנחנו נשמח להעביר את הכל לוועדה.

דוד אזולאי: אני לא רוצה פניות, פניות יש לי מספיק.

מירב כהן: רעיונות.

דוד אזולאי: יש לנו מספיק פניות ואנחנו מתמודדים איתן, לא כל כך פשוט, אבל מתמודדים.

דוד אזולאי: לי חשוב יותר, על סמך הפניות שאתם קיבלתם, אם יש לכם אי אלו רעיונות.

דוד אזולאי: אולי שצריך לשנות אותם בחקיקה, בדיונים נוספים.

דוד אזולאי: אנחנו נשמח לקבל.

מירב כהן: יש לנו.

מירב כהן: אנחנו נעלה אותם על הכתב ונעביר לוועדה.

דוד אזולאי: אז אני אבקש שתעבירי אותם לוועדה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אני מודה לך.

דוד אזולאי: עידו נווה מקבוצת "הרכבת תקלה".

עידו נווה: אנחנו מדברים על הקנסות.

אורי מקלב: מה זה קבוצת רכבת תקלה?

עידו נווה: קבוצת מחאה.

עידו נווה: דיברת על מחאה, אני אגע בזה עוד מעט.

עידו נווה: הקנסות הם רק סימפטום למחלה, הם לא המחלה.

עידו נווה: אם רוצים לטפל במחלה, צריך לטפל לא בסימפטום אלא במחלה, והמחלה זה המונופול שיש לסיטיפס.

עידו נווה: אנחנו, כל הירושלמים, נמצאים בבית כלא.

עידו נווה: אנחנו נוסעים שבויים ואף אחד לא ישכנע אותי שמונופול פרטי זה דבר טוב לאזרח.

עידו נווה: אין לזה שום טיעון מוצדק.

עידו נווה: יש פה בירושלים כיום רפורמת תחבורה ציבורית שקרית, שאין בה מיליגרם אחד של ציבור.

עידו נווה: כל התפקיד של הרפורמה הזאת הוא למנוע תחרות בין "אגד" לבין סיטיפס ולהפוך אותנו לציבור שבוי.

עידו נווה: והפתרון, רצית פתרון, חבר הכנסת אזולאי, אני אתן לך פתרון פשוט מאד.

עידו נווה: באים לזיכיון של סיטיפס, למילה מונופול ועושים עליה קו.

עידו נווה: זה הפתרון.

עידו נווה: ואז יהיו לסיטיפס שתי אופציות – או להתחיל לתת שירות לציבור או להפסיד נוסעים.

עידו נווה: זה עד כדי כך פשוט.

עידו נווה: זה השורש של הבעיה.

עידו נווה: כל עוד סיטיפס יודעת שאין לה חלופה, שאנחנו נוסעים שבויים, השירות הגרוע יימשך, וזה הדבר שהם הכי מפחדים ממנו בעולם, שיבטלו להם את המונופול, וזה בדיוק מה שאנחנו הולכים למחות עליו ולהפגין.

אורי מקלב: מה אתה מתכוון?

אורי מקלב: מונופול הרכבת הקלה?

דוד אזולאי: לא, הוא מתכוון לאפשר לתחבורה הציבורית לנוע רגיל, כפי שהיה עד היום, ובנוסף.

דוד אזולאי: כלומר, שלאזרח תהיה הברירה לבחור.

אורי מקלב: אבל אתה הרי יודע שזה בלתי אפשרי.

אורי מקלב: הרי סגרו את הרחובות לתחבורה ציבורית, העבירו את כולם ל - - -

עידו נווה: לא, לא, חבר הכנסת מקלב, אני אתן לך דוגמא.

עידו נווה: כרגע בפסגת זאב יש להם גם אוטובוסים וגם רכבת.

עידו נווה: אף אחד שם לא מתקרב לרכבת.

עידו נווה: הולכים לבטל להם את האוטובוסים כדי להפוך אותם לנוסעים שבויים של הרכבת.

אורי מקלב: למה המדינה צריכה לתת להם כסף אם הם לא יעמדו ביעדים?

עידו נווה: התחבורה הציבורית שייכת לציבור והציבור לא רוצה להיות בבית כלא וגם לא בכלא מפוקח.

עידו נווה: הציבור גם לא רוצה להיות בכלא מפוקח עם רגולציה.

עידו נווה: ולגבי מחאה, אני אגיד לכם חברי הכנסת, כדאי שאתם תקדימו אותנו בביטול המונופול, כי אנחנו פתחנו משמרת מחאה יומית, כבר שלושה ימים, אחרי צהריים אנחנו מגיעים מול הבית של ניר ברקת, משמרת מחאה שקטה, עם שלטים.

עידו נווה: גם היום נהיה שם אחרי צהריים, עד שהמונופול של סיטיפס יתבטל, והם יתחילו להתחרות ב"אגד".

עידו נווה: יש לנו פה קרטל בירושלים של "אגד" וסיטיפס, שמחלקים את הרווחים ביניהם ונותנים שירות גרוע לציבור, כי אין תחרות.

עידו נווה: ואנחנו נשתמש בכל הכלים של הדמוקרטיה למחוק את המונופול הזה.

עידו נווה: אנחנו נגיש בג"ץ על כל הרפורמה השקרית הזאת.

עידו נווה: זה הכל.

דוד אזולאי: תודה רבה, אני מאד מודה לך.

דוד אזולאי: ארגון צרכי תחבורה ציבורית 15 דקות, גיל יעקב, בבקשה.

גיל יעקב: תודה אדוני יושב הראש וחבר הכנסת מקלב.

גיל יעקב: אני רוצה לחזק ולחדד את הדברים שעידו אמר לגבי ההסכם שיש עם חברת סיטיפס.

גיל יעקב: בעצם המשמעות של ההסכם היא שהקווים מתכוננים בירושלים כדי להזין נוסעים לרכבת הקלה וזה חלק מהבעיה של מונופול פרטי – סיטיפס.

גיל יעקב: מה זה אומר, זה אומר שהרבה מאד קווים שמשרתים תושבים לשכונות אחרות או לאזורים אחרים שהם בכלל לא קשורים לרכבת הקלה, נפגעים מהשירות הזה.

גיל יעקב: אז לא מספיק שאנשים עולים לרכבת הקלה ומקבלים דו"חות, הם גם מכריחים אותם להחליף בנסיעה שלהם את הנסיעה לתוך הרכבת הקלה, להאריך את זמן הנסיעה, להסתכן לפעמים בקבלת דו"ח, גם אם יש להם חופשי חודשי ביד.

גיל יעקב: אחר כך להחליף שוב לאוטובוס אחר ובעצם לפעמים אפילו להכפיל את זמן הנסיעה.

גיל יעקב: המצב הזה נוצר בעצם בגלל ההסכם שיש למדינה עם סיטיפיס.

גיל יעקב: ההסכם של המדינה עם סיטיפס לא כולל רק את ההיבטים האלה.

גיל יעקב: הוא גם כלל את ההיבטים של ההקמה של הרכבת הקלה, ואנחנו כולנו יודעים איזה תקלה ואיזה בעיות היו בהקמה של הרכבת הקלה.

גיל יעקב: אולי הגיע הזמן לפתוח את ההסכם עם סיטיפס, לאור שלל ההפרות שהיו, ההפרות שנוגעות גם לזמן ההקמה, גם לתדירות שהובטחה, גם לכמות הקרונות שהבטיחו בהסכם, וגם בעצם לאור הפגיעה בצרכנים בירושלים, במי שמגיע לירושלים.

גיל יעקב: באמת הנושא של הקנסות והדו"חות פשוט מעיד על הגישה של החברה כלפי הנוסעים.

גיל יעקב: בעצם, אנחנו כולנו מכונת מזומנים.

דוד אזולאי: אני רוצה שתדע, נעמיד דברים על מקומם.

דוד אזולאי: הקנסות לא נקבעו על ידי החברה.

דוד אזולאי: הקנסות נקבעו בחקיקה בכנסת ובהמלצת משרד התחבורה.

דוד אזולאי: הם רק מבצעים.

אורי מקלב: אדוני, על מי נקבע שהוא יקבל קנס?

אורי מקלב: על אחד שרצה להיכנס ולנסוע ברכבת ללא תשלום.

אורי מקלב: אחד שלא שילם על הכרטיס, למנוע את הדבר הזה.

דוד אזולאי: חבר הכנסת אורי מקלב ידידי, בוא נודה על האמת, אנחנו בקטע הזה, אני מודה, אנחנו, חברי הכנסת, אני אומר מי שהיה בדיונים בוועדת הכלכלה, שם הייתה הפשלה.

דוד אזולאי: אבל איך אומרים, אפשר תמיד לתקן.

גיל יעקב: בהחלט, את נושא הקנסות אפשר לתקן.

אורי מקלב: אנחנו אמרנו ביחד לאוצר, שלא תחשבו, נושא ההסכם הזה אותנו לימד שאנחנו לא כל כך מהר נאשר לעשות רפורמות.

אורי מקלב: היום לתת סמכות לאנשים שכל הראות שלהם רק מסחרית, אנחנו נצטרך לחשוב יותר מכמה פעמים כדי לתת להם את הסמכות הזאת.

אורי מקלב: תראה איזה שימוש לרעה יש למעשה בסמכות שניתנה - - -

דוד אזולאי: נושא הרפורמות לצערי הרב, יש בו דברים שאזרחים בסופו של יום סובלים.

דוד אזולאי: אתה יודע שזאת מדיניות, ולהגיד לך שזה טוב?

דוד אזולאי: אני גם מסכים שזה לא טוב, כל מדיניות ההפרטה.

דוד אזולאי: אני מקווה שהדבר הזה במשך הזמן ייפסק.

גיל יעקב: ובאמת בהקשר הזה, חשובה פה המעורבות של משרד התחבורה.

גיל יעקב: אדוני, מנכ"ל משרד התחבורה, יש לך פה משימה רצינית, אולי אפילו להעיר קצת כמה אנשים שישנים בעמידה.

גיל יעקב: לא יכול להיות שהרגולטור, אתם בעצם אמורים להגן על האינטרס שלנו לא על האינטרס של חברה פרטית.

גיל יעקב: ואם יש הסכם שהוא בעייתי, אם יש חקיקה שהיא בעייתית, התפקיד שלכם הוא לשנות אותה באופן מידיי.

גיל יעקב: לא יכול להיות שמערכת התחבורה הציבורית בעצם הנוסעים בה יהיו איזה שהוא מזומן עבור חברה אחרת.

גיל יעקב: אנחנו גם מזומן בקנסות וגם מזומן בזה שמכריחים אותנו לנסוע דרך הרכבת הקלה.

דוד אזולאי: אני מודה לך.

דוד אזולאי: ימימה פרץ, מ-"כן לזקן".

ימימה פרץ-גבאי: כמובן, אלה שדיברו לפני ביטאו בהחלט את דעתי על כל העניין.

ימימה פרץ-גבאי: אם זה לא היה כל כך עצוב, הייתי אומרת שהפכנו לעיר חלמאית.

ימימה פרץ-גבאי: כל הסיפור הזה עם הרכבת הקלה זה חלמאות שבחלמאות.

ימימה פרץ-גבאי: תחבורה, נסיעה שהייתה אמורה לקחת, נניח מאזור דרום העיר לתחנה המרכזית, הייתה אמורה לקחת 20 דקות, היום זה לוקח שעה עד שעה וחצי, בפרט בשעות השיא של התחבורה.

ימימה פרץ-גבאי: זה לא יכול להיות שזקן או ילד שהם חסרי אונים, יהיו נתונים לנהג שיעצור בדרך, ברחוב אגריפס, שעה וחצי.

ימימה פרץ-גבאי: מתל אביב לירושלים פחות משעה.

ימימה פרץ-גבאי: מהתחנה המרכזית לאזור הדרום – שעה וחצי.

ימימה פרץ-גבאי: זה לא מתקבל על הדעת, זה רק חלמאות.

ימימה פרץ-גבאי: וחוץ מזה, חלק גדול מהתושבים, מהאוכלוסייה של ירושלים, אינה יכולה להנות מתחבורה ציבורית סדירה.

ימימה פרץ-גבאי: דיברתי עם הרבה אנשים.

ימימה פרץ-גבאי: אז או שנניח יש שכונות בירושלים כמו קריית משה, אפילו אם נדבר על כך שרוצים לבוא לתיאטרון.

ימימה פרץ-גבאי: רוצים לבטל מינוי לתיאטרון מפני שלוקח להם שעות להגיע בזמן להצגה, וזה במקרה הטוב, של אדם שיכול להרשות לעצמו ללכת לראות הצגה.

ימימה פרץ-גבאי: אבל אנשים זקנים, שצריכים ללכת לקופת חולים, שלא יכולים לעמוד ברכבת בצפיפות הזאת, שלא מגיעים ולא יודעים איך להסתדר עם זה.

ימימה פרץ-גבאי: יש כאלה שלא רוצים להתבזות ולא עולים על הרכבת.

ימימה פרץ-גבאי: והבעיה היא בכלל שיש שכונות כמו קריית יובל, אזור הדרום, המושבה הגרמנית, טלביה, מזרח תלפיות וכל אלה, שאין להם תחבורה.

דוד אזולאי: אבל גברתי, היום מי שלא רוצה לנסוע ברכבת הקלה, אין לו אפשרות אחרת, רק במונית ספישל.

ימימה פרץ-גבאי: אין לו אפשרות.

ימימה פרץ-גבאי: מונית.

ימימה פרץ-גבאי: אז יש כאלה שיכולים להרשות.

ימימה פרץ-גבאי: אני כבר הפסקתי להשתמש באוטובוס, אז אני לוקחת מונית.

ימימה פרץ-גבאי: אבל מה עם הזקן שלא יכול להרשות לעצמו מונית?

ימימה פרץ-גבאי: יש כאלה שמבקשים לקנות עכשיו מכוניות, שזה יכביד עוד, זה מה ששמעתי גם כן.

ימימה פרץ-גבאי: קונים מכוניות כדי להתגבר על הבעיה התחבורתית בירושלים.

ימימה פרץ-גבאי: מספיק מתעללים באוכלוסייה של העיר הזאת והגיע הזמן לשים לכך סוף.

ימימה פרץ-גבאי: זה לא יתכן.

ימימה פרץ-גבאי: צריך להקים, כמו שהציעו כאן, שיהיה משהו תחרותי ואז אני רוצה לראות אותם.

