ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 603, 2012-05-06 10:30

דוד רותם: בוקר טוב.

דוד רותם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט.

דוד רותם: על סדר היום הצעת חוק דיני ממונות, התשע"א-2011, פרק הפעולות המשפטיות אותו אני מתכוון לסיים היום ומהר למרות שיתר החוק יחכה.

מיגל דויטש: למעשה דיברנו כמעט על כל ההיבטים ולדעתי אנחנו קצת יותר בענייני ניסוח.

מיגל דויטש: נעשה את זה לפי הסדר ונתחיל בסעיף 7, הגדרה של פעולה משפטית, שגם על כך דיברנו ארוכות.

מיגל דויטש: פרופסור איינהורן הביעה הסתייגויות שונות אבל כבר עברנו את הדיון גם בהסתייגויות.

מיגל דויטש: למעשה הדבר היחיד שאולי נותר לדבר עליו בשתי מלים זה בשאלה האם אנחנו רוצים שהגדרת הפעולה המשפטית תתייחס לקיומו בפועל של שינוי של זכויות או חובות לעומת האפשרות שהפעולה רק מכוונת לשינוי.

מיגל דויטש: זה היה חלק מההערות המרכזיות של פרופסור איינהורן.

מיגל דויטש: אני מבין שההצעה החלופית מדברת על כך שאנחנו נדבר על פעולה משפטית כפעולה שכוונתה להביא לשינוי וכולי ולאו דווקא פעולה שבפועל משנה.

מיגל דויטש: אני מתקשה לראות את ההצדקה לעניין.

מיגל דויטש: הרי אם הפעולה רק מכוונת לשינוי זכויות וחובות והיא לא משנה אותן, בעצם היא לא מעניינת ולא רלוונטית.

מיגל דויטש: זה שאדם רוצה להגיע לתוצאה ולא מסוגל להגיע אליה, אין מה לעשות.

מיגל דויטש: אני לא רואה כל הגיון לבוא ולהתייחס לפעולה משפטית כאשר היא לא בפועל מובילה לשינוי.

מיגל דויטש: זה המומנט המעניין.

מיגל דויטש: אז אנחנו צריכים להתייחס לשאלה האם אפשר לחזור ממנה, אנחנו צריכים להתייחס לשאלה אם היא מושלמת או לא מושלמת, האם עושים אותה בעל פה, בכתב, בהתערבות, האם מעניין אותנו האם הכוונה נעשית בעל פה או בכתב כאשר היא לא גורמת שום שינוי?

מיגל דויטש: לכן אני לא רואה שום הצדקה לעניין.

מיגל דויטש: אני יודע שבקונטיננט יש באמת התייחסויות ונוסחים שונים.

מיגל דויטש: פעולה שמכוונת או שמשנה, שוב, ה-מכוונת, לא די בה.

מיגל דויטש: אכן מומנט הכוונה חשוב והוא מופיע כאן, שינוי הזכויות מותנה ברצונו של המבצע, אין בעיה, אבל חייב שיהיה שינוי.

מיגל דויטש: חייב שיתקיימו שני אלמנטים גם יחד, ראשית, שבפועל יש שינוי כתוצאה מהמהלך, ושנית, שהשינוי המשפטי יהיה רצוני.

מיגל דויטש: זה מה שמופיע בסעיף 7 ואני חושב שהסעיף טוב.

דוד רותם: נקרא את סעיף 7.

אלעזר שטרן: 7.

אלעזר שטרן: מהותה של פעולה משפטית פעולה משפטית היא פעולה המשנה זכויות או חובות של מבצע הפעולה או של אדם אחר ובלבד שלפי החוזה או החיקוק שעל פיו מתבצעת הפעולה, שינוי הזכויות או החובות מותנה ברצונו של מבצע הפעולה לגרום לשינוי כאמור:

טליה איינהורן: אפשר לומר משהו לגבי סעיף 7?

דוד רותם: אפשר, כן, אבל כבר דיברנו על זה.

טליה איינהורן: כן ולא.

טליה איינהורן: בישיבה הקודמת בחלק השני של הישיבה התעורר דיון גדול מאוד על אופן ההודעה וכל הבעיות שהתעוררו סביב זה.

טליה איינהורן: כל זה היה מתייתר אילו ההגדרה הייתה מוותרת על אותו החלק שמשנה.

טליה איינהורן: העניין שיש כוונה לשנות זכויות וחובות, יש לה משמעות עמוקה מאוד.

טליה איינהורן: זה לא הופך את העניין למיותר ושאין מה להדביק אליו.

טליה איינהורן: אדרבא, שמונים סעיפים מודבקים אליו בחלק הכללי בלי שיהיה צורך בשינוי בפועל.

טליה איינהורן: ברגע שקובעים שיש צורך בשינוי בפועל, גורמים לכך שמצד אחד כל ההוראות שקיימות במשפט הקונטיננטלי לגווניו הן כאילו הופכות להיות מיותרות ולעומת זאת אנחנו זקוקים לאוסף שלם של הוראות שאנחנו נראה בהמשך שהן מאוד בעייתיות ואומר מדוע.

דוד רותם: בהמשך, מישהו אחר יפתור את הבעיה ולא אני.

מיגל דויטש: רק דוגמה קטנה.

מיגל דויטש: אני מתכוון לבטל חוזה אבל לא מסוגל לבטל אותו.

מיגל דויטש: עשיתי פעולה משפטית כאשר הודעתי על ביטול?

טליה איינהורן: בוודאי.

מיגל דויטש: כשאין לי זכות ביטול.

טליה איינהורן: גם כשאין לך זכות ביטול.

טליה איינהורן: אנחנו הרי יודעים שיש לזה אפילו תוצאות משפטיות, להודעה על ביטול חוזה כשאין לי זכות כי אז אני מפר.

מיגל דויטש: אני מפר, אבל זאת לא פעולה משפטית.

טליה איינהורן: הודעה על ביטול היא פעולה משפטית לפי כל שיקול דעת.

ארז קמיניץ: כאשר יש לך זכות.

מיגל דויטש: ודאי.

מיגל דויטש: כאשר הביטול מתרחש.

טליה איינהורן: לא.

מיגל דויטש: אחרת אני עושה הפרת חוזה.

טליה איינהורן: עצם ההודעה על הביטול היא פעולה משפטית וזה יישאר במחלוקת בינינו.

טליה איינהורן: כמו למשל כאשר חברה מחליטה להגדיל את ההון שלה, ההחלטה עצמה לא בהכרח הגדילה את ההון אלא צריך להודיע וצריך לעשות דברים אצל רשם החברות אבל ההודעה היא פעולה משפטית.

ארז קמיניץ: זה לא נכון.

ארז קמיניץ: אני לא בטוח שהפעולה הזאת קונסטיטוטיבית צריכה לעבור את אישור הרשם וכולי, אבל אם כן, אז לא נעשה שום דבר כי מה יש בהחלטה?

ארז קמיניץ: אם עסקה במקרקעין טעונה מסמך בכתב ונניח שזה קונקלוסיבי ואין שום פסיקה, אז אין פעולה משפטית.

מיגל דויטש: או שהיא פעולה מותנית.

טליה איינהורן: בזה אנחנו נוגעים בלב מפני שבאמת בכל שיטות המשפט הקונטיננטלי כתוב שלפעולה המשפטית אין שום תוקף אם יש דרישת כתב ולא כתבו אותה.

טליה איינהורן: לכן זה מה שאמרתי.

טליה איינהורן: ברגע שאתה מגדיר אותה ככוונה, יש אוסף שלם של הוראות שמתייחסות לעניין הכוונה והן חשובות מאוד.

טליה איינהורן: לעומת זאת, ברגע שאתה אומר שהיא משנה, אתה כאילו דילגת מעל כל ההוראות החשובות לעניין הכוונה.

שלום לרנר: איזה סעיף בהמשך רלוונטי למצב כזה שפעולה רצתה לשנות משהו ולא השיגה?

טליה איינהורן: אני אתן לך דוגמה מאוד פשוטה.

שלום לרנר: לא, תראי לי סעיף אחד.

טליה איינהורן: אני אתן לך דוגמה מאוד פשוטה.

שלום לרנר: לא, אני מבקש לתת סעיף קונקרטי.

טליה איינהורן: בבקשה.

טליה איינהורן: למשל, יש לך את כל ההוראות שעוסקות איך העניין של הקליטה של הפעולה המשפטית.

טליה איינהורן: למה אתה צריך שורה של הוראות לקליטת הפעולה המשפטית?

טליה איינהורן: אם אכן אתה מגדיר אותה כפעולה שמשנה זכויות או חובות, אתה חייב לדאוג לכך שהיא תגיע.

שלום לרנר: מה רע בכך?

שלום לרנר: צריך הוראות.

טליה איינהורן: בוודאי, אבל החקיקה דואגת לזה בכל מקרה פרטי בצורה מסוימת.

טליה איינהורן: אי אפשר לעשות הוראה אחת כללית שתופסת בחובה את הכול.

טליה איינהורן: זה הקושי הגדול.

ארז קמיניץ: זה לא קשור לשאלת הכוונה.

טליה איינהורן: לא, זה משנה מאוד.

דוד רותם: רבותיי, בסדר.

דוד רותם: נדון אחר כך ביתר הסעיפים איך מקבלים ובכל הדברים האלה.

דוד רותם: בינתיים הנוסח הזה נראה לי מתאים.

מיגל דויטש: אם כך, נעבור לסעיף 8. 8.

מיגל דויטש: סוגי פעולות משפטיות (א) פעולה משפטית יכול שתהיה חד צדדית או רב צדדית, בהתאם לחיקוק או לחוזה שעל פיו היא מבוצעת.

מיגל דויטש: (ב) פעולה משפטית יכול שתהיה מותנית.

מיגל דויטש: לגבי פסקה (א), זאת הוראה תיאורית שבאה להבהיר שיש שני סוגים אפשריים.

מיגל דויטש: יש את הרב צדדי, למשל חוזה שבו יש שניים שמביעים כוונה להגיע לתוצאה, גמירת דעת, ויכולה להיות חד צדדית כמו למשל הודעה על ביטול חוזה, הפרה, כי אז הרצון של האחד הוא הקובע.

מיגל דויטש: הסתייגות שראיתי אצל פרופסור איינהורן היא לגבי הביטוי "בהתאם לחיקוק או לחוזה שעל פיו היא מבוצעת" בטענה שהדברים למעשה מיותרים כיוון שהחיקוק או החוזה ממילא הם המקור לפעולות משפטיות.

מיגל דויטש: הכוונה בסעיף להבהיר שכאשר אנחנו אומרים שפעולה יכולה להיות חד צדדית או רב צדדית, לא כל פעולה יכולה להיות גם כזאת וגם כזאת.

מיגל דויטש: חוזה לא יכול להיות חד צדדי.

מיגל דויטש: כדי לדעת אם זה חד צדדי או רב צדדי נלך לחיקוק או לחוזה ואז נדע אם אפשר לעשות באופן דו צדדי או באופן חד צדדי.