ימימה פרץ-גבאי: וחוץ מזה, סיטיפס, אנחנו נמצאים במדינה עברית.

ימימה פרץ-גבאי: למה לתחבורה קלה, עירונית, צריך לקרוא בשם לועזי?

אורי מקלב: איזה שם את מציעה שהם יקראו?

אורי מקלב: אני עוד לא מצאתי שם שכל כך הולם אותם, כמו השם הזה.

אורי מקלב: כמו שאמרת, שמים פס אחד.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: רז איתן ממגמה ירוקה.

רז איתן קוקס: שלום.

רז איתן קוקס: אני רוצה להתחבר לכל מה שאמרו פה, שאני באמת מסכימה עם כל מילה.

רז איתן קוקס: עוד משהו לגבי אנשים מבוגרים.

רז איתן קוקס: הנחה לקשישים, אני לא יודעת אם קיימת או לא.

רז איתן קוקס: חברת הכנסת מקלב הבנתי שאמר שאפשר לקנות כרטיס ב-3.30 שקלים.

רז איתן קוקס: אבל אני באופן אישי ניסיתי לעזור לקשישה למצוא את הכרטיס הזה במכונה המסובכת, ופשוט לא הצלחתי.

רז איתן קוקס: אז יש כאן בעיה מאד משמעותית עם המידע במכונות, עם המידע בתחנות.

דוד אזולאי: כנראה שצריך איזו שהיא השכלה אקדמאית כדי לדעת להפעיל את המכשיר הזה.

רז איתן קוקס: זה הרבה מעבר לזה.

רז איתן קוקס: אני לא יודעת.

רז איתן קוקס: אי אפשר לדרוש, הפקחים לא יכולים לדרוש מהאנשים לבוא עם כרטיס, כשהאנשים לא מצליחים בכלל לקנות אותו.

אורי מקלב: מדינת ישראל מאפשרת מכשיר שמדבר, או בכל אופן כותב בלועזית.

אורי מקלב: מכשיר התיקוף עצמו הוא מכשיר שהוא גם לא בעברית.

אורי מקלב: אתה צריך לגעת בצבעים, אתה צריך לראות בדיוק באותה שנייה, צריך לדעת שאדום זה ככה וירוק זה ככה.

רז איתן קוקס: מעבר לעניין של המידע עצמו, נסעתי כבר כמה פעמים והרבה מאד מכשירים היו מקולקלים ואנשים לא יכלו לקנות כרטיס.

רז איתן קוקס: ויוצא שאנשים פספסו את הרכבת רק בגלל שהם חששו מהקנסות, התחילו לרוץ בין מכשיר אחד לשני ופשוט בתחנה שיש בה ארבעה מכשירים, שלושה מקולקלים.

רז איתן קוקס: זה לא הגיוני שאנשים יעמדו בתור כזה.

רז איתן קוקס: ובטח כשהתדירות היא לא כל כך גבוהה כמו שהבטיחו.

רז איתן קוקס: הייתי באמת רוצה, אם תוכלו בבקשה, חברי הכנסת, לשאול כאן בצורה מפורשת את משרד התחבורה ואת סיטיפס, מדוע התדירויות הן לא כמו שהבטיחו ולמה אין מספיק קרונות כמו שהבטיחו.

רז איתן קוקס: הרי ברור שברגע שיהיה את הפיגוע הראשון, אז אנחנו ניזכר להגיד שהעומסים ברכבת הם לא הגיוניים.

רז איתן קוקס: מעבר לזה, בעיית האיחורים היא בעיה מאד מאד קשה ובאופן כללי, השירות הוא מאד גרוע.

רז איתן קוקס: עכשיו, בעיקר בגלל שהתדירויות הן כל כך נמוכות, חשוב מאד שקווי האוטובוס שמזינים את הרכבת הקלה, יהיו מסונכרנים עם הרכבת עצמה, כך שאנשים לא יצטרכו להמתין כל כך הרבה זמן בתחנה.

רז איתן קוקס: וחשוב שמשרד התחבורה ישים לב לעניין הזה ויבדוק ויוודא שבאמת הסנכרון הוא סנכרון מלא.

רז איתן קוקס: ועוד עניין, שעל פי הרכבת הקלה שעת שיא ערב מסתיימת בשעה 16:30 ולא כל כך ברור לי מה קורה עם כל אותם אנשים שמסיימים לעבוד בשעה חמש, שש או שבע בערב, איך הם אמורים להגיע הביתה במהירות סבירה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: אני מאד מודה לך.

דוד אזולאי: שרון צ'רקסקי, בבקשה.

שרון צ'רקסקי: שמי שרון צ'רקסקי, אני מייצגת את ועד ההורים של בית ספר יפה נוף שבשכונת בית הכרם בירושלים.

שרון צ'רקסקי: בית הספר שלנו נמצא על שדרות הרצל והרכבת הקלה בעצם חוצה אותו, עוברת ליד.

שרון צ'רקסקי: יש בעצם שלוש בעיות בטיחות, ואני מנצלת את ההזדמנות שכל הגורמים הרלבנטיים נמצאים פה.

שרון צ'רקסקי: שלוש בעיות בטיחות שלא ברור לי למה הן לא נפתרות, זה נראה לי פתרון כל כך פשוט.

שרון צ'רקסקי: בעיה ראשונה היא בעיית תזמון הרמזורים.

שרון צ'רקסקי: בעצם היום יש מצב שילד מתחיל לחצות את הכביש, נעמד באי תנועה.

שרון צ'רקסקי: אם יש רכבת קלה שבאה מדרום לצפון, יש לו שתי שניות לחלוף, לחצות את הכביש.

שרון צ'רקסקי: אני עמדתי היום עם סטופר ומדדתי את הדבר הזה.

שרון צ'רקסקי: זה נראה לי דבר לא הגיוני בעליל.

שרון צ'רקסקי: בכל המקרים האחרים זה בסדר, אבל במקרה הזה, הספציפי, כשהרכבת עומדת בצד שמאל, זאת אומרת שהיא עומדת מדרום לצפון ברמזור ויש לה עדיפות, יש לו שתי שניות לחצות את הכביש.

שרון צ'רקסקי: לא נשמע לי הגיוני.

שרון צ'רקסקי: נופל משהו מהתיק והוא מתכופף להרים, מישהו חטף למישהו משהו, זה פשוט לא סביר.

שרון צ'רקסקי: זאת בעיה אחת.

שרון צ'רקסקי: בעיה שנייה זו בעיה של אי התנועה עצמו.

שרון צ'רקסקי: יש שם גידור מינימאלי.

שרון צ'רקסקי: אני ראיתי היום 20 ילדים עומדים באי התנועה הזה.

שרון צ'רקסקי: שוב פעם, אני לא צריכה להסביר לכם.

שרון צ'רקסקי: אני מניחה שלכולם פה יש ילדים, או לחלק יש ילדים.

שרון צ'רקסקי: מספיק שמשהו קורה, ילד יכול להיפלט אל המסילה.

שרון צ'רקסקי: אני חושבת שצריך לשים שם גדר, שמאפשרת השתלבות לא בצורה כל כך מידית, אלא השתלבות מפותלת, כדי שהוא לא ייכנס לכביש, לא ייכנס לאזור של הרכבת הקלה.

שרון צ'רקסקי: והדבר השלישי, בבית ספר יפה נוף לומדים כ-500 תלמידים.

שרון צ'רקסקי: בשעה 13:30 – 300 תלמידים שועטים.

שרון צ'רקסקי: לא הולכים הליכה קלה, שועטים החוצה מבית הספר.

שרון צ'רקסקי: יש רק חמש גדרות שמפרידים, חמש יחידות של הגדר שמפרידות בין בית הספר לבין המסילה.

שרון צ'רקסקי: זה פשוט לא הגיוני.

שרון צ'רקסקי: אנחנו פנינו גם לחברת סיטיפס, שכמובן התעלמה מאיתנו לחלוטין וגם פנינו לעיריית ירושלים.

שרון צ'רקסקי: לא ברור לי למה לא מוסיפים שם גדר.

דוד אזולאי: מהפנייה שלכם לעיריית ירושלים – קיבלתם איזו שהיא תגובה?

שרון צ'רקסקי: לא.

שרון צ'רקסקי: היה נציג מטעם העירייה.

שרון צ'רקסקי: אמר שאנחנו צודקים ואני מחכה כבר למעלה מחצי שנה לטיפול בעניין הזה.

שרון צ'רקסקי: אני לא מבינה למה אני צריכה לפנות לחבר הכנסת מקלב - - -

דוד אזולאי: אני שומע עכשיו מהוועדה שגם אנחנו קיבלנו את הפנייה שלכם והעברנו אותה ועדיין לא קיבלנו תשובה.

דוד אזולאי: מירב, כחברת מועצת עיריית ירושלים - - -

מירב כהן: יש פה נציגים מהעירייה.

מירב כהן: יש פה גם את זוהר זולר - - -

דוד אזולאי: הוא גם כן חבר מועצת עיריית ירושלים?

מירב כהן: לא, לא, זוהר זולר עובד עם מנכ"ל עיריית ירושלים, וקובי בר טוב, ראש אגף תושי"ה, ועידו, שאחראי על פניות הציבור בעירייה.

דוד אזולאי: אוקי.

קובי ממליה: אנחנו מכירים את התלונה.

קובי ממליה: ההסדר בשטח לא בוצע על פי התכנית המאושרת על ידי העירייה.

קובי ממליה: הוצאנו פיקוח עליון, היה נציג בשטח, יצא מהנדס, יצא דו"ח לסיטיפס מה צריך לתקן, ואנחנו ממתינים שסיטיפס תתקן את זה.

קובי ממליה: אנחנו מניחים שאם היא לא תתקן את זה בתקופה הקרובה אנחנו נפעיל אכיפה.

דוד אזולאי: אני קודם כל מעריך את זה שאתה באמת מתייחס לנושא ושאתם מודעים לכך, זה בסדר.

דוד אזולאי: אני רק מאד מקווה שהדברים האלה לא יבוצעו אחרי שחס ושלום יקרה אסון, כי אז כולם יכנסו ללחץ וכולם יבצעו מידית את הדברים.

דוד אזולאי: למה לחכות?

דוד אזולאי: אתם מודעים לבעיה, הבעיה קיימת.

דוד אזולאי: יושבים פה נציגים של עיריית ירושלים, נציגי משרד התחבורה, נציגי סיטיפס – אנא מכם, קחו יזמה מחר בבוקר ותפתרו את הבעיות.

דוד אזולאי: תעזבו את הפיקוח עכשיו, כל הדברים האלה.

דוד אזולאי: מדברים פה על פיקוח נפש.

דוד אזולאי: 500 ילדים שיוצאים בשעה 13:00, כאשר יושבת פה מישהי ממערכת החינוך שם ומכירה את הדברים, אז בבקשה, לתשומת ליבכם.

גיל יעקב: אולי הגיע הזמן לתת דו"חות לסיטיפס, לא?

גיל יעקב: כלפי הנוסעים יש אפס סבלנות, אבל כלפי סיטיפס, על כל המחדלים, לא ראינו עוד אף דו"ח כספי שניתן.

דוד אזולאי: טוב, תראו, אני מקווה שבנושא הזה, אני מקווה מאד מאד שחס ושלום עד סוף שנת הלימודים לא יקרה שום דבר, ואנחנו מתפללים לכך שגם לא יקרה.

מירב כהן: דרך אגב, בעניין הדו"חות, לא מזמן חברת סיטיפס קיבלה אישור OEC, ועכשיו אפשר לתת לה דו"חות, בניגוד לעבר.

דוד אזולאי: אוקי, תודה.

דוד אזולאי: עוד משהו גברתי?

שרון צ'רקסקי: אני שואלת למה ממחר בבוקר לא יכולים להציב גדר כמו שצריך, בשביל מה צריך לחכות?

שרון צ'רקסקי: אני יכולה למצוא איש מקצוע מחר בבוקר.

דוד אזולאי: אני אמרתי את הדברים האלה ויושבים פה נציגים של עיריית ירושלים, יושבים פה כל הנציגים הנוגעים בדבר.

דוד אזולאי: אני מאד מקווה ואני מבקש שתעדכני אותנו שהנושא הזה יטופל מיד, ולא לחכות, לפני שיקרה חס ושלום אסון, ואז כולם ירוצו לשם.

שרון צ'רקסקי: זה בית ספר יסודי, אני רוצה להזכיר, זה ילדים ממש קטנים.

דוד אזולאי: זה לא משנה.

דוד אזולאי: עצם העובדה שאת מעלה טענה כזאת וכשמדובר בכזאת מאסה של ילדים, אי אפשר להתעלם מכך, ואני בדברי הסיכום אתייחס לדברים האלה.

שרון צ'רקסקי: תודה רבה.

דוד אזולאי: תודה רבה גברתי, אני מאד מודה לך.

דוד אזולאי: שלומית, מנהלת הוועדה, רצית להגיד משהו.

שלומית אבינח: לפני שהמנכ"ל ידבר, אני ניהלתי פה ויכוח, לא ויכוח, זה לגבי המענה של פניות ציבור לוועדה וזה מתחבר למה שאת דיברת.

שלומית אבינח: אנחנו כוועדה לפניות הציבור מקבלים פניות.

שלומית אבינח: אני מכהנת בתפקידי כ-15 שנה.

שלומית אבינח: מעולם לא נתקלתי במענה כזה לפניות ציבור.

שלומית אבינח: אין מענה.

שלומית אבינח: על זה דיברנו, כלומר הייתה בעיה של משרד התחבורה שלא ענו והעניין סודר.

שלומית אבינח: יתרה מכך, אנחנו מקבלים, אני שולחת במקביל לסיטיפס ולמשרד התחבורה.

שלומית אבינח: משרד התחבורה עונה בתשובה סטנדרטית, וזה בסדר, והאזרח מקבל אותה.

שלומית אבינח: אבל זה לא בסמכות משרד התחבורה לענות במיוחד על ביטול קנסות – אם בוטל הקנס או לא בוטל הקנס.

שלומית אבינח: כל הפניות וכל השיחות, אין מענה.

שלומית אבינח: גם אתמול לפני הדיון פנינו לשי אייזנברג, לסמנכ"ל, פנינו למנכ"ל ושי ענה שהפונים נענו.

שלומית אבינח: יש פה מקרה שהעברתי עכשיו למנכ"ל, של אזרח שפנה לביטול הקנס.

שלומית אבינח: האזרח מתקשר אלי, וזה במסגרת התשובות של סיטיפס שהאזרח נענה.

שלומית אבינח: האזרח לא קיבל מענה לביתו, ועד היום הוא לא קיבל תשובה.

שלומית אבינח: אני מבחינתי, האזרחים לא שקרנים, לא רמאים, אין להם אינטרס להגיד שהם לא קיבלו תשובה, אם הם קיבלו תשובה.

שלומית אבינח: יש פה עניין של מדיניות שלדעתי צריכה להשתנות.

שלומית אבינח: זה גם מתחבר.

שלומית אבינח: אנחנו גם שלחנו את הפניה של בית ספר יפה נוף ולא קיבלנו תשובה.

שלומית אבינח: עכשיו, גם אם סיטיפס אמרה שהאזרח נענה – אני לא יודעת מה התשובה.

שלומית אבינח: אני לא יודעת אם העניין סודר או לא סודר.

שלומית אבינח: צריך להיות מענה, ולא מדובר פה בסודיות ולא בצנעת הפרט ושום טיעון לא יכול להיות הגיוני שהוועדה לא זוכה למענה.

שלומית אבינח: עד כאן.

דוד אזולאי: תודה שלומית.

דוד אזולאי: רבותי, יש פה דוברים רבים שמבקשים לדבר בנושא הזה.

דוד אזולאי: אני אאפשר להם אחר כך.

דוד אזולאי: אני רק רוצה לאפשר קודם כל לנציגי משרד התחבורה.

דוד אזולאי: אדוני ממלא מקום המנכ"ל, בבקשה.

דוד אזולאי: שמעת כאן את הדברים, אני חושב שהדברים הם מאד מאד קשים.

דוד אזולאי: אני מניח שגם אתם מודעים, גם אתם מקבלים פניות והשאלה הנשאלת אדוני, מה אנחנו עושים כדי לתקן את המצב הזה, מפני שלא למצב הזה אתם התכוונתם, כשהחליטו על הרכבת הקלה בירושלים.

דוד אזולאי: בבקשה אדוני.

עוזי יצחקי: בוקר טוב לכולם, תודה רבה על ההזדמנות להגיד את הדברים.

עוזי יצחקי: אני רוצה לברך את כבוד יושב ראש הוועדה ואת חבר הכנסת אורי מקלב וגם את מנהלת הוועדה על הדיון הזה.

עוזי יצחקי: אנחנו רואים בנושא הזה נושא מאד חשוב, אחד מהנושאים החשובים ביותר שהיום משרד התחבורה מטפל בהם, הנושא של קידום ועידוד התחבורה הציבורית במדינת ישראל.

עוזי יצחקי: גם בעניין של שיפור השירות, גם במתן עידוד, גם בכספים, גם בתקציבים, גם בהשקעות, גם בסובסידיה.

עוזי יצחקי: הרכבת הקלה בירושלים הוא מיזם חשוב, היסטורי ולכן אני פה כבר אומר בפתח דברי, אנחנו לא ניתן לו להתמסמס.

עוזי יצחקי: אנחנו נטפל בכל הדברים שעלו פה וכל הדברים יקבלו מענה, כי הפרויקט הזה חשוב לנו מאד.

עוזי יצחקי: אנחנו עכשיו גם רוצים להרחיב את הפרויקט הזה בירושלים.

עוזי יצחקי: התחלנו כבר לחפור ולקדם את פרויקט הרכבת התחתית והקלה בתל אביב.

עוזי יצחקי: גם בחיפה יש את קידום פרויקט המטרונית, שזו גם מערכת להסעת המונים, ולכן אנחנו רוצים שפריצת הדרך הזאת, ברכבת הקלה בירושלים, תהיה פתח להצלחות של התחבורה הציבורית לעידוד וקידום התחבורה הציבורית.

עוזי יצחקי: צריך גם להסתכל, אני גם אתייחס בקצרה גם לדברים בהמשך, אבל צריך להסתכל על התמונה הכוללת.

עוזי יצחקי: סך הכל מדובר בפרויקט חשוב, בפרויקט שיש לו הצלחה מבחינת העיר, מבחינת מרכז העיר.

עוזי יצחקי: מרכז העיר קם לחיים, ואני חושב שחברת מועצת העיר המכובדת שנמצאת פה ראתה את זה.

עוזי יצחקי: ראינו את זה גם בחג האחרון, העיר הזאת זכתה לביקורים ומכרז העיר חי, מה שלא היה שנים.

עוזי יצחקי: אז גם מבחינת זיהום אוויר, גם הדו"חות של המשרד להגנת הסביבה שאנחנו רואים אותם מעת לעת.

עוזי יצחקי: בהחלט יש פה קידום של פרויקט ירוק, מערכת הסעת המונים ואנחנו גם נרצה לראות את שביעות הרצון של הקהל.

עוזי יצחקי: זה מיזם מהפכני.

עוזי יצחקי: יש פה חבלי לידה ומחלות ילדות ובעיקר שינוי של הרגלים.

עוזי יצחקי: צריך לזכור את זה, כבוד יושב ראש הוועדה וחברי הכנסת, זה שינוי של ההרגלים.

עוזי יצחקי: זו מערכת הסעה המונית שלא הייתה ונתנו פה דוגמאות של "אגד" ושל אוטובוסים ושל רכבת ישראל.

עוזי יצחקי: זה משהו אחר לגמרי.

עוזי יצחקי: זה מערכת הסעה המונית שכולם עולים.

עוזי יצחקי: אין שום עיכובים וגם הציבור צריך להפנים את הדבר הזה.

עוזי יצחקי: אם אנחנו מדברים על זה שאנחנו רוצים להיות כמו אירופה ורוצים להרגיש באירופה, אז גם אנחנו צריכים לשנות הרגלים וגם לשנות פאזה בעניין הזה.

עוזי יצחקי: אני חוזר ואומר, אנחנו לא מנותקים, אנחנו גם מקבלים את הפניות.

עוזי יצחקי: אנחנו יושבים עם הגורמים, אנחנו שומעים את הרחשים בציבור, אנחנו נפגשים עם כל מי שצריך.

גיל יעקב: אתם נוסעים בתחבורה הציבורית?

עוזי יצחקי: ואנחנו גם נוסעים בתחבורה הציבורית, כן, אנחנו גם נוסעים בתחבורה הציבורית.

עוזי יצחקי: ואני פה מצהיר ואומר שכל הנושאים מטופלים ברמה שלי וברמה של שר התחבורה ישראל כץ, כמו שהוא טיפל וחשוב לו הרכבת, חברת רכבת ישראל, ואתם ראיתם איך הוא טיפל בזה באופן אישי, וברמת השירות לציבור במשרדי הרישוי ובנמלי הים ובאוטובוסים וברפורמות של התחבורה הציבורית בתל אביב.

עוזי יצחקי: גם הדבר הזה מטופל ברמת שר התחבורה ואנחנו ניתן מענה לכל הדברים.

עוזי יצחקי: אכן יש מספר תקלות וליקויים בנושא מערכת הכרטוס, בנושא ההסברה, בנושא של הקנסות, בטיפול בערר של הקנסות וגם בהתנהלות הפקחים.

עוזי יצחקי: יש מספר פעולות שכבר בוצעו.

עוזי יצחקי: גם אתמול הייתה פעימה נוספת בעניין של השיפור ועוד מעט הנציגים של החברה וגם מנהל אגף בכיר לתחבורה ציבורית במשרד התחבורה, מר יהודה אלבז שנמצא פה, יתנו את המידע הזה ואנחנו חושבים ובטוחים שהעסק הזה ישתפר וישתפר מהר.

עוזי יצחקי: העניין של הפיקוח והעניין של הבקרה, ושוב אני חוזר ואומר, ברגע שמפעילים מערכות הסעה המוניות והעלייה היא עלייה חופשית וללא שום עיכובים וללא צורך לעבור דרך נהג ודרך כרטיסן ודרך דלת כזאת צרה או אחרת, אלא באים ועולים ונוסעים, אז גם פה צריך להיות בהחלט מעקב, פיקוח ובקרה.

עוזי יצחקי: אבל אני מסכים ומצהיר על זה שאנחנו נדאג שהמעקב והבקרה באמת יהיו בצורה מכובדת, לא להשפיל אנשים.

עוזי יצחקי: להגיע למצב ששמענו אנשים בוכים ואנשים מפוחדים זה לא מקובל וזה לא יהיה, ואני פה מצהיר ואומר שזה לא יהיה, אנחנו נטפל בדברים האלה.

דוד אזולאי: מי מפעיל את הפקחים?

עוזי יצחקי: החברה המפעילה את הפקחים, עוד מעט אני אתן לחברה להסביר מה הם עשו גם בעניין הזה של פקחים, אבל בהחלט נעשו פעולות.

אורי מקלב: אבל למה אתה חושב שלהתרגל לזה, והמעבר הזה שהוא מעבר דרמטי, נניח שנקבל את כל מה שאתה אומר, צריך להיות על חשבון האזרחים ולא על חשבון החברה?

אורי מקלב: נניח אני אקבל את מה שאתה אומר שזה תהליך.

אורי מקלב: למה לא יצאתם מנקודת הנחה ומסקנה שאת התהליך הזה מי שצריך לספוג, את כל הבעיות בלהתרגל, ליישם אותו ולהטמיע אותו, זה צריך להיות על הגב של האזרחים ולא על הגב של החברה?

אורי מקלב: למה מהרגע הראשון אנחנו, האזרחים, צריכים לקבל כזאת אכיפה דרקונית ואגרסיבית?

אורי מקלב: זאת כל השאלה שלהם.

אורי מקלב: אי עמידה בלוח הזמנים, אי עמידה בבטיחות, מכשירים לא תקינים לאורך כל המקומות, לא מכשיר אחד.

אורי מקלב: זה לא דבר שקורה פעם אחת, לא מכשיר אחד לא תקין אלא שלושה מכשירים בבת אחרים לא תקינים.

עוזי יצחקי: אני ציינתי את הבעיות במערכת הכרטוס, ועוד מעט נשמע - - -

אורי מקלב: מכשירים לא חכמים, אני לא מבין איך יכול להיות שבשנת 2012 - - -

עוזי יצחקי: הדברים האלה בתהליך תיקון.

אורי מקלב: איך נתתם להביא כאלה מכשירים.

עוזי יצחקי: זה חלק ממחלות ילדות, חבלי לידה שאנחנו נתקן אותם.

עידו נווה: זה לא חבלי לידה.

עידו נווה: זה לא חבלי לידה.

דוד אזולאי: רבותי, אפשרתי לכם להתבטא, אנא מכם, תאפשרו לי לנהל את הדיון.

דוד אזולאי: אדוני המנכ"ל, אני קודם כל שמח על כך שאתם מודעים לבעיות, מכירים את הבעיות וטוב שאתם מתייחסים ולא מנסים לטמון את החוק ולהגיד לא קיים, לא ידענו וכו'.

דוד אזולאי: זה כבר, מודים באשמה.

דוד אזולאי: ולכן, אנחנו לא רוצים כרגע, אין לי ציפיות, אני מודה.

דוד אזולאי: אין לי ציפיות שאתה תקום כרגע ותגיד אנחנו נפתור את הבעיות האלה.

דוד אזולאי: אבל יש לי ציפייה אחת ואני אגיד לך מה היא.

דוד אזולאי: הציפייה היא שמכאן תצא הודעה מטעם משרד התחבורה, שכל הנושאים שעלו ייבדקו תוך זמן X.

דוד אזולאי: תוך תקופה של חודש, חודשיים.

דוד אזולאי: תלמדו את הנושאים, כי הרי בסך הכל כל היושבים כאן, מסביב לשולחן הזה, יש להם מטרה אחת – לשפר, לייעל ולתת את השירות הטוב ביותר לציבור.

דוד אזולאי: על זה אין ויכוח פה בבית הזה.

דוד אזולאי: גם חברת סיטיפס, גם אתם משרד התחבורה, גם "אגד", גם אנחנו האזרחים.

דוד אזולאי: לכן, מה שאני מבקש ממך אדוני, שמענו את הבעיות.

דוד אזולאי: הבעיות הן קשות, הבעיות הן כואבות.

דוד אזולאי: הציבור סובל ואני מציע לך ודרך אגב התכוונתי לעשות את זה אך בשל האילוצים ביטלתי את זה, אבל אני אחזור על הרעיון הזה.

דוד אזולאי: אני חשבתי פשוט להתייצב באחד הימים בסיטיפס ולנסוע כאזרח מן המניין, כדי לחשוב את מה שהאזרחים חשים.

דוד אזולאי: אבל חשבנו שהדברים ישתנו ולכן ביטלנו את הדברים האלה, אבל נעשה את זה בעזרת השם.

אורי מקלב: אל תשכח שחבר כנסת נוסע בחינם ברכבת הקלה.

דוד אזולאי: אני מוכן לשלם.

דוד אזולאי: בשביל התענוג הזה אני מוכן לשלם.

אורי מקלב: אתה עשוי לשלם 180 שקלים, אל תשכח ואת הריזיקה הזאת תיקח בחשבון.

דוד אזולאי: לכן עוזי, אני מבקש ממך, ויושב פה גם מר יהודה אלבז שכבר השתתף באחד הדיונים פה ואני מכיר גם את היכולות שלו.

דוד אזולאי: רבותי, בואו ניקח את הנושא הזה לידיים.

דוד אזולאי: הוא חשוב לכולנו וחייב לבוא שינוי.

דוד אזולאי: וככל שאנחנו מתקרבים לקיץ, מספר הנוסעים ילך ויגדל, הוא לא ילך ויקטן.

דוד אזולאי: כי היום אנחנו בתקופת שגרה, אבל באוגוסט אנחנו יודעים מה קורה בעיר הקודש ירושלים.

דוד אזולאי: לכן, חייבים להיערך לעניין הזה והאמת, תאמין לי, אני רוצה לקיים דיון כדי לבוא ולהגיד לכם יישר כוח על כל השיפורים ועל כל העשייה שעשיתם בנושא.

דוד אזולאי: זה מה שאני רוצה.

דוד אזולאי: אין עניין פה לקיים דיונים ולבקר את המערכות.

דוד אזולאי: זה לא מה שאנחנו רוצים.

דוד אזולאי: אנחנו רוצים לתת שירות טוב ויעיל לציבור.

עוזי יצחקי: אני מקבל את הדברים.

עוזי יצחקי: אנחנו נעשה את מה שהטלת עלינו.