מיגל דויטש: זה כל מה שנאמר כאן ואני חושב שזה די טוב ונכון שיופיע כי אחרת כאילו אנחנו אומרים שכל פעולה משפטית שהיא יכולה להיות או כזאת או כזאת, אבל זה לא כך.

מיכאל ויגודה: מהבחינה הזאת, הצעה לכריתת חוזה היא פעולה משפטית?

מיגל דויטש: כן.

מיגל דויטש: היא משנה מצב משום שהיא מעניקה כוח קיבול לניצע.

מיגל דויטש: אני מכפיף את עצמי לאפשרות שיהיה קיבול ואז אני קשור בחוזה.

מיגל דויטש: אני יכול לסגת.

מיגל דויטש: היא לא פעולה משפטית בלתי חדירה.

מיגל דויטש: היא כן חדירה אבל היא בוודאי פעולה משפטית.

מיגל דויטש: ברגע שההצעה הגיעה לניצע, מרגע זה ואילך יש לו פטיש ביד והוא יכול להגיד כן, אני שותק והעניין גמור.

מיגל דויטש: יש חוזה.

מיגל דויטש: השתנה המצב.

מיגל דויטש: התכוונתי לשנות כי ההצעה היא לא הצעה אלא אם כן יש לי רדאר.

מיכאל ויגודה: ההצעה הזאת המכוונת לשנות היא תואמת יותר כי ההצעה כשלעצמה עוד לא ניתנה.

מיגל דויטש: כן.

מיגל דויטש: אין בעיה.

מיגל דויטש: משנה מצב ובתנאי שהשינוי מותנה ברצון.

מיגל דויטש: שני דברים היא צריכה להיות: ראשית, משנה, הנה איך היא משנה משום שברגע שאני מציע להוא יש כוח לקשור אותי, קיבול, והיא יכולה להביא לשינוי על פי הדין, דיני החוזים, רק אם אני, המציע, מתכוון לתת כוח קיבול.

מיגל דויטש: כלומר, גמירת דעת.

מיגל דויטש: ההצעה היא הצעה.

מיגל דויטש: סעיף 2 היום לחוק החוזים.

מיגל דויטש: זה משלב את שניהם יחד.

מיכאל ויגודה: עצם העובדה שהוא יכול לקבל את ההצעה, זה כבר משנה.

מיכאל ויגודה: אם הוא יקבל, זה ישנה.

מיגל דויטש: כן, אבל בטבלה ההופיאנית הידועה הקניתי לו כוח ואני כפוף לו.

מיגל דויטש: יצרתי כפיפות שהיא סוג של חובה.

מיגל דויטש: הקניתי לו כוח, זה סוג של זכות.

מיגל דויטש: אגב, בגלל זה יש דיון מקיף ותמיד מתלבטים בשאלה אם אני מזמין הצעה או מציע.

מיגל דויטש: אם אני מזמין, לא נתתי לו כוח.

מיגל דויטש: לגבי הזמנת הצעה אפשר לשאול האם זו פעולה משפטית או לא כי הוא תמיד יכול להציע בלי שאני אזמין אותי להציע.

מיגל דויטש: כשאני ממש מציע, אני נותן לו כוח.

מיגל דויטש: יגיד כן, גמרנו.

מיגל דויטש: אני לא יודע אם פעולה מותנית היא סוג של פעולה משפטית.

ארז קמיניץ: אפשר לכתוב את זה בכותרת השולים.

מיגל דויטש: (ב) פעולה משפטית יכול שתהיה מותנית.

מיגל דויטש: שוב, זה סוג של הבהרה בעיקר בעקבות ההערות של מחלקת הייעוץ של הוועדה.

מיגל דויטש: זה בא לומר שאין מניעה שהפעולה תהיה פעולה שמשנה מצב משפטי גם אם היא עדיין כרוכה בהתקיימותו של תנאי כלשהו ואכן המצב המשפטי בהחלט משתנה משום שהעניין כבר לא בידי.

מיגל דויטש: ברגע שאני קובע שאני עושה נניח הודעת ביטול בתנאי שיקרה א', ב', ג', למשל, אני נותן היום הודעת ביטול בתנאי שלא תתוקן ההפרה.

מיגל דויטש: אני מודיע היום על ביטול, עקרונית אני קשור, נתתי לו כוח לתקן את ההפרה ולמנוע את הביטול.

מיגל דויטש: פעולה יכול שתהיה מותנית.

מיגל דויטש: השינוי מתרחש, אני מעוניין שיתרחש, אם כמובן אני מעוניין לפי סעיף 7.

מיגל דויטש: נדמה לי שעיקר ההסתייגות של פרופסור איינהורן בעניין היא שזה לא אומר יותר מדי.

מיגל דויטש: למשל שאנחנו לא מחילים כאן הוראות כמו חוזה על תנאי, הוראות שעוסקות בחוזה על תנאי מתלה, חוזה על תנאי מפסיק וכולי, אבל במכוון כך משום שאני חושב שהמצב הוא שונה.

מיגל דויטש: קודם כל, כשנגיע לדיני החוזים, יהיו הוראות מיוחדות לגבי חוזה על תנאי ממש, אבל זה לא מייתר את הצורך באיזושהי אמירה כללית בעניין.

מיגל דויטש: דיני החוזה על תנאי הם שונים כי למשל ניקח פעולה חד צדדית, פעולה משפטית חד צדדית מותנית.

מיגל דויטש: בפעולה משפטית חד צדדית מותנית כמו דעת ביטול, אין מניעה שהצד השני יחתור למנוע את התממשות התנאי.

מיגל דויטש: הוא לא חייב לי שום דבר.

מיגל דויטש: אני נותן הודעה חד צדדית, אין בינינו הסכם בעניין, הוא לא חייב להימנע מלשבש לי את התקווה שהתנאי יתקיים.

מיגל דויטש: בחוזה, לעומת זאת, כידוע סעיפים 27 ו-28 לחוק החוזים, ברגע שהסכמנו שחוזה הוא על תנאי, כל אחד מהצדדים חייב להימנע מלהפריע להתקיימות התנאי.

מיגל דויטש: אנחנו לא יכולים לעשות חוזה מותנה ברישיון ואז אחד הצדדים ירוץ לרשויות וינסה למנוע את קבלת הרישיון.

מיגל דויטש: בהודעה חד צדדית, אנחנו בלעומתיות.

מיגל דויטש: אני מנסה לייצר מהלך לא הסכמה.

מיגל דויטש: הוא לא חייב להימנע מלהפריע להתממשות התנאי.

מיגל דויטש: לכן יש הבדל.

מיגל דויטש: אני חושב שככל שמדובר בהוראה כוללנית, נכון שתהיה אמירה פשוטה, גורפת וכוללנית.

מיגל דויטש: היא בסך הכול תיאורית ואפשר גם להסתדר בלעדיה אבל אין מניעה לומר אותה.

מיגל דויטש: אני חושב שטוב גם להזכיר שהאפשרות קיימת.

מיגל דויטש: לא נכון להחיל מיני וביי את הוראות חלק החוזים בעניין.

מיגל דויטש: נגיע לפרק החוזים, יהיו הוראות מיוחדות על חוזה על תנאי כמו שיש היום ודומה לקיים היום.

דוד רותם: אין הסתייגויות.

דוד רותם: נמשיך.

מיגל דויטש: 9.

מיגל דויטש: אופן ביצוע פעולה משפטית פעולה משפטית, יכול שתבוצע בעל פה, בכתב או בהתנהגות.

מיגל דויטש: זו אמירה רחבה ברוח סעיף 23 לחוק החוזים היום.

מיגל דויטש: כל פעולה משפטית כמו הודעת ביטול ומימוש אופציה, הכול יכול שיהיה בעל פה, בכתב או בהתנהגות.

מיגל דויטש: ההערה הנגדית נוגעת לכך שנכון יהיה להתייחס למעמד של דרישות כתב, הצורך בכך שתהיה דרישת כתב.

מיגל דויטש: הכלל הגדול הוא, עדיין לפי ההצעה, שבדרך כלל לא דרוש כתב.

מיגל דויטש: יהיו מקומות מסוימות בדומה להיום שתהיה דרישה כזאת.

מיגל דויטש: מה שהיום סעיף 8 לחוק המקרקעין, סעיף 5 לחוק המתנה.

מיגל דויטש: לומר עכשיו שהכל בכפוף להוראה אחרת בדין מיוחד, אנחנו לא צריכים לומר כי זה תמיד הכלל הגדול.

מיגל דויטש: בכל הוראה כללית - זה המבנה הבסיסי של הקודקס – ברמת הפשטה גבוהה, הכול כפוף תמיד לדין מיוחד בכל הקשר שהוא.

מיגל דויטש: זה כלל פרשני הכי בסיסי שבעולם והוא גם לא טעון אמירה מיוחד, ודאי לא כאן.

מיגל דויטש: אם משום מה אנחנו רוצים בכלל לומר משהו, אולי בחלק הכללי צריך לומר שכל הוראה בחוק זה מתפרשת בכפיפות לדין מיוחד.

מיגל דויטש: לדעתי גם זה לא דרוש.

מיגל דויטש: ההתייחסות לדרישת הכתב לדעתי היא לא כאן והיא לא שייכת לכאן.

מיגל דויטש: נכון, כשנגיע לדרישת הכתב, תעלינה השאלות המובהקות עד כמה אפשר לגבור עליה באמצעות דרישת תום הלב, הביקורות הידועות, עד כמה בהיעדר כתב אין פעולה בכלל, אין חוזה בכלל או שיש תוצאות שהן לא בטלות החוזה.

מיגל דויטש: כל זה נוגע למקומות בהם נחליט שיש דרישת כתב וכל דרישה ועניינה היא, אין הרבה כאלה, סעיף 8 וסעיף 5 הוא סוג אחד, הוראות בחוק תקנות הצרכן למשל הן עניין אחר כאשר שם זה ראייתי.

מיגל דויטש: לדעתי זה לא כאן.

מיגל דויטש: אומר את הכלל הגדול – חופש צורה, מה שהצווים רוצים, זה מה שיהיה.

טליה איינהורן: אחת התקלות אצלנו לעניות דעתי, ורואים את זה הרבה במציאות בפסיקה, שבתי המשפט לא מתייחסים מאוד ברצינות לדרישות הכתב שחוקקו על ידי המחוקק גם כאשר ברור למעשה שהדרישות נקבעו כדרישות קונסטיטוטיביות.

טליה איינהורן: כשכתבו שעסקת מקרקעין טעונה עסקת כתב – ואני אז למדתי בית ספר למשפטים – הסבירו לנו שזה שינוי ענק לעומת המצב הקודם ואחר כך זה הלך והתכרסם.

טליה איינהורן: לעניות דעתי יש חשיבות לקבוע כלל גדול בעניין שבמקום שיש דרישת כתב מחייבת, לא תהיה פעולה כלל בלי שתתקיים אותה דרישת כתב כי יש חשיבות גדולה מכל ההצהרות החגיגיות שעשינו כאן, לא כהצהרה חגיגית אלא באמת לגופו של עניין, יש חשיבות מאוד גדולה לעניות דעתי למען הוודאות המשפטית וכן הלאה שהכנסת תאמר בנושא הזה אמירה קצרה וברורה.