עוזי יצחקי: אני רוצה לשמוע ולהשמיע מטעם החברה ומטעם משרד התחבורה, על מספר פעולות שכבר נעשו.

עוזי יצחקי: אז ברשותך.

דוד אזולאי: אני מודה לך אדוני.

דוד אזולאי: אני חייב רק לציין פה למי שלא מכיר.

דוד אזולאי: יש לי ניסיון טוב עם עוזי יצחקי.

דוד אזולאי: היה לנו פה דיון בקשר למקרים אחרים של האוטיסטים והנכים, ובאמת קיבלנו מענה מידי.

דוד אזולאי: כלומר אני מכיר ביכולות שלך ואני יודע שאתם מסוגלים ואני מאמין שגם פה נצא עם בשורה.

דוד אזולאי: אני מאד מודה לכם.

דוד אזולאי: יהודה, אתה רוצה להתייחס לנושא?

יהודה אלבז: אני יכול, אבל אולי כדאי לתת להם.

דוד אזולאי: אין בעיה, אני אתן, רק רציתי לשאול - - -

אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד לסמנכ"ל, כי הדבר הזה, כל הבעיות בהתנהלות עם הרכבת הקלה זה תוספת לבעיות עם הרב קו, שגם התושבים מתמודדים פעמיים.

אורי מקלב: הנוסעים בתחבורה הציבורית צריכים להתמודד עם שתי בעיות היום.

אורי מקלב: שברב קו עצמו יש בעיות - - -

דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב, פה מדובר על בעיות מערכתיות שעלו פה ואני מניח - - -

אורי מקלב: אבל הרב קו הוא חלק מהמערכת הזאת.

אורי מקלב: אנשים נוסעים, אסור לך לשכוח שאתה מבקש מכל אחד לתקף, איך אמרת – עולים בבת אחת וכל אחד צריך לתקף את המכשיר.

אורי מקלב: זה מכשיר אחד שנמצא בצד.

אורי מקלב: זה לא שאתה אומר להם ככה.

אורי מקלב: באופן מובנה היום, כמעט כל הנסיעות היום בתחבורה הציבורית בירושלים, לוקחות הרבה יותר זמן ממה שנלקח לפני כל השינויים, לפני כל הרפורמה, וזה משמעותי.

אורי מקלב: הרבה יותר זמן.

אורי מקלב: אז מה יוצא לאזרחים מהרפורמה?

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: נציג חברת סיטיפס.

אורי מקלב: הנוסעים שואלים מה יוצא לי מהרפורמה כשבשורה התחתונה ובדקה האחרונה, בדקה הסופית הם מגיעים כל יום, לוקח להם יותר זמן.

אורי מקלב: הם היו רגילים לנסוע מקצה לקצה כך וכך זמן 30 דקות, היום לוקח להם 42 דקות, 43, ולא פחות.

אורי מקלב: לא קורה להם וזה כך לכל אורך היום, בלילה.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: שי איזנברג, קודם כל אני מבקש ממך, אתה הסמנכ"ל אני מבין, אז אני מבקש ממך להעביר את מחאתנו למנכ"ל, שזו פעם שנייה שאנחנו מזמינים אותו ולא מכבודו לבוא אלינו.

דוד אזולאי: יש לנו גם אפשרות, בדרכים אחרות, לאלץ אותו לבוא לכאן.

דוד אזולאי: אני חושב שזה לא ראוי וזה לא מכובד, עם כל הכבוד וההערכה שאתה מגיע לפה ואתה מוכן להתמודד, אבל אני חושב שזה לא ראוי שמנכ"ל שמוזמן לאחת מוועדות הכנסת, לא מופיע בה.

דוד אזולאי: מבחינתנו זה לא ראוי ואני אומר את הדברים בלשון מאד מאד עדינה.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני.

שי אייזנברג: ראשית בוקר טוב.

שי אייזנברג: בשם המנכ"ל אני יכול להגיד לך, הדיון הזה נקבע בהתראה מאד קצרה.

שי אייזנברג: יש לנו גם דיון מחר בכנסת.

שי אייזנברג: הוא היה מאד רוצה להשתתף בדיון הזה, לצערנו גם הוא יש לו מחויבויות קודמות.

שי אייזנברג: אנחנו איך שהוא חברה קטנה שצריכה להתחלק על הרבה משימות.

שי אייזנברג: אני פה, אני מתואם איתו - - -

אורי מקלב: אותו זמן שממלא מקום מנכ"ל משרד התחבורה קיבל את ההזמנה לדיון, ונראה לי שמנכ"ל משרד התחבורה יותר גדול מהחברה הזאת, אבל בסדר.

אורי מקלב: יש לו עוד הרבה משימות וגם יהודה נמצא פה, למי שיודע כמה משימות יש להם.

שי אייזנברג: אין פה שום אמירה אישית, כוונה אישית או זה.

שי אייזנברג: אנחנו התכוננו עם המנכ"ל, המסרים הם מסרים ואני עדיין אעביר לו את המסר.

דוד אזולאי: לקחנו לתשומת ליבנו ואני מקווה שגם אתם תיקחו לתשומת ליבכם.

שי אייזנברג: אז זה לא שאני לא אעביר לא את המסר.

דוד אזולאי: תודה, אוקי, זה לא הנושא.

שי אייזנברג: יפה.

שי אייזנברג: עכשיו אני אנסה באמת קצת להתייחס.

שי אייזנברג: סך הכל נאמרו פה לא מעט דברים, ניסיתי גם לרשום לעצמי נקודות.

שי אייזנברג: אני חייב לומר שגם חלק מהדברים זה לא שבאתי לפה ושמעתי לראשונה איזו שהיא טענה כזאת או אחרת, כך שבפירוש הן מוכרות לנו ואני אנסה באמת להתייחס למה עשינו ומה אנחנו עושים.

שי אייזנברג: עדיין, ברשותכם, סך הכל לא כל יום יש דיון שכל כולו סיטיפס או איזו שהיא חברה.

שי אייזנברג: ברשותכם אני אבקש שתי דקות לתת את התמונה היותר רחבה, ואני גם אתייחס בהמשך לסוגיות עצמן.

שי אייזנברג: אז כמו שכולם יודעים יצאנו לדרך איך שהוא לפני שמונה חודשים.

שי אייזנברג: יצאנו במקום אחד, אנחנו היום במקום לגמרי אחר.

שי אייזנברג: זה רכבת ראשונה, רכבת קלה ראשונה בישראל, בירושלים ובכלל בישראל.

שי אייזנברג: זו מערכת ראשונה שהיא מערכת פתוחה לחלוטין, זה לא דבר שקיים כרגע במדינת ישראל ויש לה מאפיינים מאד מאד ספציפיים, כך שההשוואה הזאת – רכבת ישראל, "אגד" – הרבה פעמים היא לא השוואה רלבנטית.

שי אייזנברג: יצאנו לדרך עם אפשרות להפעיל 14 רכבות, עם נסיעה לאורך הקו מקצה לקצה מעל 80 דקות.

שי אייזנברג: היום אנחנו עם תדירות של 12 דקות של רכבות בשעות השיא, והיום אנחנו נמצאים עם - - -

קריאה: שש דקות.

שי אייזנברג: לא, יצאנו לדרך עם 12 דקות והיום אנחנו נמצאים עם 21 רכבות על הקו בשעת שיא, עם 48 דקות מקצה לקצה ועם תדירות בשעות השיא של 6 דקות.

אורי מקלב: מה היעד?

שי אייזנברג: היעד הסופי הוא 4.5 דקות בשעות השיא.

אורי מקלב: ומקצה לקצה?

שי אייזנברג: 42 דקות.

שי אייזנברג: כך שקיצרנו מ-85 ל-48.

שי אייזנברג: יש לנו עוד איזו שהיא דרך לעשות ואנחנו מאד מקווים שנעשה אותו וגם בהקדם.

שי אייזנברג: אבל בואו נראה שבאמת נעשו פה דברים ויש שיפור והשיפור הזה - - -

רז איתן קוקס: איך אתם מגדירים את שעות השיא רק, לא הבנתי?

רז איתן קוקס: עד 16:30 או משהו אחר?

שי אייזנברג: שעות השיא זה לא מה שאנחנו מגדירים, זה מוגדר בהסכם.

שי אייזנברג: זה שעות שיא בוקר, זה בין שבע בבוקר לתשע בבוקר.

שי אייזנברג: כרגע הרחבנו את שעות השיא לבקשת משרד התחבורה משש וחצי עד תשע וחצי.

דוד אזולאי: מה הן שעות השיא בהגדרה שלכם בשעות אחר הצהריים?

שי אייזנברג: בשעות אחר הצהריים זה כמו שציינה הבחורה, משלוש עד ארבע וחצי.

רז איתן קוקס: ארבע וחצי?

רז איתן קוקס: אנשים מפסיקים לעבוד?

שי אייזנברג: הרכבת גם לא מפסיקה לעבוד אחרי ארבע וחצי.

שי אייזנברג: הרכבת משנה את תדירותה.

דוד אזולאי: אתם הרי מכירים את התדירות ואדוני שומע.

דוד אזולאי: ירושלים היא עיר שמאכלסת הרבה משרדי ממשלה ומי שמכיר את המערכת איך היא עובדת, יודע שבארבע רק מתחילים לצאת מהמשרדים.

דוד אזולאי: כלומר משהו פה טעון תיקון.

אורי מקלב: זה לא חוץ לארץ פה, פה עובדים קשה.

אורי מקלב: יש גם בעיה ששעות השיא מצומצמות, בגלל שבשעות השיא אישה שעולה עם עגלה והיא לא קיפלה אותה, היא מקבלת 180 שקלים קנס.

אורי מקלב: אם היא לא בשעות השיא, אז היא לא מקבלת את זה.

אורי מקלב: יש בזה רווח, בכל דבר שאתם מצמצמים.

אורי מקלב: אתם יודעים מה זה, אישה למה עלתה עם עגלה ולא קיפלה את זה, 180 שקלים.

אורי מקלב: באגד היא משלמת עוד כרטיס.

אורי מקלב: כאן היא לא קיפלה את זה, היא משלמת 180 שקלים קנס.

אורי מקלב: והנשים האלו אמרו שהן לא הספיקו עוד לקפל את העגלה כשהן נכנסו, אז זה בשעות השיא, וזה לטובת סיטיפס שהם יכלו לקחת בכל הזמנים, אבל הם אמרו לא.

אורי מקלב: ביום שישי ניקח כל היום שישי, תמיד עם עגלה פתוחה, אבל רק בשעות השיא.

אורי מקלב: אז יש מהלך שהם לא יודעים את המהלך של האימהות עם הילדים, שיש גם איזו בשורה טובה בעניין הזה.

אורי מקלב: ואני אומר את זה קצת בציניות.

שי אייזנברג: נכון.

שי אייזנברג: אז זה דבר אחד שחשוב לי להגיד.

שי אייזנברג: דבר שני שחשוב לי להגיד זה שלא ישתמע שלא מעניין אותנו נושא השירות לציבור.

שי אייזנברג: זה ממש לא נכון.

שי אייזנברג: גם אם אנחנו גוף עסקי אנחנו מבינים את המשמעות של שירות.

שי אייזנברג: יש הרבה מאד גופים עסקיים במדינה הזאת והשירות היום הוא חלק בלתי נפרד מפעילות של גוף עסקי.

שי אייזנברג: כך שאני לא יכול להתווכח עם זה שאנחנו גוף עסקי שבאמת בא לפה כדי לעשות רווחים.

שי אייזנברג: עדיין זה לא סותר את העניין שיש לנו חשיבות ואנחנו מאד מאד רוצים לתת שירות טוב לכלל הנוסעים שאנחנו מסיעים ברכבת הקלה.

שי אייזנברג: אין לנו ספק ששירות טוב יחזיר לנו גם תשואה כזאת או אחרת, גם אם לא מחזירים לנו שקל כזה או אחר.

שי אייזנברג: כך שהאמירה הזאת חשוב שהיא תאמר, כי היא באמת מבחינתנו דבר מאד מאד משמעותי.

שי אייזנברג: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד ברמת הכללי, זה שאנחנו כל הזמן לומדים מהניסיון.

שי אייזנברג: אני יכול להגיד לכם, אנחנו משתפרים.

שי אייזנברג: גם אם לפעמים לא רואים, אנחנו קוראים את התלונות, אנחנו קוראים את לפניות, אנחנו מגיבים, אנחנו מתייחסים אליהן.

שי אייזנברג: לפעמים ההתייחסות היא בכלל אפילו לא במקרה הספציפי.

שי אייזנברג: ההתייחסות היא, אנחנו מבינים שאם יש פנייה ועוד פנייה ועוד פנייה ועוד פנייה, יש פה משהו בעייתי ואנחנו מגיבים.

שי אייזנברג: בפעולות שעשינו אתם גם תוכלו לראות, אני אתן דוגמאות לדברים שאנחנו עושים ועשינו ותבינו שבאמת אנחנו מגיבים.

שי אייזנברג: אז יכול להיות שאנחנו לא עושים את זה במאה אחוז, יכול להיות שלפעמים זה לוקח לנו שבוע, שבועיים, חודש להגיב, לשנות, אבל אנחנו בפירוש כל הזמן מנסים לראות מה הבעיות, מה התלונות, להגיב ולשפר וזה באמת ברמה כללית ואני חושב שחשוב שהדברים ייאמרו.

אורי מקלב: אבל אדם שלא תיקף, למה שלא ייגש למכשיר ויתקף?

אורי מקלב: למה אתה צריך לתת לו קנס על זה?

אורי מקלב: אתה לא תפסיד.

אורי מקלב: תגיד לו תיגש ותתקף את זה במשך חצי שנה.

אורי מקלב: למה לא?

שי אייזנברג: אז אלף זו שאלה מעולה, כי באמת אני חושב שפעם אחת ולתמיד בואו נשים את הדברים על השולחן על התיקוף הזה.

שי אייזנברג: חברת סיטיפס יש לה הסכם עם המדינה ואתם מבינים שאנחנו פועלים מכוח חוק ומכוח הסכם עם המדינה.

שי אייזנברג: בהסכם שלנו עם המדינה אנחנו בעצם מתוגמלים או נהנים מתיקופים לא ממכירות.

שי אייזנברג: לא מעניין אותי אם מישהו קנה חופשי חודשי בתחילת החודש אצלי במכונה.

שי אייזנברג: מבחינתי זה כלום.