דוד רותם: השאלה רק איפה היא תאמר את זה.

דוד רותם: כשנגיע לדרישת הכתב, זה בחוק המקרקעין, יהיה כתוב שעל אף האמור בסעיף 9, עסקה במקרקעין טעונה מסמך מחייב.

דוד רותם: מתי המשפט יעשו עם זה, לא אני קובע.

מיגל דויטש: לא תמיד התוצאה היא בטלות.

מיגל דויטש: אם ניקח את חוק הגנת הצרכן, יש המון הוראות שדורשות מעוסק לתת חוזה בכתב למשל.

מיגל דויטש: אני חושב שמאוד ברור שם שהתוצאה היא לא בטלות.

מיגל דויטש: התוצאה דרך אגב הרבה פעמים תפגע בלקוח.

מיגל דויטש: בטלות, פתאום אין לו עסקה והוא לא יקבל נכס.

מיגל דויטש: כל עניין, הקשרו ותכליתו.

טליה איינהורן: אז מה הטעם של דרישה בכתב?

טליה איינהורן: כלומר, להפך, זה מראה שצריך לחשוב טוב לפני שקובעים דרישה בכתב.

מיגל דויטש: התשובה היא הפרת חובה חקוקה.

טליה איינהורן: אם אנחנו מתייחסים ברצינות לדרישת הכתב, זה צריך לבוא לאורך כל הדרך.

דוד רותם: אנחנו מתייחסים מאוד ברצינות לדרישת הכתב, אבל בתי המשפט הם אלה שמפרשים את החוקים.

דוד רותם: מרגע שאנחנו הוצאנו את החוק, בית המשפט עושה אתו מה שהוא רוצה ולא מה שאנחנו רוצים.

טליה איינהורן: אבל תאר לך שהייתה לך הוראה בראש הקודיפיקציה שאומרת שבמקום שיש דרישת כתב, היא מחייבת במידה כזאת.

דוד רותם: כל הוראת חוב מחייבת אלא שבית המשפט מפרש את הוראת החוק איך שהוא מפרש.

ארז קמיניץ: אני חושב שמה שפרופסור דויטש ניסה לומר זה שבחוקים שונים יש לחובת הכתב תוצאות שונות.

ארז קמיניץ: אם בחוק המקרקעין הכוונה באמת שכדי שפעולה משפטית תהיה בכתב ואם היא לא בכתב, אין פעולה, הרי שבאמת מכאן ואילך מה שבית המשפט קובע ועל זה אין לנו שליטה.

ארז קמיניץ: בחוק הגנת הצרכן, דרישת הכתב אינה בהכרח כזאת שאומרת שאם לא תהיה דרישת כתב, לא יהיה חוזה בכלל.

ארז קמיניץ: יכול להיות היא תוביל לכך שיינתנו נניח לצרכן איזה שהן תרופות אחרות כמו פיצויים על הנזק בזה שהוא לא ראה את הכתב אבל לא בהכרח התוצאה שחוק הגנת הצרכן מכוון אליה היא אמירה שלא נעשתה בכלל עסקה.

ארז קמיניץ: זה מה שפרופסור דויטש אומר.

מיגל דויטש: זה נתפס כראייתי וכחובה, הפרת חובה חקוקה אם באמת לא מקיימים.

מיגל דויטש: נעבור לסעיף 10, אי הדירות פעולה משפטית.

מיגל דויטש: בסעיף 10 דיברנו ארוכות.

מיגל דויטש: נכון שכאן העניין הוא קצת יותר עדין אבל בכל זאת.

מיגל דויטש: יש לנו שני סוגי פעולות שצריך לקחת בחשבון כאשר האחת היא פעולות שטעונות קליטה והפעולה השנייה היא פעולה שלא טעונה קליטה.

מיגל דויטש: פעולה שטעונה קליטה, החלק הגדול של הפעולות.

מיגל דויטש: כדי להשפיע על מישהו, אני צריך שהוא ידע על כך.

מיגל דויטש: הרגע שבו היא הושלמה, הוא רגע הקליטה לגבי פעולה הטעונה קליטה.

מיגל דויטש: זה מופיע בהמשך בסעיף 12, פעולה משפטית הטעונה קליטה וכולי, וגם בסעיף 13, טעונה קליטה מושלמת עם קליטתה, כלומר, השלמת הפעולה.

מיגל דויטש: אם כן, יש לנו שני סוגי פעולות כאשר האחת היא פעולה שטעונה קליטה והשנייה לא.

מיגל דויטש: הכלל הגדול הוא שכיוון שההנחה היא שבדרך כלל הפעולות כן טעונות קליטה, ב-(א) מוצע שככלל, הפעולה היא בלתי הדירה.

מיגל דויטש: כבר דיברנו ארוכות על כל העניין, כולל הערות של פרופסור איינהורן, האם זה כלל מספיק רחב, והאם הוא מוצדק בתור כלל רחב.

דוד רותם: השאלה איך אתה תגדיר לי שלמה.

מיגל דויטש: לגבי קליטה, זה מופיע למעשה בסעיף 13.

מיגל דויטש: "פעולה משפטית חד צדדית הטעונה קליטה מושלמת עם קליטתה".

מיגל דויטש: כלומר, ברגע שיש הודעה.

מיגל דויטש: סעיף 12 קובע איך קולטים ומה המשמעות של קליטה - קליטה היא ידיעה או הודעה למען וכיוצא באלה.

מיגל דויטש: רגע ההשלמה הוא הרגע שבו הצד שכנגד יודע שכעת קרה משהו והוא צריך לתכנן בהתאם.

דוד רותם: התחייבתי לתת לך מתנה.

דוד רותם: שלחתי לך על זה גם מכתב.

דוד רותם: אני יכול לחזור בי?

דוד רותם: זאת פעולה הדירה?

דוד רותם: היא הושלמה כי נתתי לך הודעה.

מיגל דויטש: היא טעונה קליטה ולכן אי אפשר לחזור.

דוד רותם: אתה קיבלת את המכתב, נכנסת לחדר שלי, נתת לי שתי סטירות לחי.

ארז קמיניץ: יש את הכללים שאומרים מתי כן.

דוד רותם: היא הושלמה.

דוד רותם: היא כבר בלתי הדירה.

מיגל דויטש: לא, היא בלתי הדירה בכפוף, תמיד בכפוף, לעילות על פי דין.

מיגל דויטש: למשל, טעות.

דוד רותם: מחקתם את זה.

ארז קמיניץ: לא, כתבנו בהתחלה כי זה שונה לחזקה.

ארז קמיניץ: חזקה שהיא.

ארז קמיניץ: זה הדיון שהיה כאן.

ארז קמיניץ: זה היה דיון שאני חושב שהיה יותר נוסחי ופחות מהותי.

ארז קמיניץ: לכולם ברור שהכלל המרכזי הוא שרוב הפעולות צריכות להיות כאלה שהן בלתי הדירות מרגע שהן מושלמות והשאלה שנשאלה הייתה איך לבטא את העובדה שזה ברוב המקרים ולא בכל המקרים.

מיגל דויטש: יש כאן עוד אלמנט שאני חושב שחשוב לחדד בעקבות הערת היושב ראש.

מיגל דויטש: למעשה מבחינים, זאת הבחנה תורתית די דקה אבל היא נכונה, בין שאלת ההדירות לבין שאלת הביטול, האפשרות לבטל.

מיגל דויטש: כלומר, כאשר מדברים על כך שפעולה היא בלתי הדירה, מתכוונים שאי אפשר לסגת ממנה ללא עילה מתאימה כלשהי.

מיגל דויטש: כלומר, אי אפשר סתם כך להתחרט.

מיגל דויטש: בלתי הדירה זה שאי אפשר להתחרט ללא עילה.

מיגל דויטש: גם כשפעולה היא בלתי הדירה, זה לא אומר שאי אפשר לבטל כאשר יש עילה.

מיגל דויטש: כאשר יש עילה, בסדר גמור.

מיגל דויטש: אגב, גם ייפוי כוח בלתי חוזר למשל הוא בלתי חוזר אלא אם כן יש עילת ביטול.

מיגל דויטש: אומרים בלתי חוזר, בלתי הדיר, אבל הוא הדיר והוא ניתן לביטול כאשר יש עילה כמו טעות או הטעיה.

מיגל דויטש: נתתי ייפוי כוח למישהו כי הוא רימה אותי.

מיגל דויטש: ייפוי הכוח הוא בלתי חוזר.

מיגל דויטש: אני לא יכול לבטל?

מיגל דויטש: אני יכול.

מיגל דויטש: האם זה הופך את ייפוי הכוח לחוזר?

מיגל דויטש: להדיר?

מיגל דויטש: לא בדיוק.

מיגל דויטש: הוא בלתי הדיר אבל הוא ניתן לביטול בהתקיים עילה מתאימה.

מיגל דויטש: כלומר, מושג ההדירות בתפיסה התורתית מכוון להיבט הזה.

מיגל דויטש: האם אתה יכול סתם להתחרט, התשובה היא שאני לא יכול סתם להתחרט.

מיגל דויטש: מתנה?

מיגל דויטש: סעיף 5 לחוק המתנות, הוא היכה את המבטיח, יש עילת ביטול.

מיגל דויטש: טעות, הטעיה, עילת ביטול.

מיגל דויטש: הפרת חוזה של הצד שכנגד, עילת ביטול.

מיגל דויטש: לא פוגע בעובדה שזה בלתי הדיר.

מיגל דויטש: זה לגבי פעולות שטעונות קליטה.

מיגל דויטש: מרגע הקליטה, אני לא יכול להתחרט.

מיגל דויטש: סעיף קטן (ב) מדבר על המצב היותר מסובך לתיחום כללי.

מיגל דויטש: מה קורה כאשר מדובר בפעולה שהיא לא טעונת קליטה.

מיגל דויטש: הדוגמה הבולטת הברורה היא צוואה.

מיגל דויטש: צוואה היא פעולה משפטית.

מיגל דויטש: פרופסור איינהורן חושבת שלא אבל אני לא מוצא לזה שום הצדקה עניינית.

טליה איינהורן: אני אמרתי שהיא פעולה משפטית אלא שהיא לא משנה זכויות וחובות.

טליה איינהורן: אני בהחלט מסכימה לכך שהיא פעולה משפטית אבל היא לא משנה.

מיגל דויטש: בעיניי, ולא רק בעיניי, היא גם משנה מאוד.

מיגל דויטש: אם המצווה מת, מה שהוא עשה מאוד מחייב.

מיגל דויטש: אם תרצי, פעולה מותנית.

מיגל דויטש: מותנית במוות.

מיגל דויטש: פעולות כאלה שלא טעונות קליטה, הכלל הגדול הוא די הגיוני ואומר שאני כן יכול להתחרט כי אף אחד לא באמת יכול להסתמך על הפעולה שעשיתי.

מיגל דויטש: בצוואה אני לא חייב להודיע לאף אחד.

מיגל דויטש: גם אם מישהו יודע, זה המצב המקשה.

מיגל דויטש: נניח שזה לא טעון קליטה כמו צוואה, אבל מישהו יודע.

ארז קמיניץ: הוא ראה את הצוואה.

מיגל דויטש: הוא ראה.

מיגל דויטש: אני חושב שאני עדיין יכול להתחרט כי העובדה שזה לא טעון קליטה, זה אומר שזאת לא פעולה שהדין רוצה להגן על ההסתמכויות לגביה.

מיגל דויטש: זה שהוא יודע, הוא יודע אבל הוא גם אמור לדעת שאני יכול להתחרט.

מיגל דויטש: לדעתי הדיכוטומיה הזאת הגיונית וסבירה.

מיגל דויטש: שוב, כרגיל, הכול תמיד יהיה כפוף לדינים מיוחדים ולכל מיני היבטים מיוחדים.

מיגל דויטש: ככלל גדול, אני חושב שהחלוקה נכונה.

טליה איינהורן: יש כאן כמה נקודות.

טליה איינהורן: קודם כל, השאלה המרכזית ואותה אומר גם הייעוץ המשפטי בנייר שלו היא בדיקה של פעולות משפטיות.

טליה איינהורן: כשבאים לקבוע חזקה, המחוקק צריך מאוד להשתדל לקבוע חזקה שבאמת עומדת בקנה אחד עם רוב המקרים.

טליה איינהורן: אם היא אינה עומדת בקנה אחד עם רוב המקרים, היא מתכון לבעיה יותר מאשר לתועלת.

טליה איינהורן: השאלה ששאל היושב ראש שהיא נכונה מאוד הייתה משמעות השלמתה של הפעולה המשפטית.

טליה איינהורן: בסעיף 13 נאמר שפעולה משפטית חד צדדית הטעונה קליטה בידי נמען הפעולה מושלמת עם קליטתה, אבל מה עם כל הפעולות המשפטיות האחרות?

טליה איינהורן: לדוגמה, החלטות של חברות שמתקבלות באסיפה כללית של חברה, לדוגמה החלטה על הגדלת הון החברה, אלה החלטות שטעונות קליטה או אינן טעונות קליטה?

טליה איינהורן: אם הן טעונות קליטה, כיצד הן נקלטות ומי הוא הנקלט?

טליה איינהורן: האם כל בעל מניות יוכל אחר כך לרוץ ולומר שזה לא הדיר?

טליה איינהורן: יותר מזה.

טליה איינהורן: בסעיף קטן (ב) נאמר שפעולה משפטית חד צדדית שאיננה טעונה קליטה חזקה שהיא הדירה, אבל את ההוראה הזאת צריך לקרוא יחד עם הוראת סעיף 12.

טליה איינהורן: סעיף 12 קובע שפעולה משפטית חד צדדית חזקה שהיא טעונה קליטה.

דוד רותם: את כל החוק צריך לקרוא יחד.

טליה איינהורן: אבל 12 ו-13 הם הכפלת חזקות.

טליה איינהורן: סעיף 12 אומר שחזקה שכל פעולה משפטית חד צדדית טעונה קליטה ו-13 אומר שהיא הושלמה עם קליטתה.

טליה איינהורן: כלומר, אם מישהו מנסה לטעון לאי הדירות, הוא צריך להתגבר על שני מחסומים ולא על מחסום אחד.

מיגל דויטש: בצדק.

טליה איינהורן: אני רק מסבה את תשומת הלב לכך שיש כאן בעיה.

דוד רותם: למה בעיה?

דוד רותם: הוא צריך להתגבר על שני מכשולים.

טליה איינהורן: אם אתם לא רואים בעיה, בסדר.

טליה איינהורן: האמירה שפעולה חד צדדית היא הדירה או האמירה גם שהיא איננה הדירה, איננה בעצם אומרת שום דבר לגבי משמעות ההדירות או אי ההדירות.

טליה איינהורן: אני אתן דוגמה מהחיים.

טליה איינהורן: חוק מכר טובין בין לאומי שאימץ את אמנת מכר טובין בין לאומי שישראל צד לה.

טליה איינהורן: אגב, יש שם שני מיני הדירות.

טליה איינהורן: כלומר, צריך להבין שלהדירות יכולות להיות שתי תוצאות משפטיות.

טליה איינהורן: היא אומרת שהצעה נכנסת לתוקפה כאשר היא מגיעה אל הניצע.

טליה איינהורן: סעיף 15(ב) לאמנה שהיא בנספח של החוק שלנו.

טליה איינהורן: ההצעה, אפילו שהיא בלתי חוזרת, כלומר, בלתי הדירה, ניתנת לחזרה אם הודעת החזרה הגיעה לניצע לפני ההצעה או באותה עת.

טליה איינהורן: בסעיף 16 כתוב שניתן לחזור מההצעה קודם כריתת החוזה אם הודעת החזרה הגיעה לניצע לפני שהוא שיגר הודעת קיבול.

טליה איינהורן: כאשר קוראים את הנוסח העברי, לכאורה אין שום בעיה, אבל כאשר מסתכלים בנוסח האנגלי, רואים שהשתמשו בשני מושגים שונים.

טליה איינהורן: את ההצעה, כל עוד היא לא הגיעה, גם היא לא הדירה, לא נעשו דברים מעולם.

טליה איינהורן: לעומת כן, סעיף 16 אומר אחרת וזה שונה מאשר לא נעשו דברים מעולם.

טליה איינהורן: לכן בעצם אמרנו שמשהו הדיר או לא הדיר, למעשה עוד לא אמרנו שום דבר לגבי המשמעויות.

מיגל דויטש: אמרנו הרבה מאוד.

דוד רותם: לכן אנחנו כותבים את החוק בעברית ולא באנגלית.

טליה איינהורן: אבל זה לא פותר את הבעיה.

מיגל דויטש: יש כאן נקודה קלה, אבל האמת היא שהתפיסה מקובלת ופותרת את העניין.

מיגל דויטש: זה בדיוק מה שיש ב-3(ב) היום בחוק החוזים.

מיגל דויטש: הצעה בלתי הדירה, הצעה בלתי חוזרת, אין הוא רשאי לחזור בו ממנה.

מיגל דויטש: נכון שהיו קצת התלבטויות בספרות לגבי אין הוא רשאי לחזור, האם המשמעות היא שאין לו כוח משפטי לחזור, אם הוא יודיע שהוא חוזר בו מהצעתו, האם הוא לא אמר כלום או האם יש לו כוח אבל אין לו חופש.

מיגל דויטש: כלומר, הוא ישלם פיצויים אבל הוא מסוגל לבטל.

מיגל דויטש: קיימנו דיונים ארוכים בשאלה הזאת, גם בעקבות הצעות של מחלקת הייעוץ ובאמת עלו כל מיני אלטרנטיבות.

מיגל דויטש: האלטרנטיבה שהגענו אליה, לדעתי היא האלטרנטיבה שאומרת שאין כוח.

מיגל דויטש: גמרנו, בלתי הדיר, אין כוח.

מיגל דויטש: אם יש אי בהירות כלשהי, האם מישהו יאמר שבלתי הדיר זה אומר שכן אפשר להתחרט אבל ישלמו פיצויים – לא נראה לי.

מיגל דויטש: אם מישהו חושב שכן, אפשר להבהיר זאת בקלות.

מיגל דויטש: אפשר לומר למשל שפעולה משפטית, חזקה שהיא בלתי הדירה ולהבהיר שהכוונה היא שאין כוח לחזור.

מיגל דויטש: רוצים להוסיף כמה מלים על היעדר כוח, אפשר.

מיגל דויטש: לדעתי זאת הפרשנות המקובלת של 3(ב) היום וברור שיפרשו את זה אותו הדבר.

שלום לרנר: בסעיף 13 יש הוראה לגבי פעולה משפטית הטעונה קליטה, מתי היא מושלמת.

שלום לרנר: מתי מושלמת פעולה צדדית שאינה טעונה קליטה?

מיגל דויטש: לפי הדין או החוזה, כאן זה בעייתי הרבה יותר כי אין לנו מדד אחד פשוט.

מיגל דויטש: בצוואות, בדיני ירושה, ברגע עריכת הצוואה, על פי הכללים של חקו הירושה מושלמת הפעולה.

שלום לרנר: אתה מסכים לכל הדוגמאות שהביאה פרופסור איינהורן שזאת באמת פעולה משפטית שלא טעונה קליטה?

מיגל דויטש: אסיפה כללית, לא.

מיגל דויטש: החלטות אסיפה לדעתי טעונות קליטה על ידי החברה וזה קורה באותו מעמד.

ארז קמיניץ: יש סוגים של החלטות שמחייבות רישום.

מיגל דויטש: אז זה יהיה מותנה.

מיגל דויטש: זאת פעולה מותנית.

שלום לרנר: אם אתה מתייחס למתי מושלמת פעולה משפטית חד צדדית מסוג כזה, למה אתה לא מתייחס למתי מושלמת פעולה שלא טעונה קליטה?

מיגל דויטש: פעולה שלא טעונה קליטה?

שלום לרנר: כן.

שלום לרנר: למה אתה לא מתייחס לזה בכלל?

מיגל דויטש: כי אין לי משהו מעניין לומר.

מיגל דויטש: היא מושלמת ברגע שהדין החריג למדי, כי בדרך כלל זה לא יהיה כי בדרך כלל זה כן טעון קליטה, זה יקרה על פי התנאים של הדין הנוגע בדבר.

מיגל דויטש: הכול לפי ההקשר.

דוד רותם: פרופסור דויטש, אנחנו מדברים כאן בקודקס.

דוד רותם: באיזה מקום צריכה להיות הוראה כללית.

דוד רותם: אתה רוצה, תכתוב שהיא כפופה לדין וכולי.

מיגל דויטש: אפשר להוסיף.

דוד רותם: צריך להוסיף סעיף בנושא הזה כדי שזה יהיה מושלם.

מיגל דויטש: אפשר להוסיף משפט ברוח הזאת שפעולה משפטית שאינה טעונה קליטה מושלמת בהתאם להוראות הדין שהוא המקור לפעולה או החוזה.

מיגל דויטש: לפי העניין.

מיגל דויטש: אפשר להוסיף הוראה כזאת.

מיגל דויטש: אני חושב שממילא זאת תהיה הפרשנות, אבל אפשר להוסיף סעיף.

ארז קמיניץ: להוסיף בסעיף 13.

ארז קמיניץ: לחלק אותו ל-(א) ו-(ב).

ארז קמיניץ: אן בעיה.

טליה איינהורן: בכל אופן נחזור לדוגמה של החלטה של האסיפה הכללית.

טליה איינהורן: אין ספק שהאסיפה הכללית יכולה להתכנס אחר כך ולכתוב החלטה אחרת.

טליה איינהורן: יכול לבוא בעל מניות ולומר שההחלטה הזאת, לא יכולים יותר לחזור בהם מפני שהיא כבר נקלטה והיא לא הדירה.

מיגל דויטש: ראיתי את הדוגמה המעניינת.

מיגל דויטש: התשובה לכך היא שמבחינת הדירות, אי אפשר למחוק למפרע באופן סתמי את ההחלטה הקודמת.

מיגל דויטש: אפשר לפי דיני החברות לקבל החלטה חדשה שאני בכלל לא בטוח שיכולה לפגוע בהסתמכויות לגיטימיות עד לאותו שלב של מעורבים בחברה.