שי אייזנברג: מבחינתי אם הוא לא נסע כל החודש ברכבת, לא ראיתי שקל מהחופשי חודשי.

גיל יעקב: אז אתה מעדיף קנס, זה מה שאתה אומר.

שי אייזנברג: לא, אני עוד לא בקנס.

שי אייזנברג: אני מנסה להסביר שהרעיון הוא שאנחנו בעצם מתוגמלים או נהנים מהתיקופים ולא מהמכירות ולכן החשיבות של התיקופים.

שי אייזנברג: זה לא איזה משהו שסתם וזו נקודה אחת.

שי אייזנברג: נקודה שנייה שגם חשוב לי עוד פעם לשים כי אתה הערת אותה מקודם ואני רוצה להבהיר ולחדד אותה.

שי אייזנברג: גם נושא זקן או ילד, אתה אמרת אם עולה ילד – 3.30 שקלים, סיטיפס מקבלת פחות.

שי אייזנברג: זה לא מדויק.

שי אייזנברג: כי מה שקורה זה סובסידיות שהמדינה לוקחת על עצמה.

שי אייזנברג: היא אמורה לשאת בהן, כך שזה לא - - -

אורי מקלב: אבל אתם מתחלקים עם "אגד", אתם לא מקבלים את כל מלוא הכרטיס.

שי אייזנברג: לא, אני לצורך העניין, בוודאי את הסובסידיה משלמת המדינה.

שי אייזנברג: לא אני נותן את הכרטיס חינם לעיוור ולא אני נותן לילד את ההנחה, כך שהמבחינה הזאת זה לא שאני - - - -

אורי מקלב: אתם מתחלקים, אבל למה אתה נותן לו קנס של 180 שקלים ואתה לא אומר לו תיגש לתקף?

דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב, תאפשר לו לדבר.

שי אייזנברג: אז אני אתייחס לזה.

שי אייזנברג: אני אגיע לזה ממש עוד שתי דקות.

שי אייזנברג: זה ככה ברמת הכללי.

שי אייזנברג: מבחינת הכרטוס והנסיעה בתשלום, אז כמו שאתם מבינים וגם אמרתם את זה ולא חודש וחצי, ארבעה חודשים ראשונים נסעו ללא תשלום בכלל.

שי אייזנברג: אחרי זה התחלנו בנסיעות בתשלום, חודש ראשון, התחלנו דרך אגב בשבועיים עם איזו שהיא הבטחה שהייתה פה, של מנכ"ל סיטיפס ליושב ראש ועדת הכלכלה של הכנסת, שבמהלך השבועיים הראשונים אנחנו לא נטיל קנסות.

שי אייזנברג: לא הטלנו בשבועיים הראשונים, ראינו שאולי כדאי לתת עוד קצת זמן, נתנו חודש שלם ללא קנסות לחלוטין ברכבת, במהלך חודש דצמבר, עם תחילת הנסיעות בתשלום.

שי אייזנברג: במקביל, עשינו מהלכי הסברה גם בתקשורת, גם בעיתונות, גם בפוסטרים בתחנות, גם מאות דיילים שפיזרנו לאורך התחנות.

שי אייזנברג: צריך להבין, אי אפשר להחזיק את הדיילים האלה לאורך שנה.

שי אייזנברג: הדיילים אמורים לתת איזה שהוא מענה למאסה הראשונית ללמד.

שי אייזנברג: תמיד יהיה הבן אדם שיגיע עוד חודש, פעם ראשונה מעפולה, או כמו אותו בחור מצפת שציינת, חבר הכנסת אזולאי, שבסוגריים קיבלנו את הפנייה שלו וביטלנו את הקנס שלו, אבל זה לא משנה.

שי אייזנברג: הוא יגיע.

שי אייזנברג: אם הוא היה מגיע עוד חצי שנה, אז אולי גם אז הוא לא היה יודע.

רז איתן קוקס: אתה צריך מכונה פשוטה - - -

שי אייזנברג: אלה המקרים החריגים.

שי אייזנברג: מקרים חריגים תמיד יהיו ואנחנו נטפל בהם.

שי אייזנברג: המאסה יודעת, אנחנו מסיעים היום מעל 70,000 אנשים ביום, וכשאני אומר לכם מעל 70,000 אנשים ביום זה אנשים - - -

אורי מקלב: אז למה שהוא לא ייגש איתו הפקח שיתקף את זה.

אורי מקלב: אתה לא מפסיד את הכסף.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: תענה על זה.

אורי מקלב: הוא לא חשב לנסוע בחינם.

אורי מקלב: הוא לא נכנס לרכבת שלא כדין והוא יש לו חופשי חודשי.

אורי מקלב: הוא לא אמור לשלם.

אורי מקלב: אז ככה שהוא לא רצה להתפלח לרכבת.

אורי מקלב: אז למה אתה לא נותן לו את האפשרות לתקף?

שי אייזנברג: אתה חוזר לזה - - -

אורי מקלב: אתה לא ענית.

שי אייזנברג: לא, אבל בסדר, אני מבין את זה.

שי אייזנברג: רק שאני אומר אנחנו עשינו, אנחנו נתנו את מסע ההסברה הזה.

שי אייזנברג: צריך להבין, אנשים - - -

אורי מקלב: למה 180 שקלים אתה לא תפסיד, תגיד לו – יש לך עכשיו שישה חודשים מכאן, תלך למכשיר ותתקף אותו.

אורי מקלב: אני מלווה אותך שתתקף אותו.

אורי מקלב: למה אתה עושה את זה?

שי אייזנברג: כי עוד פעם אני אומר שאני כן, מה זה אני לא אפסיד?

שי אייזנברג: אני כן אפסיד כי אני נהנה מהתיקוף שלו - - -

אורי מקלב: אז הוא יתקף אותו, אבל הוא לא צריך לשלם.

גיל יעקב: הפקח יעזור לו לתקף.

שי אייזנברג: התיקוף צריך להיות תיקוף של כולם.

שי אייזנברג: צריך להבין שמי שנוסע עם חופשי חודשי הוא נוסע קבוע בתחבורה הציבורית.

שי אייזנברג: הוא נוסע כבר לאורך זמן בתחבורה הציבורית ואנשים יודעים את זה.

שי אייזנברג: אני יכול להגיד לך - - -

אורי מקלב: אתה שומע אדוני יושב הראש?

אורי מקלב: ...

אורי מקלב: ואתה יודע שהוא באמת נוסע עם הרכבת הקלה ואני אומר לך שיש לו חופשי חודשי והוא לא נסע חצי שנה ברכבת, עכשיו בפעם הראשונה.

אורי מקלב: אבל תסביר לי מדוע אתה עושק אותו?

אורי מקלב: מדוע אתה לוקח ממנו 180 שקלים כדי לא להפסיד.

אורי מקלב: אם כנים דבריך – תיגש למכשיר בבקשה ותתקף.

שי אייזנברג: כי אני לא מבקר מאה אחוז מהנוסעים ברכבת.

שי אייזנברג: המערכת שלי היא מערכת פתוחה - - -

אורי מקלב: אז זה בדיוק, כאן נמצאת הבעיה שלך ואל תיתמם ואל תבוא ותציג כאן מצג כאן בוועדה, ואני מעריך אתכם, אתה יודע שאני נתתי לכם הרבה קרדיט ואני יודע שאתם אנשים לא רעים בטבע שלכם.

אורי מקלב: ואני מתרשם באופן אישי ואני רוצה להגיד לך שמה שענית היום בוועדה זה לא מה שענית לפני חודשים.

אורי מקלב: למדתם.

אורי מקלב: אני מקבל את זה.

אורי מקלב: אבל אם אתה כאן אומר שיש בן אדם שיש לו חופשי חודשי והוא לא תיקף אותו, ואתה יודע שהוא לא ניסה להתחכם, הוא לא תיקף אותו עכשיו, מה הבעיה שהפקח ייגש איתו למכשיר התיקוף – תתקף אותו.

אורי מקלב: למה אדם שנסע עם רב קו לא שלו, מי אתה?

אורי מקלב: אתה התליין של משרד התחבורה שרוצה להרגיל את האנשים של הרב קו לנסוע עם אותו כרטיס?

אורי מקלב: אם הוא נסע עם כרטיס הוא כבר שילם.

אורי מקלב: מה זה משנה לך אם זה שלו או של אשתו, הוא גם לא קיבל הנחה בעניין הזה.

אורי מקלב: מה אתה?

אורי מקלב: אף חברה ציבורית לא עושה את זה והיחידים שהתנדבתם לעשות את זה זה חברת סיטיפס, לאכוף עכשיו שימוש אישי בכרטיס.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: יש לכם 180 שקלים.

אורי מקלב: איך אתה יכול לצאת, אם כנים דבריך ואתה רוצה להגיד שאין לך מחשבה ואין לך שום רצון לקחת מאנשים 180 שקלים ואתה ממשיך להתנהל ככה.

אורי מקלב: אני רוצה להבין.

דוד אזולאי: אני שואל יותר מכך, למה שהפקח לא ייתן הדרכה לאותו אזרח שפנה אליו ויסייע בידו להפעיל את המכשיר כדי לקבל את הכרטיס.

שי אייזנברג: תיכף אני אגיד גם מה עשינו עם הפקחים.

דוד אזולאי: אני רוצה גם לדעת מי מפעיל את הפקחים האלה.

שי אייזנברג: תיכף אני אתייחס לזה.

שי אייזנברג: עוד פעם, אני אגיד את זה ככה, אני מקווה שלפחות המסר של התיקופים עבר.

שי אייזנברג: עכשיו צריך להבין, אנחנו - - -

אורי מקלב: אין לזה שום הצדקה.

אורי מקלב: אתם צריכים להנחות אותם כרגולטור, לעזור ולהסביר.

אורי מקלב: הוא גם היה צריך להתרגל לרעיון, ... פעם ראשונה של החופשי חודשי, לכן אני נותן לו קנס.

אורי מקלב: מי שמכם?

אורי מקלב: מי שמכם?

אורי מקלב: מי נתן לכם את הסמכות הזאת.

אורי מקלב: אתם צריכים להנחות מתי נותנים קנס ומתי לא נותנים קנס.

אורי מקלב: במקרים כאלה אסור לתת קנס.

אורי מקלב: אתם צריכים לקחת את החברות שיבקרו אם עושים את זה או לא עושים את זה.

אורי מקלב: אתם נתתם, אתם הנחתם אותם לאלה שצריכים לאכוף את השימוש האישי בכרטיס הרב קו שיש לנו הרבה תלונות על הדבר הזה.

אורי מקלב: זה אתם צריכים, זה בדיוק התפקיד של הרגולציה.

שי אייזנברג: קודם כל לגבי השימוש האישי בכרטיס הרב קו, וזה הנחיות של משרד התחבורה, גם אם לא אוכפים אותם אחרים זה לא אומר שזה בסדר, כי הכרטיס הוא כרטיס אישי.

אורי מקלב: אתם השתמשתם בזה - - -

דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב, בבקשה, תן לו לדבר.

שי אייזנברג: ולכן צריך לנסוע רק באמצעות אותו כרטיס.

אורי מקלב: זה מקומם, אם לא אני אעשה את זה, אחרים יעשו את זה.

שי אייזנברג: אני אתייחס עוד פעם לעניין החופשי חודשי בדרך אחרת.

שי אייזנברג: אנחנו מקבלים לא מעט פניות בבקשות לביטול קנסות ואתם יודעים את זה, כי חלק לא קטן מהפניות מגיע גם אליכם.

אורי מקלב: אנחנו גם יודעים איך אתם מתייחסים.

שלומית אבינח: אתה מקבל תשובות מהם?

אורי מקלב: אני לא צריך לקבל תשובות.

שלומית אבינח: לא, אתה כן צריך לקבל תשובות.

שי אייזנברג: אני יכול להגיד לכם שחלק גדול מהפניות האלה מתקבלות.

שי אייזנברג: אני יכול להגיד לכם שכמעט כל מי שבאמת הסיפור שלו הוא סיפור החופשי חודשי, ככלל של מדיניות אנחנו מוותרים.

שי אייזנברג: אבל אני גם יכול להגיד לכם שאני למשל כבר נתקלתי במקרה של בחור, אני לא יודע אפילו אם הוא בחור, כי אני יודע רק שם ואני כמובן לא אציין אותו, שיש לי כבר שתי פניות שלו, שהוא פעמיים עלה עם חופשי חודשי ולא תיקף.

שי אייזנברג: וגם לא מתביישים לפנות אלינו כשפעמיים - - -

דוד אזולאי: כמה כאלה יש לך?

שי אייזנברג: יש לי.

שי אייזנברג: יש לא מעט.

שלומית אבינח: כולם שקרנים?

שי אייזנברג: לא, אני לא אומר.

שי אייזנברג: קודם כל הבחור הזה לא שקרן, כי מעצם זה שהוא פנה אלי זה אומר שהוא לא שקרן.

שי אייזנברג: הוא אומר "לא תיקפתי".

שי אייזנברג: הוא לא אומר תיקפתי.

אורי מקלב: בסדר, אז מה קרה, אז הוא לא תיקף פעמיים.

אורי מקלב: אז אתם מקבלים את שלכם.

שי אייזנברג: אתם מבינים, אז אתם בעצם - - -

אורי מקלב: אתה אומר שאתה בסך הכל רוצה לקבל את הכסף שלך, אתה לא רוצה להפסיד, ואתה יש לך את האפשרות לא להפסיד ואתה לא מבצע את זה, ואתה מעדיף את ה-180 שקלים קנס.

שי אייזנברג: אז גם לעניין הקנסות בואו נעשה סדר אחת ולתמיד.

שי אייזנברג: הקנסות הם קנסות שכמו שאמרתם מוטלים מכוח החוק.

שי אייזנברג: אנחנו לא באים ואנחנו לא בונים את המודל העסקי שלנו על הקנסות.

שי אייזנברג: זה לא מופיע במודל העסקי, אנחנו היינו רוצים שכולם - - -

שלומית אבינח: כמה קנסות ניתנו?

שי אייזנברג: אני אגיד.

שי אייזנברג: אני אענה.

שי אייזנברג: אנחנו היינו רוצים שכולם ישלמו וזה היה עושה לנו את החיים הכי פשוטים והכי קלים והיינו נהנים לחלוטין מהמצב הזה, וזו השאיפה שלנו.

שי אייזנברג: אם זה לא היה המצב, לא היינו מגיעים למצב שהחלק הארי של הבקשות לביטול קנסות, שרובם ככולם ניתנו לצורך העניין כדין, בסדר?

שי אייזנברג: כדין.

שי אייזנברג: כי לא תיקף – אתם מבינים שלפי הדין לפחות הוא היה חייב לתקף.

שי אייזנברג: אתה אומר תתחשב בו, כי הוא לא רצה לגנוב אותך, אבל הם ניתנו כדין ורובם ככולם בוטלו.

אורי מקלב: ...

אורי מקלב: רכבת ישראל אתה יודע שעל כל תלונה אחת יש 10 אנשים שלא ניגשו, קיבלו את הדו"ח והם באמת הפנימו והלכו לשלם את זה.

אורי מקלב: אתה מעדיף.

אורי מקלב: בסדר, אתה אומר אני מעדיף לתת קנס ושיבואו לבטל את זה.

אורי מקלב: זה תהליך שהוא תקין.

אורי מקלב: אבל אנחנו יודעים בדיוק למה אתם עושים את זה, לא נכסה על זה.

אורי מקלב: חבל.

שי אייזנברג: אז זה מהבחינה הזאת, כך שהבקשות ניתנות, הבקשות מתקבלות, הבקשות נענות והבקשות נענות כבית הלל, בצורה מאד מאד מרחיקת לכת לדעתי, וזה גם, כמו שציינתם מקודם, זה לא חייב לפי החוק, זה לא חייב לפי ההסכם, אנחנו עשינו את זה כאיזה שהוא מהלך שהבנו את רחשי הציבור, ראינו את הפניות, הבנו שאי אפשר להתעלם מהן, צריך להתמודד איתן ובאמת בנינו איזה שהוא פורום.

שי אייזנברג: אנחנו דנים בכל פנייה, ואני מבקש לתת לי לסיים.

שי אייזנברג: קשה לי לדבר ככה.

שי אייזנברג: כל פנייה נדונה, כל פנייה נענית.

שי אייזנברג: אני יודע שלפעמים יש לנו עיכובים מתן התשובות, אנחנו מודעים לזה.

שי אייזנברג: יש הרבה מאד פניות, הרבה מאד, ברמה של אלפים.

שי אייזנברג: אנחנו נתייחס לכולן - - -

שלומית אבינח: אז אתם צריכים לתגבר את מערכת פניות ציבור שלכם אם יש כל כך הרבה פניות.

שלומית אבינח: עובר הזמן של התשלום, אנשים נלחצים.

שי אייזנברג: בגלל זה גם הארכנו את המועד לתשלום כל הקנסות, גם אלה שהוטלו בינואר.

שי אייזנברג: הארכנו את המועד עד לסוף חודש מאי, בלי ריבית, בלי הצמדה.

שלומית אבינח: ואנשים יודעים על זה?

שי אייזנברג: אנשים יודעים את זה, זה כתוב אצלנו באתר, ברובריקה של הקנסות, שחור על גבי לבן.

רז איתן קוקס: אבל תיקנתם את המכונות?

שי אייזנברג: תשמעו, זה באמת קשה פה קצת, אני ישבתי והקשבתי.

דוד אזולאי: רבותי, יש לי בקשה מכם.

דוד אזולאי: אנשי סיטיפס ישבו כאן ושמעו אתכם בקשב רב.

דוד אזולאי: אנא מכם תאפשרו לו להתבטא.

רז איתן קוקס: אבל הוא לא נותן תשובות.

שי אייזנברג: מבחינת הקנסות, בכל מקרה שראינו שיש איזה שהן בעיות או נסיבות מיוחדות, הקלנו ולא הטלנו קנסות.

שי אייזנברג: זה לא תמיד יוצא החוצה כי זו מדיניות והחלטה פנימית.

שי אייזנברג: אבל כך למשל בחול המועד פסח לא הטלנו קנסות.

שי אייזנברג: ביום הזיכרון וביום העצמאות לא הטלנו קנסות.

שי אייזנברג: כשפתחנו את שיתוף הפעולה עם קווים, עם סופרבוס, ידענו שיש פה מאסה גדולה של ציבור שיגיע לרכבת שלא נסע בה קודם בפורמט החדש, לא הטלנו קנסות.

שי אייזנברג: כך לגבי שקוד 2.

שי אייזנברג: אני מניח שלא קיבלתם לאחרונה תלונות על קוד 2.

שי אייזנברג: למה לא קיבלתם?

שי אייזנברג: זה לא כי זה נעלם, זה כי יש החלטת - - -

שלומית אבינח: בדיון הקודם התעקשנו לטפל גם בזה ב"אגד".

שי אייזנברג: יפה, התעקשתם לטפל ומה שנעשה זה שאנחנו החלטנו לא להטיל יותר קנסות על קוד 2.

שי אייזנברג: עדיין התופעה הזאת קיימת, עדיין מגיעים אנשים לרכבת עם קוד 2 מ"אגד".

שי אייזנברג: לא מקבלים תלונות כי אנחנו החלטנו לא לקנוס אותם וזה דבר שתקף עדיין היום.

שי אייזנברג: זו החלטה פנימית שלנו.

שי אייזנברג: כך שהדברים הם בהחלט נעשים.

שי אייזנברג: אנחנו כל הזמן מחפשים ומנסים לראות איפה באמת יש איזה שהן נסיבות שיביאו לנו ציבור חדש, שיביאו איזו שהיא בעיה נקודתית, ואנחנו מגיבים ומתייחסים לזה, גם ברמת הקנסות.

שי אייזנברג: במקביל, וזה גם תלונות שלדעתי עלו בוועדות הקודמות, שמנו שילוט נוסף בתחנות, שמנו שילוט ברכבות על חובת התיקוף.

שי אייזנברג: אנחנו בימים הקרובים נעשה גם הודעות קוליות בתחנות וברכבות, שיודיעו על חובת התיקוף.

שי אייזנברג: כך שמהבחינה הזאת אנחנו בפירוש כל הזמן שומעים את מה שמעירים לנו ואנחנו כל הזמן משפרים וכל הזמן מגיבים ואנחנו מקווים שהמסרים האלה באמת יעברו יותר ויותר לציבור.

שי אייזנברג: כך שזה באמת ברמה כללית - - -

אורי מקלב: זה טוב ויפה, את כל הדברים האלה עושים ואחרי זה נותנים קנסות.

אורי מקלב: לא נותנים קנסות ואחרי זה משפרים.

אורי מקלב: זה בדיוק.

דוד אזולאי: אני רוצה לשאול שאלה שלא קיבלנו עליה מענה.

דוד אזולאי: אותם פקחים, מי מפעיל אותם, למי הם שייכים, ממי הם מקבלים הנחיות.

שי אייזנברג: אז אני אגיע לעניין הפקחים.

שי אייזנברג: הפקחים מופעלים במסגרת ההסכם שלנו.

שי אייזנברג: במסגרת הסכם הזיכיון שאנחנו קיבלנו עם המדינה, אנחנו אחראים גם להפעיל פקחים ואנחנו עושים את זה כמובן באמצעות הקבלן, אבל זה לא משנה לצורך העניין.

שי אייזנברג: כלומר, מבחינתנו סיטיפס כמכלול, מפעילה את הפקחים.

שי אייזנברג: הפקחים, ופה אני רוצה לשים את הדברים בצורה מאד מאד ברורה.

שי אייזנברג: מבחינתנו הפקחים מונחים בצורה מאד מאד ברורה להתייחס בכבוד, באדיבות, בענייניות ובמקצועיות לכל אחד מהנוסעים.

שי אייזנברג: זה מאד מאד חד משמעי.

שי אייזנברג: אנשים יודעים שזה מסר מאד מאד ברור שלנו כמנהלים ושלנו כמפעיל קבלנים.

שי אייזנברג: אנחנו מעבירים - - -

אורי מקלב: ההנחיה היא להקיף ארבעה אנשים את אותו נוסע?

אורי מקלב: זאת ההנחיה?

אורי מקלב: תגיד את האמת.

שי אייזנברג: אני אגיד לך שאנחנו מפעילים את הפקחים כמו שמקובל בעולם.

שי אייזנברג: מקובל בעולם להפעיל אותם בצוותים.

שי אייזנברג: דרך אגב, בעולם הם פועלים בצוותים הרבה יותר גדולים.

שי אייזנברג: אצלנו אנחנו מפעילים אותם בצוותים בדרך כלל, בממוצע זה 4.

שי אייזנברג: זה לא חייב להיות 4, אבל זה בקטנה אם זה 4 או 3.

שי אייזנברג: הם פועלים בצוותים וזה מה שמקובל בעולם.

אורי מקלב: ואתה מסכים לסיטואציה שארבעה אנשים - - -

שי אייזנברג: תראו, אני יכול להבין, זה מה שמקובל וככה אנחנו מפעילים אותם.

אורי מקלב: שאותו נוסע לא יברח לכם?

אורי מקלב: שאותה מבוגרת לא תברח לכם?

אורי מקלב: שאותה אמא עם שלושה ילדים לא תברח לכם?

אורי מקלב: שהיא לא קיפלה את העגלה ולא הייתה לה תעודת זהות?

שי אייזנברג: זו שיטת העבודה.

שי אייזנברג: זה לא פותר - - -

אורי מקלב: עם שלושה ילדים שכולם פחות מגיל 3.

אורי מקלב: זה לא ייאמן.

שי אייזנברג: אבל חבר הכנסת מקבל, אני באמת רוצה איך שהוא, אני אתייחס, יש הרבה עניין בפקחים, תנו לי לסיים לפחות את עניין הפקחים כי יש כמה וכמה דברים שחשוב לי להדגיש בעניין הזה.

שי אייזנברג: כמו שאמרתי הם מונחים להתייחס בכבוד, באדיבות, לכל הנוסעים.

שי אייזנברג: יש לנו פעם ראשונה בארץ ממשק או מפגש של פקח מול נוסע, או לא חשוב, צרכן מול נותן שירות, שהקנס מוטל פנים אל פנים בצורה מאד מאד חדה.

שלומית אבינח: למה, גם שוטר נותן לך קנס.

שי אייזנברג: כולנו יודעים ששוטר זה משהו אחר, בסדר?

שי אייזנברג: זה לא פקח של חברה ציבורית או חברה פרטית.

שי אייזנברג: הוא חי בעולם אחר.

אורי מקלב: אני גם מתכוון לשלוח מכתב למפקד מחוז, האם זה מה שיש לו היום, לשמש את חברת סיטיפס, לעזור לה, ועל כל קריאה שלהם להביא על מי שלא נושא תעודת זהות, להביא ניידת.

אורי מקלב: אם זה מה שיש במשימות, אני שולח אליו מכתב ונראה את התגובה שלו.

אורי מקלב: המשימות של משטרת ירושלים זה לעבוד בשירותים של סיטיפס.

אורי מקלב: זה לא יאומן פשוט.

דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב, אולי אתה לא יודע, אבל למשטרה בירושלים יש הרבה מאד שוטרים ולכן היא יכולה להתפנות לעסוק גם בדברים האלה, מה שאין בבאר שבע ובמקומות אחרים.

אורי מקלב: שר המשטרה ושר הביטחון צריכים לענות על זה, שבאמת ייקחו מכאן לבאר שבע ולרחובות, איפה שקורה מקרי רצח, ומה שהם עסוקים זה בלקחת ולענות ולבוא, לעזוב את כל העבודה ולעצור אנשים 30 דקות, 20 דקות, עד שבאמת אותו אחד, אותה אישה עם שלושה ילדים תזדהה.

אורי מקלב: היא לא לקחה איתה תעודת זהות.

אורי מקלב: אותו תייר שאין לו דרכון, שהוא לא לוקח דרכון היום.

אורי מקלב: זה הרי לא ייאמן.

אורי מקלב: אתם פשוט לא חיים, אתם לא שמים לב למה שקורה.

אורי מקלב: אדוני יושב הראש, חברות הסלולר גם מתנהלות מול אנשים באגרסיביות דרקונית כזו.

אורי מקלב: אנחנו לא ניתן שכל כך הרבה זמן.

אורי מקלב: עשו את המיליארדים על חשבון גב הציבור, אנחנו היום הפסקנו את זה ותראה מה שקורה.

אורי מקלב: אנחנו לא ניתן שזה יימשך הרבה זמן, כמו שלקח עם חברות הסלולר.

אורי מקלב: זה יהיה הרבה יותר מהר פה.

דוד אזולאי: רבותי, יש לי אילוצים של זמן ואני אהיה חייב לסיים את הישיבה בזמן.

דוד אזולאי: יהודה, ביקשת את זכות הדיבור.

שי אייזנברג: כבוד יושב הראש, אני מבקש, יש לי עוד שני משפטים בעניין הפקחים.

יהודה אלבז: אני רציתי פשוט להתייחס לכל הנושאים.

דוד אזולאי: אני אתן לך לדבר אחריו.

שי אייזנברג: עוד שניים שלושה משפטים בעניין הפקחים ואני אסיים.

שי אייזנברג: אנחנו מעבירים אותם סדנאות שירות - - -

שלומית אבינח: אם יש תלונה על פקח - - -

דוד אזולאי: שלומית, אני מבקש, תאפשרו לו לדבר.

שי אייזנברג: ברשותכם, תנו לי שניים-שלושה משפטים.

שי אייזנברג: אנחנו מעבירים אותם סדנאות שירות, אנחנו מעבירים אותם הדרכות.

שי אייזנברג: דרך אגב, לבקשת משרד התחבורה, הם ביקשו לבוא להדרכות ולהנחות ולהדריך אותם מטעמם.

שי אייזנברג: גם זה נקבע מועד.

שי אייזנברג: במהלך החודש הזה יבוא איש של משרד התחבורה וידבר עם כל הפקחים ויגיד להם איך הדברים נראים בעיני הרגולטור, לצורך העניין.

שי אייזנברג: אנחנו מגייסים כוח אדם נוסף שהוא מגוון.

שי אייזנברג: פנסיונרים, אנחנו מנסים מאד להעסיק סטודנטים כדי באמת לגוון את כוח האדם, לעשות כוח אדם שיהיה יותר, לצורך העניין, לא שאני חושב שהפקחים לא אנושיים, אבל אין ספק שאם בא מישהו מבוגר, קצת יותר מבוגר, איך שהוא היחס של הנוסע אליו יכול להיות קצת שונה וזה דבר שאנחנו גם מנסים לשנות.