ארז קמיניץ: ודאי שלא.

ארז קמיניץ: אגב, זה המצב היום.

דוד רותם: הם לא יקבלו החלטות מטומטמות אם הם לא מתכוונים לבצע אותן.

דוד רותם: מקבלים החלטה שמגדילים את ההון ואחר כך משנים את ההחלטה?

טליה איינהורן: יש הרבה מאוד החלטות בחיי חברה ומה לעשות, החיים דורשים גמישות.

ארז קמיניץ: אבל במה זה שונה מהמצב היום?

דוד רותם: יש גמישות עד גבול מסוים.

ארז קמיניץ: נניח שיש החלטה של אסיפה כללית שיש לה תוקף בלי צורך בפעולות אחרות והיא לא מותנית בשום דבר.

ארז קמיניץ: נניח.

ארז קמיניץ: עכשיו בעל מניות מסוים או נושה או דירקטור מסתמך על החלטה של האסיפה הכללית.

ארז קמיניץ: היעלה על הדעת שאנחנו נאפשר לחברה לשנות את ההחלטה בלי שיהיו תוצאות משפטיות להסתמכות הזאת?

ארז קמיניץ: בין אם זה נאמר או בין אם זה לא נאמר.

ארז קמיניץ: זה שהפעולה לא הדירה, לא אומר שאי אפשר לשנות אותה בעתיד, לעשות אסיפה חדשה ולהחליט אחרת ולהפוך את ההחלטה.

ארז קמיניץ: זה רק אומר שהיו תוצאות משפטיות להחלטה הקודמת, שוב, בכפוף לכך שאותה החלטה לא מחייבת שורה אחרת של פעולות לפי דיני החברות.

מיגל דויטש: דיני החברות הם עולם מיוחד.

מיגל דויטש: אני מזכיר שאנחנו לא כוללים דיני חברות בקודקס.

מיגל דויטש: נכון.

מיגל דויטש: אנחנו מדברים כאן על הקשר כללי.

מיגל דויטש: דיני החברות הם ממש דין מיוחד עם תפיסת עולם שונה.

ארז קמיניץ: חריגה מהרשאה למשל.

טליה איינהורן: התשובה שלך לוקחת אותי כמה צעדים קדימה.

טליה איינהורן: אני לא מדברת על כך שמישהו פעל והסתמך על החלטה תקפה וכן הלאה.

טליה איינהורן: אני מדברת על מקרה שאיש לא פעל.

דוד רותם: אם אף אחד לא פעל ולא קרה שום דבר, לא תהיה התדיינות.

טליה איינהורן: בהחלט עלולה להיות.

דוד רותם: אני לא חושש מהתדיינויות של אנשים שסתם מחפשים התדיינויות.

דוד רותם: אם אף אחד לא פעל לפיו, אז לא קרה כלום.

טליה איינהורן: ברגע שקבענו שדברים אינם הדירים, אנחנו מזמינים הקפאה.

ארז קמיניץ: אם זה לא מפריע לאף אחד, מה הבעיה?

טליה איינהורן: השינוי יפריע מפני שתמיד יש אנשים שתומכים במצב אחד ולא תומכים במצב אחר.

טליה איינהורן: אני אתן לך דוגמה.

טליה איינהורן: יש אפילו בינינו ברגע זה מחלוקת.

טליה איינהורן: נאמר שהיינו קובעים משהו, האם מיד הייתי קופצת ואומרת שזה לא הדיר כי זה מתאים לי?

טליה איינהורן: יש בעיה בקשיחות של הסעיף של הפעולות המשפטיות.

טליה איינהורן: עניין אי ההדירות מבטא קשיחות.

מיגל דויטש: חזקה שהיא בלתי הדירה.

טליה איינהורן: כן, אבל חזקה זה הרבה.

ארז קמיניץ: על זה התקיים דיון ארוך והוועדה החליטה שיש ערך משמעותי בסימון הזה לבתי המשפט על חוסר ההדירות.

ארז קמיניץ: זה לא מוחלט.

ארז קמיניץ: זה נכנס במסגרת של חזקה ואנחנו רוצים לומר משהו מהותי בפרק הזה וזה אחד הדברים המהותיים.

ארז קמיניץ: הוועדה כבר דשה בעניין הזה הלוך וחזור.

טליה איינהורן: אבל הוועדה לא גילתה את נימוקיה.

דוד רותם: הוועדה אף פעם לא מגלה את נימוקיה.

טליה איינהורן: היא צריכה לגלות.

דוד רותם: היא גם לא צריכה לגלות את נימוקיה.

טליה איינהורן: התכוונתי לועדת הקודיפיקציה.

טליה איינהורן: לא התכוונתי לוועדת החוקה.

ארז קמיניץ: דנו בוועדת הקודיפיקציה והיה דיון ארוך.

טליה איינהורן: חבל שהוא איננו גלוי כדי שנראה כולנו מה היה השיקול.

ארז קמיניץ: יש פרוטוקול.

מיגל דויטש: זה גם לא כל כך חשוב.

מיגל דויטש: היה כאן דיון מקיף.

דוד רותם: בסעיף 13 אני מבקש להוסיף את הניסוח הזה שלנו.

מיגל דויטש: לגבי סעיף 11, בטלות פעולה משפטית או בטלות או נפסדות.

מיגל דויטש: אני חושב שכאן אין לנו הרבה חדש לומר.

מיגל דויטש: הוראות הפרק השלישי, בטלות חוזה ונפסדותו בחלק משנה, הכוונה לחלק החוזים, יחולו, בשינויים המחויבים, על פעולה משפטית.

מיגל דויטש: הודעת ביטול שגויה, אפשר לבטל וכולי.

מיגל דויטש: הגענו לסעיף 12, קליטת פעולה חד צדדית.

דוד רותם: 12, 13 ו-14.

מיגל דויטש: כן.

מיגל דויטש: על חלק מזה דיברנו עכשיו.

מיגל דויטש: 12.

מיגל דויטש: קליטת פעולה חד צדדית פעולה משפטית חד צדדית חזקה שהיא טעונה קליטה בידי האדם שהפעולה משנה את זכויותיו (בסעיף זה – נמען הפעולה).

מיגל דויטש: עברנו דיון ארוך מאוד בשאלות מי הוא נמען הפעולה, מי אותו אדם.

מיגל דויטש: התלבטנו בכל מיני התלבטויות והגענו למסקנות אליהן הגענו.

מיגל דויטש: ברור שיהיו מקרי גבול ולא נדע להגדיר באופן ברור מי הוא אותו אדם שהפעולה משנה ויהיו מצבים – מחלקת הייעוץ העירה בצדק, בעבודה מאוד יסודית – בהם כמה אנשים מושפעים ויכול להיות שאחד יודע והשני לא יודע.

מיגל דויטש: ניקח חייבים משותפים כאשר אחד יודע והשני לא, ומה אנחנו עושים עם זה?

מיגל דויטש: אני חושב שהתשובה היא מורכבת.

מיגל דויטש: היא באמת ניתוח נקודתי של הסיטואציה.

מיגל דויטש: אם ניקח את העניין של כמה צדדים שהם לא חייבים משותפים, אני חושב שהתשובה היא שזה משפיע על אותו אחד שיודע ולא משפיע על אותו אחד שלא יודע.

מיגל דויטש: אם ניקח צדדים משותפים, הם נכנסו לקשר של שיתוף, אז יש מידה של ערבות הדדית ביניהם שגורמת לכך, לדעתי, שאם אחד יודע, זה מספיק והוא משפיע גם על השני.

מיגל דויטש: אלה דברים מאוד דקים ונקודתיים שיהיו טעונים לעולם ניתוח נקודתי בכל מקרה נתון.

מיגל דויטש: "לעניין זה, קליטה בידי נמען הפעולה – ידיעה של נמען הפעולה על הפעולה ואם נשלחה לו הודעה על הפעולה, יראו כקליטה גם הגעת ההודעה למענו של נמען הפעולה".

מיגל דויטש: הרעיון הבסיסי אומר שידיעה מייתרת הודעה.

מיגל דויטש: לא צריך ליידע בן אדם על מה שהוא יודע.

מיגל דויטש: הסיפא באה לומר סוג של פרזומציית ידיעה.

מיגל דויטש: אם ההודעה הגיעה לנמען, רואים את אותו אדם כיודע.

מיגל דויטש: אפשר להוסיף – והצעתי כאן בטיוטה האחרונה – כדי להבהיר את הסיפא כי אולי היא תהיה מעט לא בהירה, שאם נשלחה לו הודעה על הפעולה, יראו כקליטה גם הגעת ההודעה למענו של נמען הפעולה.

מיגל דויטש: אולי אפשר להוסיף: אף אם זו לא הגיעה בפועל לידיעתו של הנמען.

מיגל דויטש: אם היושב ראש חושב שאין צורך, אפשר לוותר על זה.

דוד רותם: אני חושב שזה רק מסבך.

דוד רותם: אם אני יודע שזה לא הגיע לידיעתו, תהיה לך גם בעיה עם סעיף 15.

מיגל דויטש: אפשר לוותר על התוספת.

מיגל דויטש: 13.

מיגל דויטש: השלמת פעולה חד צדדית פעולה משפטית חד צדדית הטעונה קליטה בידי נמען הפעולה כאמור בסעיף 11 (בסימן זה – פעולה הטעונה קליטה), מושלמת עם קליטתה כאמור.

מיגל דויטש: עכשיו הוספנו את ההבחנה לגבי פעולה שלא טעונה קליטה.

מיגל דויטש: אמרנו שנוסיף הוראה שהיא מושלמת בהתאם להוראות הדין או החוזה היוצר את תוקף הפעולה.

מיגל דויטש: 14.

מיגל דויטש: הודעה על פעולה חד צדדית הודעה על פעולה הטעונה קליטה תינתן לנמען הפעולה בדרך המקובלת בנסיבות העניין.

מיגל דויטש: הוראה טריביאלית.

מיגל דויטש: זה קיים גם היום ואין הרבה מה לומר על זה.

מיגל דויטש: הסעיף הבא הוא סעיף חשוב שעבר שינויים.

דוד רותם: אתה אומר לי מצד אחד שפעולה משפטית חד צדדית טעונה קליטה.

מיגל דויטש: כאן אנחנו מוותרים על זה.

מיגל דויטש: בהצעה הלכנו לכיוון של הצעות מחלקת הייעוץ.

מיגל דויטש: אנחנו קודם כל מבררים בעיה שאני חושב שכן צריך לתת לה איזשהו פתרון.

מיגל דויטש: ניקח את הדוגמאות שתמיד עולות כמו הודעת ביטול עקב הפרה או מה שלא יהיה.

מיגל דויטש: יש לי צד שכנגד לחוזה, אני יודע שהוא הפר את החוזה, הוא ברח ונעלם לי.

מיגל דויטש: אני צריך להודיע איכשהו על ביטול כי אחרת אני קשור בחוזה ואני חייב לקיים את חלקי כל עוד אין ביטול.

מיגל דויטש: הוא עוד יתבע אותי בבוא היום על כך שאני מפר.