שי אייזנברג: אנחנו שמנו צוות מתוך הפקחים, צוות הדרכה שהוא נושא שלט הדרכה והוא מיועד לא להטיל קנסות, הוא מסתובב לאורך הקו והוא מיועד רק לעזור, לסייע ולהדריך את האנשים.

דוד אזולאי: כולל הפעלת המכונות?

שי אייזנברג: כולל הפעלת המכונות, כולל הולידטורים, כולל להסביר אם הכרטיס טוב, אם זה כן רב קו, אם זה לא רב קו, אם זה חד פעמי, אם כרטיס המעבר תקין.

שי אייזנברג: כל תלונה, וזה שלומית לשאלתך, כל תלונה שיש לנו נגד התנהלות של פקחים נבדקת על ידי המנהלים שלו, ואם צריך אנחנו לא מהססים לסלק אותם מעבודתם או לפטר אותם.

שי אייזנברג: אנחנו עושים את זה בצורה מידית.

שי אייזנברג: לדעתי הגענו לקרוב ל-25 שכבר פוטרו, במהלך תקופה מאד קצרה.

שי אייזנברג: 25 כבר לא עובדים איתנו יותר בגלל תלונות שנמצאו מוצדקות.

שי אייזנברג: אין.

שי אייזנברג: אנחנו לא מתפשרים בעניין הזה במטר, ואנחנו עושים את זה מידית.

שי אייזנברג: זה מהיום למחר.

שי אייזנברג: מהבדיקה למחר.

ערן שכטמן: מסתכלים על המצלמות.

שי אייזנברג: ערן מוסיף, אנחנו גם בודקים את זה באמצעות המצלמות.

שי אייזנברג: יש לנו מצלמות פנימיות ברכבות, כך שיש לנו את היכולת באמת לבדוק את התלונות, להסתכל, לראות ואם הן מוצדקות אנחנו מגיבים ואנחנו לא מתפשרים בעניין הזה וחשוב שהדברים האלה יהיו - - -

אורי מקלב: כשרואים במצלמה מישהו שלא משלם אז שולחים את הפקח אליו?

שי אייזנברג: לא, מה פתאום.

שי אייזנברג: אי אפשר.

שי אייזנברג: אני לא אשב כל היום ואסתכל על 24 שעות של נסיעות.

שי אייזנברג: כך שגם מבחינת הפקחים אני חושב שאנחנו עושים לא מעט ואנחנו לא מתפשרים בעניין הזה.

שי אייזנברג: את זה היה לי חשוב להגיד.

דוד אזולאי: תגיד בבקשה, כשיש תלונה על פקח, יש מסגרת שמטפלת בתלונות האלה אצלכם?

שי אייזנברג: כן.

שי אייזנברג: אתה רוצה להרחיב על זה אולי, לפחות על התהליך של התלונה?

ערן שכטמן: שמי ערן, אני מנהל את ההפעלה ברכבת, ובמסגרת הזאת אני גם אחראי על הפעלת הפקחים.

ערן שכטמן: פקח יש לו מנהל, יש לו ראש צוות, יש מעל ראש הצוות מנהל, מעל המנהל יש סמנכ"ל בכיר בחברה.

דוד אזולאי: אני שואל אם אני כאזרח יכול להתלונן?

דוד אזולאי: הפקח מזוהה?

דוד אזולאי: אני יכול לזהות אותו ולפנות ואתם תדעו אחר כך לזהות אותו על פי הפרטים שמסרתי?

ערן שכטמן: בהחלט, ואנחנו עושים את זה מאד ברצינות.

דוד אזולאי: ואז איפה הטיפול מתבצע?

דוד אזולאי: אצלכם?

ערן שכטמן: הבן אדם מוזמן לברור, למתן עדות.

ערן שכטמן: הנושא נחקר עם המנהלים שלו ואם צריך לגשת אליו בהליכים, ניגשים.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: דבר נוסף שרציתי לשאול לגבי הקנסות, אנחנו ביקשנו את זה גם בישיבה הקודמת וגם בישיבה הזאת.

דוד אזולאי: מה כמות הקנסות שביצעתם עד היום, מאז שהתחלתם להטיל קנסות.

שי אייזנברג: עד היום מתחילת הנסיעות בתשלום, הטלנו כ-13,000 קנסות.

שי אייזנברג: אם מסתכלים על זה בממוצע לאורך הימים, וגם כתבתי את זה בזמנו לוועדה, הממוצע הוא בערך 100 קנסות ליום, מול 70,000 ומשהו נוסעים.

שי אייזנברג: צריך להבין, 100 מתוך 70,000 ומשהו נוסעים זה 0.15% מהנוסעים שמקבלים קנסות.

שי אייזנברג: ועוד פעם, זה דבר אחד.

שי אייזנברג: הבקשות, וצריך לזכור את זה - - -

דוד אזולאי: אז אני מציע לך - - -

שי אייזנברג: רק להשלים, דקה.

שי אייזנברג: הבקשות לביטול קנסות, זה כמובן רק כאלה שקיבלו קנס, גם הן, גם מתוך אותם 100, אלה שפונים גם מולם אנחנו עובדים ביד מאד מאד קלה, כבית הלל, ואנחנו את החלק הארי של הבקשות מקבלים.

שי אייזנברג: עוד פעם, אם זה מתחיל לחזור ומישהו פונה פעם אחר פעם, זה כבר אחרת.

שי אייזנברג: אבל בפירוש זה כך.

דוד אזולאי: אני מציע לכם שתראו במשטרת ישראל, במשטרת התנועה, כמה קנסות הם נותנים בקנה מידה ארצי למספר המכוניות, לעומת מה שקורה בחברת סיטיפס.

דוד אזולאי: אתה תגלה תוצאה שצריכה לעורר הרבה סימני שאלה.

דוד אזולאי: דבר נוסף שלא קיבלנו עליו תגובה, זה הנושא של החיילים שנוסעים ללא מדים.

שי אייזנברג: אז לגבי החיילים, קודם כל כל מה שאנחנו עושים זה בהתאם ל-, או שאני אגיד דבר אחד מקדים.

שי אייזנברג: חיילים לא נוסעים חינם.

שי אייזנברג: החייל עצמו לא משלם.

שי אייזנברג: מי שמשלם עבורו זה משרד הביטחון.

שי אייזנברג: לכן לצורך הנסיעות של חיילים אנחנו צריכים להגיע להסכם עם משרד הביטחון.

שי אייזנברג: אנחנו הגענו להסכם עם משרד הביטחון שהשלב הראשון שלו היה אך ורק חיילים במדים עם תעודת חוגר בתוקף.

שי אייזנברג: לאחרונה הגענו להסכם עם משרד הביטחון, לאור התלונות, שמאפשר גם נסיעות של לוחמים או חיילים שיש להם היתר לנסוע ללא מדים.

שי אייזנברג: ההסכם הזה על פניו נסגר.

שי אייזנברג: הוא נחתם על ידינו, הוא טרם נחתם על ידי משרד הביטחון.

שי אייזנברג: ברגע שהוא ייחתם על ידי משרד הביטחון, למחרת היום, ההנחיה כבר לפקחים קיימת.

שי אייזנברג: ברגע שמשרד הביטחון יחתום על ההסכם, אנחנו מתחילים לכבד אותו.

דוד אזולאי: יש לי בקשה אליך.

דוד אזולאי: בנושא הקנסות הייתי מבקש לקבל את הנתון הזה בכתב, אם אפשר לקבל את זה גם בצורת גרף, שנדע מאז שהתחלתם להפעיל קנסות, כמה קנסות נתתם בסך הכל, האם אתם במגמת עלייה או במגמת ירידה.

דוד אזולאי: כמה מתוך הקנסות שנתתם ביטלתם.

דוד אזולאי: זה נתון שיכול ללמד אותנו על ההתנהלות.

שי אייזנברג: אתם תקבלו את הנתונים.

דוד אזולאי: אוקי, אני מודה לך אדוני, תודה רבה.

מירב כהן: אפשר רק שאלה על מכונות הכרטוס?

דוד אזולאי: מירב שנייה.

דוד אזולאי: "אגד", בבקשה.

אסף אברהמי: כל נושא הכרטוס וכל נושא הפקחים כמובן שזה כרגע לא נוגע לנו.

אסף אברהמי: עדיין חובת התשלום היא על הנהג אצלנו ולא על הנוסע.

אסף אברהמי: נוסע שעולה ב"אגד" ואין לו כרטיס, אז מקסימום לוקחים אותו לנהג והוא משלם ואנחנו לא עוצרים ולא נותנים קנסות.

דוד אזולאי: כמה נוסעים אתם מסיעים ביום ב"אגד"?

אסף אברהמי: נסיעות נוסע קרוב ל-400,000 ביום בירושלים.

דוד אזולאי: אז זה קצת יותר מ-70,000, נכון?

אסף אברהמי: כן, אבל אתה צריך להבין שחלק גדול מהנוסעים היום ובגלל המערכת, יכול להיות שבן אדם נסע ברכבת, ב"אגד" אמרתי נסיעות נוסע.

אסף אברהמי: יכול להיות שהוא יכול לנסוע פעמיים באוטובוס ועוד פעמיים ברכבת בשנה וחצי.

אסף אברהמי: זאת אומרת ב-90 דקות.

דוד אזולאי: פשוט איך אומרים, אנחנו גדלנו עם "אגד".

דוד אזולאי: נולדנו עם "אגד" ואנחנו לא מכירים את המושג הזה של קנסות, למרות כל הימים הקשים ולמרות העומס הרב ולמרות החגים והחופש.

דוד אזולאי: ופה באה חברה חדשה עם הנוהל הזה של קנסות.

דוד אזולאי: אני אומר זה חומר למחשבה גם למשרד התחבורה.

דוד אזולאי: אני מבין שרוצים לחנך את הציבור.

דוד אזולאי: אז גם לחנך את הציבור צריך למצוא את הדרך איך לעשות את זה בצורה ראויה.

דוד אזולאי: כן בבקשה, תמשיך.

אסף אברהמי: אנחנו גם מקדמים פרויקט ביחד עם משרד התחבורה, כי אנחנו חושבים שזה חלק משלים של עלייה מהדלת האחורית.

אסף אברהמי: אני חושב שאם היום יש לנו את האוטובוסים הארוכים, ה-B.R.T עם ארבע דלתות ואני חושב שהיום כשמגיעים להר הרצל ויש מה שנקרא קווי הזנה, שהרכבת פורקת את כל הנוסעים, זה לא הגיוני וזה לא נכון לעשות בעידן תחבורתי חדש שכולם נוסעים וצריכים לעבור שוב פעם דרך הנהג ולהכביד בקטע הזה.

אסף אברהמי: אז אנחנו גם מקדמים את הנושא הזה.

אסף אברהמי: אני מניח שנצטרך לתת את ההתייחסות גם לכל העניין של התשלום, אבל אני מקווה שבאמת גם בקטע של הנוסעים, שבקטע הזה תהיה איזו שהיא הבנה.

דוד אזולאי: יש ישיבות עבודה משותפות – "אגד" – סיטיפס – תחבורה.

אסף אברהמי: עם משרד התחבורה כן.

אסף אברהמי: עם סיטיפס זה ישיבות שהן יותר ישיבות שהן לא ישיבות קבועות, אבל אנחנו בקשר רציף, כי בכל אופן, גם עם סיטיפס וגם עם חברת ההפעלה קונקס.

אסף אברהמי: צריך להבין שיש כמה כובעים לכל הסיפור הזה.

אסף אברהמי: מי שמפעיל את הרכבת זו חברת קונקס, אבל בהחלט אני יכולה להגיד לך שכשאנחנו פונים לסיטיפס או לקונקס, אז הקשר הוא טוב ויש מענה כי חייב להיות שיתוף פעולה, כי בכל אופן זה חשוב להדגיש ונכון שזה נשמע כזה מילה מפוצצת, אבל גם אנחנו ב"אגד" הפנמנו את זה, גם שאנחנו היינו פה הרבה שנים לפני שהם הגיעו, אבל יש היום בירושלים, זה לא רק "אגד" וזה לא רק סיטיפס, זה רשת תחבורה לנוסע.

אסף אברהמי: מבחינת הנוסע הרכבת ו"אגד" זה אותה הרשת.

אסף אברהמי: הוא אמור להשתמש ברשת הזאת, הוא אמור להשתמש בה נכון ואנחנו אמורים לספק לו את השירות הטוב ביותר.

אסף אברהמי: ומה שקורה כרגע, נכון, כמו שהגדיר את זה מנכ"ל משרד התחבורה, יש פה חבלי קליטה.

אסף אברהמי: אני יכול להגיד לך שאם אני מסתכל עלינו, על "אגד", אם אני מסתכל על החצי שנה האחרונה, אני יכול להגיד לך שאיפה שהיינו ואיפה שאנחנו היום יש שיפור משמעותי.

אסף אברהמי: אני אתייחס למה שאמרה הגברת המכובדת, על זמן הנסיעה.

אסף אברהמי: אני רוצה לתת דוגמא, ועוד פעם, אני נותן את זה מהחלון ומהכובע של מי שמפעיל את התחבורה הציבורית בירושלים מבחינת התנועה ומי שמסתכל בחלון גם של הנהג.

אסף אברהמי: אם אני לוקח את כל שכונות דרום מערב העיר, ששם בוצע השינוי העיקרי של מה שנקרא קווי הזנה - קריית מנחם שמגיעים להר הרצל ועד מרכז העיר לצורך הדוגמא, אז אני מדבר על היום.

ימימה פרץ-גבאי: אבל מה עם הדרום?

ימימה פרץ-גבאי: מושבה גרמנית, טלביה, רחביה.

אסף אברהמי: שנייה.

אסף אברהמי: למעשה בדרום העיר מושבה גרמנית, טלביה, רחביה – לא נגענו בשום רשת תחבורה.

ימימה פרץ-גבאי: אין תחבורה לאלה שגרים - - -

אסף אברהמי: לא.

אסף אברהמי: לא נגענו בקווים, אותם קווים נשארו.

ימימה פרץ-גבאי: אבל זה לוקח כפליים זמן לנסוע.

אסף אברהמי: אבל לא שונה כלום.

ימימה פרץ-גבאי: לרחוב אגריפס שעה שלמה, אם לא יותר.

אסף אברהמי: לא שונה.

אסף אברהמי: גברת, מתלפיות מזרח, מדרום העיר, מרחביה לא שונה שום דבר כרגע.

אסף אברהמי: מה ששונה זה דרום מערב העיר ואני רוצה בקצרה לתת לכם דוגמא כדי לסבר לכם את האוזן.