מיגל דויטש: איך אני מודיע ביטול?

מיגל דויטש: צריך משהו לעשות עם זה.

מיגל דויטש: הכלל הגדול בצדק הוא שככלל כן צריך להודיע.

מיגל דויטש: ההצעה כאן אומרת: 15.

מיגל דויטש: נמען פעולה שלא אותר היו קשיים מיוחדים במסירת ההודעה - אפשר את הביטוי מיוחדים לומר מאוד מיוחדים, נורא מיוחדים, סתם מיוחדים – תושלם הפעולה לאחר שמבצע הפעולה פעל בשקידה ראויה בנסיבות העניין למתן ההודעה בדרך האמורה בסעיף 13 אלא אם כן נודע לנמען הפעולה על הפעולה קודם לכן, בדרך אחרת.

מיגל דויטש: אני מתקשה לראות פתרון יותר טוב.

מיגל דויטש: מצד אחד בכל זאת צריך להקל במצב שבו ההוא נעלם ומצד שני באמת יש בעיה אם אנחנו מקלים יותר מדי.

דוד רותם: אנחנו לא מקלים או לא מקלים.

דוד רותם: הצד השני לא יודע.

דוד רותם: אין קליטה.

דוד רותם: אנחנו באים ואומרים שיש נסיבות.

מיגל דויטש: נדמה לי שאין פתרון אחר.

ארז קמיניץ: אפשר להקשות באיזון, אבל חייבים למצוא פתרון לסיטואציה.

דוד רותם: לאחר שמבצע הפעולה פעל בשקידה ראויה בנסיבות העניין במתן ההודעה.

מיגל דויטש: הוא עשה כל מה שהוא יכול.

דוד רותם: אתה יודע שאני תמיד אדע את זה לאחר מעשה.

ארז קמיניץ: נכון.

דוד רותם: אבל איפה הוודאות המשפטית?

דוד רותם: אני רוצה לדעת מה לעשות.

דוד רותם: תגידו לי.

דוד רותם: תאמרו לי לפרסם מודעה בשמונה עיתונים, אבל תגידו לי.

ארז קמיניץ: בקודקס אני לא יכול.

דוד רותם: ודאי אתה לא יכול, אבל איפה אתה כן תגיד לי את זה?

דוד רותם: אני אחכה שבית המשפט יודיע לי?

מיגל דויטש: הרעיון של פרסום הודעה עלה על הדעת כי אז אפשר לקלוט את תחליף ההמצאה של תקנות סדר הדין.

מיגל דויטש: שם מדובר על הגשת כתבי בית דין.

מיגל דויטש: כאן מדובר על הודעת ביטול שזה מחוץ לבית המשפט.

מיגל דויטש: אולי לא יהיה הליך שיפוטי.

מיגל דויטש: איפה כאן גם עניינים של פרטיות?

מיגל דויטש: לא יודע.

מיגל דויטש: כלומר, לחייב אדם להודיע בעיתון לאדם שהחוזה ביניהם מבוטל?

מיגל דויטש: נדמה לי שזה יהיה משונה.

דוד רותם: אני הרי יודע מה יקרה בסוף.

דוד רותם: אנחנו נגיע לבית המשפט ואז בית המשפט ישאל למה לא פרסמתי הודעה בעיתון.

ארז קמיניץ: על ביטול.

דוד רותם: על ביטול.

דוד רותם: אני אומר שמיגל דויטש אמר שזה עניין של פרטיות ולכן מה יכולתי לעשות.

דוד רותם: אז יאמר לי בית המשפט, אז הוא אמר.

ארז קמיניץ: יהיו מצבים בהם יבוא אדם ויאמר שהאיש לא נמצא במענו.

ארז קמיניץ: חיפשתי במרשם, אולי הוא עבר לכתובת אחרת, בהינתן העובדה שנתנו לו להיכנס למרשם האוכלוסין, הלכתי לדואר לחפש אולי הוא עבר לכתובת אחרת, אפילו נודע לי שהוא נסע לחוץ לארץ וניסיתי גם בארצות הברית לאתר אותו ולא הצלחתי.

ארז קמיניץ: אני מניח שבית המשפט יגיע באיזשהו שלב למסקנה שפלוני פעל בשקידה ראויה.

ארז קמיניץ: יש כאן פסיקה לגבי מהי שקידה ראויה.

מיגל דויטש: צריך גם לקחת בחשבון לגבי תחליף ההמצאה שאם מישהו נמצא בניו-יורק, הוא לא קורא כל יום את "מעריב".

דוד רותם: תתפלא שדווקא כשמישהו נמצא בניו-יורק, הוא דווקא קורא "מעריב".

ארז קמיניץ: לפרט מהי שקידה ראויה זה קשה מאוד.

ארז קמיניץ: נכון, יש כאן פתח לפסיקה להגיד מהי שקידה ראויה, אבל הדעת נותנת שאם דרגה מסוימת של פעולות שעושה אדם סביר כאשר הוא נתקל במחסום של היעלמות הנמען, אני חושב שאנשים סבירים יעשו איזושהי שורה של פעולות.

מיגל דויטש: אפשר לומר פעל בשקידה מרבית בנסיבות העניין?

דוד רותם: שקידה מרבית זה מצאתי אותך.

טליה איינהורן: כשהיה בחוק החוזים חלק כללי, שם היה כתוב במפורש למקרה של חוזה מה עושים.

טליה איינהורן: כלומר, יש הודעה מצד אחד לצד שני ואיך עושים בנסיבות העניין וכן הלאה.

טליה איינהורן: הקושי הגדול הוא שכאן אנחנו מנסים להכליל את זה לכלל הפעולות המשפטיות ואנחנו אפילו איננו מזהים את כולן, איננו יודעים מי טעונה קליטה ומי לא טעונה קליטה ואת כל זה אנחנו משאירים לבית המשפט.

טליה איינהורן: שוב, אני אומר בסוף שיכול להיות שבמצב הזה של הפעולה המשפטית, בעיניי היא מעוררת הרבה יותר שאלות ואי בהירויות מאשר בהירויות ואולי היה עדיף לחזור לשיטה שהייתה נהוגה בידינו קודם.

טליה איינהורן: כלומר, לקבוע כללים לחוזים ולהחיל אותם בשינויים המתאימים וכן הלאה על פעולות משפטיות אחרות ואז המצב יהיה הרבה יותר פשוט כי לפחות לגבי חוזים הדבר יהיה ברור לחלוטין.

טליה איינהורן: דרך אגב, רק במאמר מוסגר, בתי המשפט בישראל כבר קבעו שהודעה יכולה גם להיות חפש את האדם באוסטרליה, בקנדה וכן הלאה.

טליה איינהורן: יש פסק דין של בית המשפט העליון שאומר שהיה צריך שקידה ראויה, להגיע לכל המקומות אליהם הגיעו אנשים ממקום מסוים והתפזרו לשם.

דוד רותם: פסק דין של בית המשפט העליון?

טליה איינהורן: כן.

דוד רותם: זה בטוח נכון, אז למה צריך לחשוב אחרת?

ארז קמיניץ: זה ברגמן וזה חיפוש אנשים בפרנטלות בצוואה ובירושה.

טליה איינהורן: נכון, אבל הבעיה יכולה להתעורר.

ארז קמיניץ: זה משהו אחר לגמרי.

מיגל דויטש: אם נשתוק, הבעיות לא תעלמנה.

ארז קמיניץ: זה משהו אחר לגמרי.

ארז קמיניץ: חיפוש אנשים, לראות אם יש מישהו מהפרנטלה לפניך, זה משהו אחר לגמרי מאשר לשלוח הודעת ביטול.

ארז קמיניץ: יש בעיה עם הדבר הזה, לדעת אם אני יכול לתת זכות קניין למישהו בפרנטלה שלישית בלי שהוא הוכיח לי אם יש מישהו לפניו בפרנטלה שנייה או ראשונה.

ארז קמיניץ: זה עולם אחר לגמרי מהעולם בו אנחנו מדברים כאן.

ארז קמיניץ: יש גם ביקורת על זה ובית המשפט לא בהכרח אמר את זה.

ארז קמיניץ: שקידה ראויה של חיפוש פרנטלות, בית המשפט הלך הפוך.

ארז קמיניץ: בית המשפט העליון בפסק דין ברגמן הלך הפוך מהדרך בה נהג האפוטרופוס הכללי לאורך שנים בעניין הזה והוא דווקא אמר לאפוטרופוס הכללי שהוא לא יכול לדרוש מאנשים שיוכיחו שאין להם אחות או שהוא יכול לבקש מהם עד גבול מסוים.

ארז קמיניץ: הוא דווקא הלך לכיוון ההפוך.

ארז קמיניץ: בית המשפט שם דווקא הקל על המבקשים.

מיגל דויטש: למיטב זיכרוני, הפסיקה האנגלית, אני זוכר במעומעם לפחות פסק דין אחד שעסק בדיוק בהודעת ביטול כשאי אפשר להודיע.

מיגל דויטש: הדין האנגלי הלך בכיוון הזה של תעשה את כל האפשרי.

מיכאל ויגודה: אולי דווקא היא הנותנת.

מיכאל ויגודה: כלומר, ארז מסביר שזה דבר שונה לגמרי ויכול להיות שעדיף שיהיה לכל נושא ספציפי הוראות המיוחדות לו.

ארז קמיניץ: על כל פעולה משפטית נכתוב?

ארז קמיניץ: חיפוש פרנטלות הוא בכלל לא פעולה משפטית.

מיגל דויטש: תגיע להודעה של הבעלים למקים מבנה, הודעה על כך שהוא צריך לסלק את המבנה.

מיגל דויטש: אתה רוצה עכשיו את כל שמונת או עשרת הסעיפים האלה להכניס לסעיף הבנייה?

מיגל דויטש: מעבר לחקיקה האזרחית שאנחנו קולטים בקודקס, יש כמות אדירה של דינים מחוץ לקודקס.

מיגל דויטש: הפרק הזה יחול גם עליהם.

מיגל דויטש: נוכל להביא בקלות רבה שלושים, ארבעים וחמישים דוגמאות לפעולות שאם לא נאמר משהו כללי, כל מה שמופיע כאן נצטרך לחוקק מחדש שם כביכול, אם רוצים באמת לומר משהו מעניין.

מיגל דויטש: לדעתי יש הצדקה לכך, עם כל הקשיים.

מיגל דויטש: הגענו לסעיף 16.

מיגל דויטש: 16.

מיגל דויטש: פעולה של הפעלת זכות ברירה הייתה הפעולה הטעונה קליטה הפעלת זכות ברירה אשר נוצרה בשל הפרת חיוב של נמען הפעולה כאמור בסעיפים 20, 112(א) ו-113 עד 115, תושלם הפעולה בתוך זמן סביר ממשלוח ההודעה לגביה בדרך האמורה בסעיף 13, אף אם ההודעה איחרה להגיע לנמען הפעולה, או לא הגיעה כלל, ובלבד שבנסיבות העניין היה סביר לצפות כי ההודעה תגיע לנמען הפעולה במועד.