אסף אברהמי: לפני כמה חודשים מי שרצה להגיע בקו 18 או בקו 20 למרכז העיר, הוא יצא מכל שכונה עד הר הרצל, ומה שאני אומר לכם זה זמנים מדודים וזה לא ממוצע, זה בדיוק.

אסף אברהמי: לוקח בערך 25 דקות עד הר הרצל כולל הסיבוב בשכונה, עד תחנת הרכבת בין 20 ל-25 דקות.

אסף אברהמי: משם לכיוון עד מה שנקרא דוד ילין, צומת האפט, ששם הקטע שמבית הספר זיו ועד צומת האפט זה היה סך הכל נתיב אחד.

אסף אברהמי: רק את הקטע הזה היה לוקח לעבור משהו כמו 15 שעה עד 20 דקות.

אסף אברהמי: מהצומת הזה ועד הכניסה לעיר, בגלל שגם כל מערכת הרמזורים באזור שם השתנתה, זה היה לוקח בערך 15 שעה.

אסף אברהמי: מתחנה מרכזית, אגריפס למרכז העיר, עוד חצי שעה.

עוזי יצחקי: דוגמא מצוינת, וזה גם מסתדר ליושב ראש ועד ההורים של יפה נוף, שכל עשרות האוטובוסים, ואני לא מגזים, שעברו שם במשך שעה בנתיב של שדרות הרצל – נעלמו כלא קיימים והרכבת, עם כל הביקורת ועל העניין של בטיחות, ברוך השם אנחנו רואים דווקא להעלות את רמת הבטיחות.

עידו נווה: דוגמא מצוינת, רק חבל שהיא שקרית.

עידו נווה: היא שקרית.

דוד אזולאי: רבותי, אני לא פותח דיון.

עוזי יצחקי: אני חושב שיש בעיה, נכון, אבל גם לציין את עניין זיהום האוויר ושל הגברת הבטיחות כתוצאה מכל האוטובוסים שיצאו מהנתיב הזה ונכנסה הרכבת.

עוזי יצחקי: מזה אל תתעלמו.

דוד אזולאי: רבותי, אני מתבקש לפנות את האולם, אז אני מבקש לסכם את הדיון.

דוד אזולאי: בבקשה, משפט סיכום.

אסף אברהמי: מה שאני בא להגיד זה שאין ספק שעוד צריכים כולם להשתפר.

אסף אברהמי: אנחנו ב"אגד" פועלים על פי ההנחיות של משרד התחבורה ועיריית ירושלים בכל מה שקשור לתשתיות וגם לתחום התחבורה גם מבחינת תדירויות של אוטובוסים, גם מבחינת רמת שירות וגם מבחינת קווים.

אסף אברהמי: כרגע יש מערכת קווים שסוכמה.

אסף אברהמי: מה שיבקשו מאיתנו לעשות מבחינת מערך הקווים אנחנו נעשה ונבצע.

אסף אברהמי: זו עמדתנו.

דוד אזולאי: תודה רבה אדוני, אני מודה לך.

דוד אזולאי: יהודה, משפט סיכום, בבקשה.

יהודה אלבז: אולי כמה מילים לסיכום.

יהודה אלבז: אנחנו שמענו פה הרבה דברים, אבל אני כן רוצה לסכם את הפעולות העתידיות שיש לנו לעשות עכשיו, כתוצאה מהמצב.

יהודה אלבז: אנחנו בסופו של דבר רוצים לשנות את הבעיה המרכזית, רוצים לטפל בבעיה המרכזית שהיא בעיית מערכת הכרטוס, שהיא נורא נורא בעייתית.

יהודה אלבז: אנחנו כבר פנינו לזכיין, ביקשנו לשים מכשירים נוספים אחרים ברציפים, על מנת לאפשר תיקוף וטיפול באזרחים בצורה יותר טובה.

יהודה אלבז: אין ספק שזה יוריד 50% מהבעיות הקיימות, ואם יש כיום 100-200-300 איש שנתקלים בבעיה בכרטוס ברכבת, אם נשפר את מערכת הכרטוס נוריד באופן דרמטי את המקרים האלה.

יהודה אלבז: אנחנו ביקשנו מהזכיין כבר לעדכן, לשנות, להוסיף מכשירים ואנחנו נמשיך בפעילות הזאת עד שזה ייעשה בשטח.

גיל יעקב: ועד אז לא יתנו קנסות?

יהודה אלבז: רגע.

יהודה אלבז: ב', אנחנו חושבים שיש להקים ועדת ערר על הקנסות, ואנחנו כבר דיברנו על זה.

יהודה אלבז: הבעיה המרכזית היא שאין בסיס חוקי לוועדת ערר, או הבסיס החוקי הוא די פרשני ולא ישים.

יהודה אלבז: החוק שנחקק בזמנו לא לקח בחשבון אפשרות של ערר אפקטיבית, שיש היום בחוק.

יהודה אלבז: מעין ערר להוצאה לפועל שזה נורא נורא בעייתי לאזרח ואנחנו רוצים וחושבים שיש להקים מסגרת ערר פשוטה, קלה, עצמאית ו - - -

דוד אזולאי: ועדת ערר של מי היא תהיה, של משרד התחבורה?

יהודה אלבז: כן, של משרד התחבורה.

דוד אזולאי: בנושא הקנסות.

יהודה אלבז: כן.

דוד אזולאי: זה דבר שכיום לא קיים.

יהודה אלבז: לא קיים.

דוד אזולאי: אלא חברת סיטיפס היא שמחליטה אם לבטל את הקנסות או לא.

יהודה אלבז: נכון, נכון, וזה נורא בעייתי ואנחנו חושבים שמי שצריך להחליט זה ועדה של משרד התחבורה.

דוד אזולאי: אני חושב שפה דווקא הייתי הולך על מנגנון משותף.

יהודה אלבז: אפשר גם משותף.

דוד אזולאי: זה לשיקול דעתכם המקצועי.

יהודה אלבז: אפשר גם משותף, אבל נדמה לי שבשביל זה צריך לשנות את החוק.

מירב כהן: אפשר לעשות את זה היום?

יהודה אלבז: צריך לשנות את החוק.

עוזי יצחקי: יהודה, אבל תגיד שבינתיים אנחנו גם בימים האחרונים גיבשנו איזה שהוא רעיון או חלופה לעניין הזה.

עוזי יצחקי: אנחנו גם נעשה מעקב בקרה לעניין של קנסות שנדחו בתשובה שלילית מבחינת החברה, במנגנון שלנו וניתן את חוות דעתנו לגבי אותם קנסות.

יהודה אלבז: כמו שאומר עוזי, אנחנו נבדוק את כל המקרים שבהם הזכיין לא הסכים לבטל את הקנס, כדי לבקר שאכן פה לא היה מקום לביטול גם.

יהודה אלבז: בנוסף, אנחנו - - -

אורי מקלב: ...

אורי מקלב: שבמקרה שאפשרי לכרטס - - -

יהודה אלבז: רגע, וזה נורא חשוב חבר הכנסת מקלב, אנחנו מסכימים איתך.

יהודה אלבז: אנחנו חושבים שהמנגנון של קנס על מי שלא תיקף בחודשי חופשי הוא מנגנון חריף מדי, ואנחנו רוצים להגיע להסכמה עם הזכיין למנגנון חלופי של מתן אזהרה פעם ראשונה, פעם שנייה.

יהודה אלבז: להפוך את הבקרים לדיילים יותר, שיסבירו איך לבעלי חופשי חודשי ולבעלי רב קו איך לתקף, כך שניתן הזדמנות לאנשים גם ללמוד ולהתנסות במכשירים האלה, לפני שנותנים להם קנס ואני חושב שנגיע איתם להסכמה.

דוד אזולאי: רבותי תודה רבה.

דוד אזולאי: אני רוצה לסכם את הדיון הזה.

דוד אזולאי: קודם כל אני רוצה להודות לכל המשתתפים ובראש ובראשונה לכל האזרחים שתרמו מזמנם והגיעו לכאן כדי להשתתף בדיון ולהפרות את הדיון הזה.

דוד אזולאי: תודה לכם.

דוד אזולאי: לסיכום הדיון הזה: בעקבות פניות של אזרחים, הוועדה שמעה טענות קשות של אזרחים.

דוד אזולאי: הוועדה מתריעה על ליקויים בשירות לציבור הרחב ופונה לכל הנוגעים בדבר לפעול לשיפור השירות.

דוד אזולאי: הוועדה פונה לחברת סיטיפס לתגבר ולייעל את המחלקה לפניות הציבור ולתת תשובות ענייניות לאזרחים, תשובות גם ברורות, דבר שלצערי הרב הם לא מקבלים.

דוד אזולאי: אני גם מבקש, כאשר גורם ציבורי פונה אליכם, מה שאתם עושים אתם נותנים לו תשובה אבל מבלי שהגורם שפנה אליכם מקבל לפחות העתק מהתשובה.

דוד אזולאי: כלומר אם זה הוועדה לפניות הציבור או אפילו הארגון שדיברנו עליו קודם.

דוד אזולאי: הם פנו אליכם – אז או שתעבירו את התשובה אליהם או שתעבירו לאותם אזרחים, אחרת הדברים נשארים אצלנו ללא מענה.

דוד אזולאי: לגבי הפקחים - הוועדה ממליצה לחברת סיטיפס לתת הדרכה לפקחים על יחסי אנוש.

דוד אזולאי: הדרכה שגם יתנו הדרכה לאזרחים שפונים אליהם להפעלת המכונות ובכלל, אני חושב שזאת סמכות שצריכים לתת לפקחים.

דוד אזולאי: פקח, מעבר לכך שהוא, ואנחנו מכירים את זה גם ב"אגד".

דוד אזולאי: ב"אגד" יש נהג, אבל מעבר לכך הנהג גם לא פעם יודע לייעץ לאותו אזרח באיזו תחנה לרדת וכו'.

דוד אזולאי: אני חושב שגם פה הייתי מצפה מהפקחים גם למלא את מלאכתם, אבל בנוסף לכך שאם אזרח - - -

אורי מקלב: להפעיל שיקול דעת.

דוד אזולאי: כן, אם אזרח פונה, תנו לו.

דוד אזולאי: לא רק שיקול דעת – תדריך אותו.

דוד אזולאי: הוא פונה אליך, אל תחכה שימעד כדי לתת לו את הקנס.

דוד אזולאי: הוועדה תפנה למשרד הביטחון כדי לזרז את התהליך של נסיעה לחיילים גם ללא מדים.

דוד אזולאי: הוועדה פונה לכל הנוגעים בדבר ואנחנו נעשה את זה גם בכתב, לגבי בית ספר יפה נוף, שהנושא הזה יטופל ויאפשרו מעבר נוח ובטוח לאותם תלמידים, לפני שחלילה יקרה אסון ולפני שתסתיים שנת הלימודים.

דוד אזולאי: הוועדה תקיים דיון ומעקב בסוף מושב הקיץ, כדי לוודא שיש שיפור וכמובן שהדיון הזה יהיה בהשתתפות מנכ"ל סיטיפס, והפעם נקווה גם לתאם איתו ושיכבד אותנו בנוכחותו.

דוד אזולאי: הוועדה פונה לשר התחבורה ליזום שינוי חקיקה באופן מהיר ביותר, בכל הליקויים שעלו כאן, כולל הקנסות.

דוד אזולאי: אני מציע למשרד התחבורה, לחברת סיטיפס ול"אגד" להיערך לחודשי הקיץ ואני אומר את זה באמת מתוך דאגה רבה, מפני שירושלים מוצפת בתיירים, ואני לא רוצה שייצא שם רע למדינת ישראל.

דוד אזולאי: כי התייר שיבוא לפה וייפגע מחברת סיטיפס, הוא לא ידבר על חברת סיטיפס והוא לא ידבר על הסדרן.

דוד אזולאי: אנחנו האזרחים מדברים.

דוד אזולאי: התייר ידבר על מדינת ישראל.

דוד אזולאי: ולכן אנחנו צריכים לעשות הכל על מנת ששמה הטוב של מדינת ישראל לא ייפגע בגלל שירות לקוי.

דוד אזולאי: אני מציע גם להגדיר ולשנות את שעות השיא שמעבר לשעה 16:30.

דוד אזולאי: כולנו יודעים ששעות השיא זה לא עד 16:30, אלא מ-16:00 ואילך.

דוד אזולאי: הוועדה פונה למשרד התחבורה לשקול את גובה הקנס המוטל על אותם אזרחים.

דוד אזולאי: לדעתנו הקנס הוא גבוה מדי, אין לו אח ורע בשום מקום.

דוד אזולאי: גם כשהמשטרה, משטרת התנועה החליטה להטיל קנסות, אז בהתחלה מי שזוכר על חגורות הבטיחות זה היה בשלבים.

דוד אזולאי: אבל לא מיד קפצו למחירים כאלה גבוהים.

דוד אזולאי: הוועדה מאמצת ופונה למשרד התחבורה להקים ועדת ערר לגבי הנושא של הקנסות.

דוד אזולאי: נושא אחרון, הפעלת רגולציה, פיקוח והנחיה של משרד התחבורה על סמכות והתנהגות של הפקחים, כי אני חושב שהפקחים כאן, משהו נראה לי, אמנם מצד אחד הם פועלים על ידי חברת סיטיפס, אבל זה נראה שהדברים שם לא ברורים, כך שצריך להגדיר את הנושא הזה.

דוד אזולאי: אני רק יכול להגיד לכם מכובדי, אנשי משרד התחבורה, יושבים פה שני חברי כנסת אמנם, אבל אנחנו כחברי כנסת בין היתר חברים גם בוועדת הכלכלה ואנחנו נסייע בעניין הזה, כי אני חושב שזה צורך חשוב ודחוף.

ימימה פרץ-גבאי: לא הייתה התייחסות למשך הנסיעה ולאוכלוסייה בשכונות מסוימות, שהפכו לבני ערובה.

עידו נווה: אנחנו בכלא.

עידו נווה: אנחנו בכלא.

דוד אזולאי: הנושא הזה יטופל יחד עם "אגד", חברת סיטיפס ומשרד התחבורה.

דוד אזולאי: אני מאמין שבישיבות משותפות הם יטפלו גם בנושא הזה, הם מודעים לכך.

ימימה פרץ-גבאי: אני מקווה מאד.

דוד אזולאי: רבותי, אני מאד מודה לכולם.

דוד אזולאי: הישיבה נעולה.