מיגל דויטש: השאלה מה אנחנו עושים כאשר מישהו שולח הודעה שהייתה אמורה להגיע והייתה אמורה לא רק להגיע אלא להגיע בזמן אבל מסיבות שלא תלויות בשולח, בסופו של דבר לא הגיעה בכלל או לא הגיעה בזמן.

מיגל דויטש: השאלה מה אנחנו רוצים שיקרה.

מיגל דויטש: ההבחנה שמוצעת בסעיף היא הבחנה בין שני מצבים.

מיגל דויטש: מצב אחד שבו הנמען שלנו הוא אדם אשמתי, כמו מפר חוזה, או מטעה או כופה או עושק בדיני הפגמים או צד שכנגד לעסקה עם קטין שאז הוא לוקח סיכונים שונים, שהפעולה תתבטל על ידי ההורים למשל.

מיגל דויטש: במצבים האלה אנחנו רוצים לקבוע כלל שאומר שהסיכון לגבי השאלה האם ההודעה בכתב בסוף תגיע מוטל על הנמען.

מיגל דויטש: הסיכון הוא על המפר.

מיגל דויטש: שלחו לו באופן הגיוני, שלחו לו בזמן סביר ומישהו בדואר זרק את המכתב לפח או משהו כזה.

מיגל דויטש: זה כבר לא נטל של הנפגע אלא הסיכון הוא על המפר.

מיגל דויטש: שוב, זה קיים גם היום בסעיף 60 לחוק החוזים, חלק כללי, מול סעיף 21 לחוק החוזים, תרופות.

מיגל דויטש: ההבחנה הזאת קיימת היום.

מיגל דויטש: לגבי כריתת חוזה למשל, אם אני שולח הודעת קיבול והיא לא מגיעה בכלל או לא מגיעה בזמן, עקרונית הבעיה היא שלי.

מיגל דויטש: המציע לא אשם בכלום, הוא לא עשה שום הפרה ושום דבר והבעיה היא שלי.

מיגל דויטש: לעומת זאת, אם הולכים לחוק החוזים, תרופות, אם אני שולח הודעת ביטול למפר והיא לא מגיעה בכלל,ף הדין היום הוא שהסיכון הוא של המפר.

מיגל דויטש: ההבדל המסוים בין ההצעה שלנו לבין הדין הקיים הוא בכך שאנחנו גורפים מדיני הפגמים ברצון אל תוך דיני ההפרה כי זה מצב דומה.

מיגל דויטש: אם מישהו רמאי והוא הטעה אותי, הסיכון עליו.

מיגל דויטש: אם שלחתי באופן סביר, הנחתי באופן סביר שיגיע ובסוף זה לא הגיע, הסיכון עליו.

מיגל דויטש: אני יכול להניח שהעניין גמור, שביטלתי.

דוד רותם: תבדוק.

דוד רותם: היום מאוד קל לבדוק.

דוד רותם: אתה יכול לבדוק באינטרנט אם דואר רשום ששלחת הגיע או לא הגיע ומה קרה אתו.

דוד רותם: אתה מגלגל את זה אלי ואני בכלל לא יודע שאתה שלחת.

מיגל דויטש: אכן, יש כאן שאלה.

דוד רותם: אם היא איחרה להגיע, מילא, אבל לא הגיעה כלל?

דוד רותם: זאת אומרת, יש מצב ואתה יוצר כאן חזקה שאני יודע על משהו שאתה יודע שלא הגיע אלי.

מיגל דויטש: יש כאן נקודה.

מיגל דויטש: זה גם הדין הקיים חוץ מדיני הטעות וההטעיה.

מיגל דויטש: אפשר בהחלט לשקול שינוי של הדין הקיים בכיוון הפוך.

מיגל דויטש: אני מסכים.

מיגל דויטש: אפשר.

מיגל דויטש: אפשר לומר נורא פשוט, מי ששולח, הנטל עליו לוודא.

מיגל דויטש: צריך לזכור שיש עוד בעיה פרקטית הרבה פעמים כאשר הצד השני לא מגיב.

מיגל דויטש: אני מטלפן אליו, הוא טורק לי את הטלפון.

מיגל דויטש: אנחנו בעוינות.

דוד רותם: שלח לי שליח שיחתים אותי.

דוד רותם: אנחנו ניצור כאן מצב שעל כל שטות יגיעו לבתי משפט כדי לבדוק אם כן הגיע או לא הגיע וכולי.

מיגל דויטש: יצאתי מתוך הנחה שאני מודה שבהחלט אפשר לשקול אותה שהדין הקיים בשאלת ההפרה הוא מוצדק לאור האשמה.

מיגל דויטש: אני מסכים שיש הגיון גם לכיוון מחשבה נגדי.

רוני נויבואר: לגבי ברירות המחדל שחלות בתחום הצרכני, יש הגיון מאוד גדול כי הרבה פעמים במקום הסיטואציות של שימורי לקוחות, אנשים טועים לחשוב שאם הם תקשרו ויאמרו ל-הוט שהם רוצים להתנתק, הם מתנתקים ו-הוט כמובן מסרבת לקבל את ההודעה.

רוני נויבואר: ברירת המחדל שקיימת כיום – ויש כאן שיקולים כלליים ויש כאן גם שיקולים צרכניים מאוד נכונים – שאומרים שהיה ואתה שולח את ההודעה והרי הוט לא תאשר לך ואתה לא חייב לכך שליח על מנת לעשות.

רוני נויבואר: אלה פרקטיקות של עורכי דין.

רוני נויבואר: בפרקטיקות היום יומיות של רוב הצרכנים בציבור, מספיק שאתה יכול לשלוח להוט מכתב.

דוד רותם: אם אני יודע ש-הוט לא קיבלה.

ארז קמיניץ: זה משהו אחר, אבל זה לא כתוב.

דוד רותם: כתוב.

דוד רותם: "או לא הגיע".

ארז קמיניץ: אתה לא יודע שזה לא הגיע.

רוני נויבואר: יש אנקדוטה שמספרים על פקידה שמתקשרים אליה לשאול אם היא קיבלה את הדואר, היא שואלת אם הדואר נשלח כדואר רשום וכשאומרים לה שלא היה זה דואר רשום, היא אומרת שהיא לא קיבלה אותו.

רוני נויבואר: לכן נראה לי שדווקא ברמה הפרקטית היום יומית של אנשים שהם קטנים, עדיף לא להיצמד לפרקטיקות היותר גבוהות שעורכי הדין משתמשים בהם של משלוח בדואר רשום או משלוח על ידי שליח.

רוני נויבואר: במקום שיש לפחות אשם, שישחק לידיו של הקטן.

דוד רותם: את כותבת שבלבד שבנסיבות העניין היה סביר לצפות כי ההודעה הגיע לנמען הפעולה במועד.

דוד רותם: יש לכם איזו חזקה בפקודת הדואר.

דוד רותם: כולנו יודעים שהחזקה הזאת, צריך לבטל אותה ומהר.

שלום לרנר: אני לגמרי מתבלבל.

שלום לרנר: יש דברים שהיא אי הדירה, נקלטה והושלמה.

שלום לרנר: אני אתקשה לתת ייעוץ משפטי עם כל הדברים שנמצאים בסעיף הזה.

שלום לרנר: למשל בסעיף 12 השתמשנו בביטוי אם נשלחה לו הודעה והיא הגיעה, אז היא נקלטה.

שלום לרנר: יש סעיף אחר האומר שמה שנקלט, אולי הושלם.

שלום לרנר: בסעיף 16 המוצע אנחנו ישר קופצים להושלם ומדלגים על השלב של נקלטה.

שלום לרנר: הניסוחים מה הדיר ומה לא הדיר, מה נקלט ולא נקלט, מה מושלם ומה לא מושלם, אני חושב שיסבכו אותנו מאוד.

שלום לרנר: בסעיף 12 אתה מדבר על דבר שהגיע למען וזה נחשב קליטה.

שלום לרנר: כאן אתה אומר שגם לפעמים אם זה הגיע מאוחר או לא הגיע, זה הושלם.

שלום לרנר: אתה מתכוון כנראה לכך שזה נקלט.

שלום לרנר: נקלט זה הושלם.

שלום לרנר: שלושת המושגים האלה, אם אצטרך לתת ייעוץ מתי משהו הדיר, מתי משהו נקלט ומתי משהו הושלם, אני לא מקנא בעורכי הדין.

מיגל דויטש: למה?

מיגל דויטש: הבעיה היא ב-16 שלא כתובה בו המילה נקלט אלא לא הגיע?

שלום לרנר: לא.

שלום לרנר: תושלם הפעולה.

שלום לרנר: מה זה תושלם?

מיגל דויטש: תושלם הפעולה.

מיגל דויטש: זה אומר שהיא בלתי הדירה.

שלום לרנר: ההערה שלי היא לא רק לגבי הסעיף הזה אלא על כל המכלול הזה ביחד.

שלום לרנר: אני לגמרי מתבלבל.

שלום לרנר: בסעיף 13 נאמר שמה שטעון קליטה, זה מושלם עם הקליטה.

שלום לרנר: יש דברים שלא מושלמים עם הקליטה.

שלום לרנר: יש דברים ב-16 שם אתה קופץ ישר להשלמה.

שלום לרנר: אני אצטרך לראות בזהירות מאוד את כל הסעיפים האלה כדי לדעת מה קורה כאן.

דוד רותם: זה אומר עוד כמה שעות בדיקה.

שלום לרנר: אני חושב שהקודקס בא להבהיר לנו את הדברים אבל הפרק הזה כל כך סבוך לעורך הדין הממוצע ואני לא יודע איך הוא יפעל על פיו.

מיגל דויטש: בעיני הוא אפילו קצת טריביאלי.

טליה איינהורן: דווקא הדוגמה של דיני הצרכנות מראה כמה יותר חשוב לפרק את הדברים למקרים.

טליה איינהורן: עולם המשפט באמת בנוי על הבחנות ולא הרי חוזה מסחרי כהרי חוזה של צרכן.

טליה איינהורן: אפשר תמיד לקבוע הוראות מיוחדות שבאות להגן על צרכנים.

טליה איינהורן: אגב, זה מקובל וכך עושים הרבה פעמים.

טליה איינהורן: קובעים בקודקס הוראות מיוחדות לעניין צרכנות וזה הגיוני מאוד, אבל לא יכול להיות שכל חוזה מסחרי יהפוך לאב טיפוס של הדוגמה של הצרכנים.

רוני נויבואר: הניסיון שלי היה להראות שכשזה מגיע לעורכי דין, עורכי הדין מתנהגים בפרקטיקה מסוימת אבל לא תמיד הכול כרוך בעורכי דין.

רוני נויבואר: על כן דווקא ברירות המחדל, מעבר לדברים שהוסברו כאן על ידי פרופסור דויטש, יש גם הגיון גם בעולם הטריביאלי הקטן של האדם הפשוט.

רוני נויבואר: דרך אגב, דיני הצרכנות שלנו הם בהחלט מתבססים על ההוראות האזרחיות המקובלות והתוספת היא רק תוספת במקום שנחוץ.

רוני נויבואר: אם ברירת המחדל היא טובה גם לדיני הצרכנות, צריך גם להכיר בה לעניין הזה.

מיגל דויטש: יש אפשרות להצעת ביניים שאני חושב שיכולה אולי לגשר בין העמדות וזה בסעיף 16, ברוח דברי היושב ראש, לדבר על אף עם איחרה להודיע ולא על מצב שהיא לא הגיעה בכלל.

מיגל דויטש: אם היא לא הגיעה בכלל, הנטל על השולח.

מיגל דויטש: יש נקודה בעייתית בכך שהמפר בכלל לא יודע ששלחו.

שלום לרנר: אולי את השאלה ששאלתי קודם אני אשאל לגבי פעולה אחרת.

שלום לרנר: קיזוז שזה משה ו מאוד פרקטי, עד מתי זה הדיר?

שלום לרנר: מתי זה נקלט ומתי זה מושלם?

שלום לרנר: מתי שזה מושלם, זה מתבצע ואז כבר שני החיובים מתאחדים.

מיגל דויטש: העיקרון הבסיסי הוא מאוד פשוט.

מיגל דויטש: קיזוז טעון קליטה, היא משפיעה על נמען הפעולה וכולי.

שלום לרנר: אם שואלים אותך אם הוא הדיר או לא אחרי ששלחתי הודעה?

מיגל דויטש: מהרגע שהיא נקלטה, פעולה מושלמת מהרגע שהיא נקלטה – נאמר פעולה טעונה קליטה מושלמת מהרגע שהיא נקלטה - אי אפשר להתחרט.

מיגל דויטש: ברגע שהקיזוז הגיע לנמען בדרך המופיעה כאן, או שהוא יודע על הקיזוז או שהגיע למענו וכולי, העניין הושלם, העניין נגמר ואין חרטה.

שלום לרנר: הושלם ובוצע.

מיגל דויטש: למה הכוונה בוצע?

שלום לרנר: זה כבר כאילו שני החיובים התאחדו לחיוב אחד.

מיגל דויטש: זה השינוי המשפטי.

מיגל דויטש: זה סוג של פירעון, כן.

מיגל דויטש: אני לא אומר שאין מצבי גבול בעייתיים, אבל עם המצבים האלה, הוראת ביטול או קיזוז, זה מאוד פשוט.

מיגל דויטש: לגבי סעיף 16, נכון, יש פנים לכאן ולשם, אבל לגבי אותו מצב שבו המפר בכלל לא יודע ששלחו לו, אולי בכל זאת אפשר כן להבחין בין מצב שהוא קיבל באיחור כי אז באיזשהו שלב לפחות הוא יודע לבין מצב שהוא לא קיבל בכלל.

שלום לרנר: הודעת קיזוז שאיחרה להגיע, זה לא ב-16.

שלום לרנר: הודעת קיזוז שאיחרה להגיע, זה לא בגלל שהנמען עשה איזו הפרה וכדומה.

שלום לרנר: כאן יש סיכון למי ששולח.

מיגל דויטש: נכון.

שלום לרנר: אין הודעת קיזוז, אם בדואר זה התעכב.

מיגל דויטש: כאן הנטל על שולח ההודעה לברר שהעניין הגיע.

דוד רותם: מי ששולח הודעת קיזוז, פירושו של דבר שהוא כבר התייעץ עם עורך דין שישלח את זה עם שליח.

ארז קמיניץ: אחרת לא מכירים את האופציה.

מיגל דויטש: אם לא הגיע בכלל, הסיכון הוא על השולח.

מיגל דויטש: עד כאן מבחינת הנטל שאנחנו מטילים על המפר.

מיגל דויטש: הגיע באיחור, בעיה של המפר.

ארז קמיניץ: זה אפשרי.

דוד רותם: בסדר.

מיגל דויטש: סעיף 17, המועד לביצוע הפעולה.

מיגל דויטש: כאן היו שלוש חלופות.

דוד רותם: החלופה האחרונה מוצאת חן בעיני.

מיגל דויטש: אני מסכים שהשנייה היא לא טובה.

מיגל דויטש: מהזמן שנודע, זה באמת גורף מדי ועמום מדי, אבל לגבי מצב שבו אדם מתבקש להודיע על הבחירה, זה הגיוני.

מיגל דויטש: המפר יודע שהוא הפר והוא אומר לנפגע שינקוט עמדה, שיודיע לו אם הוא רוצה לבטל או אם הוא רוצה לקיים.

דוד רותם: החזרת אותי בחזרה לסעיפים 16 וכל היתר.

דוד רותם: אתה דרשת ממני לנקוט פעולה וזה לא הגיע.

דוד רותם: למה אתה צריך את הסעיף הזה?

דוד רותם: לא נקטתי שום פעולה כי הגעתי או לא הגעתי וכולי.

דוד רותם: מישהו יתבע את מישהו בבית המשפט.

דוד רותם: יאמר בית המשפט מכוח פרשנות פשוטה ובלי סעיף לחוק שיפסיקו לבלבל את המוח.

דוד רותם: עשר שנים ישנת על זכויותיך, לך הביתה.

אלעזר שטרן: זה סוג של דוגמה קונקרטית של עיקרון תום הלב.

מיגל דויטש: אכן.

מיגל דויטש: עד כמה שאפשר אנחנו רוצים לתת משהו יותר קונקרטי מעיקרון תום הלב.

מיגל דויטש: אם מישהו אומר לי שאודיע לו אם אני מבטל או לא ואני אומר שאני לא מוכן לומר לו כלום לאורך זמן, אין תום לב.

מיגל דויטש: אנחנו מוכנים להכניס כאן את עיקרון תום הלב ולהסתפק בזה?

מיגל דויטש: בסדר.

טליה איינהורן: בעיניי הבעיה המרכזית היא שהחוק קבע תקופות התיישנות, תקופות להגשת תביעות וכן הלאה.

טליה איינהורן: נאמר שאתה מודיע לי על ביטול החוזה ואומר לי לנקוט עמדה אבל מה לעשות, אני צריכה ללכת ולהתייעץ עם עורך דין ואני צריכה לראות כמה זה יעלה לי ואם יש לי את המשאבים לכך.

טליה איינהורן: החוק נותן לי מספיק זמן לשקול את העניין עד להגשת תביעה.

טליה איינהורן: למשל, הודעת קיזוז אני יכולה להגיש הרבה פעמים עם הגשת התביעה ואפילו הודעת ביטול אני יכולה להגיש.

מיגל דויטש: זה לא שייך.

טליה איינהורן: הרי אתה הפרת את החוזה ואתה יכול לומר שעכשיו אחליט אם אני מבטלת או מקיימת.

טליה איינהורן: החוק נותן לי מועדים להחליט.

טליה איינהורן: למה אני צריכה כאן זמן סביר.

ארז קמיניץ: איזה מועד יש לך?

טליה איינהורן: יש לי זמן התיישנות.

ארז קמיניץ: זה לא נכון.

דוד רותם: מה שאני עושה היום, זה בעצם חסר חשיבות.

דוד רותם: הרי זה יעבור עוד פעם לדיון בוועדה הזאת ואז חבר הכנסת הרצוג שביקש למחוק את הסעיף הזה, יעמוד על כך שהסעיף יימחק.

דוד רותם: אני מציע שנמחק אותו כבר עכשיו.

דוד רותם: למה לנו לדחות את זה?

שלום לרנר: אני רוצה להזכיר גם למה.

שלום לרנר: אני שוב חוזר לדוגמה של קיזוז.

שלום לרנר: זכות קיזוז ניתן לעשות כשיש חיובים הדדיים אבל מבחינה מסחרית אני רוצה להפעיל את זה רק עוד חצי שנה.

שלום לרנר: מה שהמציעים ראו מול עיניהם זה יותר זכות לביטול חוזה עקב הפרה אבל זה לא מתאים לכל הפעולות המשפטיות.

שלום לרנר: יש למשל בבנק חשבון פיקדון וחשבון הלוואה אבל משיקולים מסחריים הבנק לא רוצה להפעיל קיזוז עכשיו אלא רק בעוד חצי שנה.

שלום לרנר: למה אנחנו קובעים לו לוח זמנים?

ארז קמיניץ: בית המשפט אמר לו שהוא יפעיל.

שלום לרנר: זה לא מתאים לחלק מהדברים.

דוד רותם: אפשר למחוק?

ארז קמיניץ: כן.

דוד רותם: רבותיי, הפרק הזה אושר.

דוד רותם: תודה רבה.

טליה איינהורן: יש אפשרות אחת והיא לקבוע הוראות מיוחדות לפעולות משפטיות בחלק הכללי.

טליה איינהורן: אפשרות אחרת היא – ואולי, ככל שאני רואה את הדיונים, היא יותר מתאימה למשפט הישראלי שלא עשינו בו את כל ההבחנה הזאת כי לקחת את דיני החוזים ולהחיל אותם באופן הכללי יותר על פעולות משפטיות דרך כלל.

טליה איינהורן: בזה יש יתרון.

טליה איינהורן: לעניות דעתי אז צריך יהיה להסתכל שוב בהצעת החוק, בסעיף 64(ב), שאמרת שהוראות מסוימות יחולו גם על פעולות משפטיות שאינן בבחינת חוזה והוראות אחרות גם על חיובים שאינם נוגעים לחוזה.

טליה איינהורן: כלומר, הצעת החוק אפילו עשתה הבחנות יותר דקות ויותר ברורות ממה שקיבלנו בסופו של דבר, ואינני יודעת מדוע, בחוק החוזים, בחלק הכללי עצמו.

טליה איינהורן: הפעולה המשפטית, כשמסתכלים עליה באירופה, מצמידים לה בערך שמונים סעיפים ואף אחד מהם לא דומה לאלה שיש לנו.

דוד רותם: אנחנו לא באירופה.

טליה איינהורן: נכון, אבל אם אנחנו רוצים פעולה משפטית היה כדאי שיהיו לה הדברים האלה.

טליה איינהורן: כלומר, כל נושא הכשרות להתקשר.

טליה איינהורן: היעדר כוונה רצינית ותוצאותיה, נאמר לי שאת הכשרות מתכוונים להוציא.

טליה איינהורן: אחר כך יהיו הוראות כלליות שנוגעות לחוזים, לגבי הצעה וקיבול וכן הלאה.

טליה איינהורן: אחר כך יש הוראות לעניין מועדים.

טליה איינהורן: אחר כך הוראות שקשורות בנושאים אלה, אחר כך שליחות ואחר כך הסכמה ואשרור.

טליה איינהורן: אם אני סופרת את הסעיפים, חסר לנו רוב מניינו ובניינו.

טליה איינהורן: לעומת כן, יש לנו אוסף שלם של סעיפים שבכלל זכרם לא בא שם.

טליה איינהורן: כלומר, אם אנחנו רוצים חלק כללי, הייתי מציעה שנעשה אותו באופן הרבה יותר יסודי, שנבדוק אחד לאחד את כל מה שיש שם ואין אצלנו ונשקול האם ראוי לאמץ או לא או לחילופין ללכת לחוזים ולהחיל על דרך של הסק מהכלל לגבי פעולות משפטיות.

דוד רותם: תודה רבה.

דוד רותם: הישיבה נעולה.