ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 667, 2012-03-12 10:15

חיים כץ: בוקר טוב, היום יום שני בשבוע, י"ח באדר, 12 במרץ 2012 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא זכויותיהם של קטועי הידים בבטוח הלאומי – בקשה לדיון שהוגשה על ידי חבר הכנסת דר' עפו אגבאריה.

עפו אגבאריה: אדוני יושב הראש, אורחים נכבדים, אני יזמתי את הדיון הזה בעקבות פנייה של בחורה שבנסיבות טראגיות, בגיל 12, איבדה את שתי ידיה.

עפו אגבאריה: בהמשך, היא למדה ונהייתה פסיכולוגית ונוצר דבר אבסורדי, שאני, כרופא שעבד שלושים וחמש שנה, לא חשבתי עליו לפני כן והוא המוגבלות של קטועי הידים.

עפו אגבאריה: בכל הקריירה שלי פגשתי שני אנשים – אחד שנפגע בצבא והיה קטוע שתי ידים ואדם אחר שהיה קטוע שתי ידים ושתי רגלים בגלל מחלה.

עפו אגבאריה: לא נכנסתי לעומק של השאלה, עד כמה קשה לאדם לתפקד בלי ידים.

עפו אגבאריה: לגבי בלי רגליים – כשהוכנסו כל התקנות האלו אז, היתה הגדרה של 'בלי רגלים' וברגע שהצמידו לאדם את כסא הגלגלים אז הוא כבר יכול היה להתנועע ממקום למקום ויכול היה לגשת לכל מקום ובמיוחד כשיש איזושהי חוקה מתקנת גם לגבי הנגישות של האנשים האלה אז כמעט ונפתרה הבעיה של קטועי הרגליים, או משותקי רגלים.

עפו אגבאריה: אחר כך, כשפגשתי את הבחורה הזו וראיתי מה הענין שלה ובפעם הראשונה ראיתי את זה באיזשהו סרטון בטלוויזיה אז ראיתי כמה קשה לאדם לתפקד ולהיות נייד בלי שתי הידיים.

עפו אגבאריה: למשל, הנגישות שלו לכל מקום היא מוגבלת.

עפו אגבאריה: נכון שיש רגלים אבל אין ידים, הוא צריך את העזרה כל הזמן, גם בטיפול אישי, גם באכילה, גם בלבוש ואפילו בנסיעה למקום העבודה הוא צריך את הליווי האישי, וזה הרבה יותר קשה מאשר לאדם שאין לו רגלים.

עפו אגבאריה: אני מדבר על קטועי ידים מעל המרפק וההבדל הוא עצום, בין מתחת למרפק לבין מעל המרפק, כי אם זו קטיעה מתחת למרפק אז יש לך עוד מרפק אחד והמרפק הזה עושה את כל התנועה, אם זו תנועה של הגדם קדימה ואחור ואם זו תנועה סיבובית.

עפו אגבאריה: אז אין כמעט שום פרופורציה בין קטועי ידים מעל המרפקים לבין קטועי ידים מתחת למרפקים, מדובר בטווח תנועה לגמרי אחר, אפילו נהיגה, אפשר לנהוג עם קטיעה שהיא מתחת למרפק אבל עם קטיעה מעל המרפק צריך משהו אחר.

עפו אגבאריה: כאשר התאימו את הנקודות והתקנות של ההגדרה למי מגיעה זכות לניידות, הן הותאמו רק לפגיעה בפלג גוף תחתון ואז היו האפשרויות הטכניות רק לגבי אנשים שיכלו לנהוג ביד, שאז גם פתיחת הדלת או לחיצה על הבלמים נעשות ביד אבל, עם התקדמות הטכנולוגיה –ואנחנו נראה את זה ככל שהסרט כבר מוכן, איך אנשים בלי ידים יכולים לנהוג בצורה מודרנית.

עפו אגבאריה: אם האנשים האלה, יכולים ללמוד ולהיות פסיכולוגים ולהגיע למקום העבודה ברכב שלהם ללא תלות באדם אחר, אז מדוע האנשים האלה לא יהיו מוכרים כזכאי ניידות?

עפו אגבאריה: במיוחד, כשהמספר הוא לא גדול, המספר הוא באמת לא גדול במדינת ישראל, המספר לא עולה על עשרות ואנחנו ניסינו בכל מיני דרכים לבדוק כמה אנשים יש, שהם קטועי ידים מעל המרפק ויש להם אפשרות לנהוג, אולם עדיין לא קיבלנו הנתון.

עפו אגבאריה: אני מקווה שלבטוח הלאומי תהיה התשובה לשאלה, כמה אנשים יכולים להיכלל בקטגוריה הזאת.

עפו אגבאריה: העליתי את הנושא, כי אנשים שמוכנים להיות עובדים, מוכנים להיות עצמאים, לא להיות נטל על החברה ויש להם את האפשרות גם לעבוד – אז צריך לאפשר להם להיות ניידים שזו מצווה לעשות את הדבר הזה וחובתה של המדינה לאפשר לאדם גם להתפרנס בכבוד וגם להיות חלק מן החברה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: נצפה בסרטון ואחר כך נשמע את נציגת המוסד לבטוח הלאומי.

עפו אגבאריה: הפונה נמצאת כאן ואפשר יהיה לשאול אותה.

עפו אגבאריה: הקרנת הסרטון

עפו אגבאריה: גם הודא פה וגם דני, שהוא מי שתיאם את המיכשור ברכב.

חיים כץ: כמה מקרים כאלה אתה מכיר בעולם?

דניאל אילון: יחידה בארץ ולפי דעתי יש כמה עשרות בעולם, שנוהגים גם באמצעות הרגלים בלבד עם הגה רגיל.

חיים כץ: מה זמן התגובה ביחס לרגיל?

דניאל אילון: לפי דעתי זמן התגובה והזהירות שלהם הם הרבה יותר.

דניאל אילון: מקדם בטחון הוא שלושת רבעי שניה לפי דעתי.

דניאל אילון: זמן תגובה.

דניאל אילון: ברשותך, ראינו פה שהיא עברה טסט לכל דבר, היא ניגשה לחמישה טסטים בגלל התרגשות, לא בגלל חוסר שליטה, יש לה רשיון כבר כמעט שלש שנים, זה לפי דעתי - - -

חיים כץ: כמה קילומטר עשיתְּ בשלש שנים?

הודא זועבי: עדיין לא נהגתי ברכב.

חיים כץ: מהסיפור שלךָ, אפשר לחשוב שיש לה רשיון שלש שנים והיא נוהגת כל היום.

דניאל אילון: היא נהגה יפה מאד.

חיים כץ: בסדר, אבל לפי התשובה שלך חשבתי שהיא נוהגת שלש שנים.

חיים כץ: היא עברה טסט לפני שלש שנים, קיבלה רישיון מאז לא נהגה ולא התנסתה.

חיים כץ: הבטוח הלאומי, כמה מקרים כאלה יש?

לימור לוריא: לפי הערכתנו הגסה, אנחנו לא מדברים על יותר מארבעים או חמישים אנשים שהקטיעה שלהם מעל המרפק בשתי הידיים.

חיים כץ: כמה מהם רוצים לנהוג?

לימור לוריא: אני לא יודעת, השאלה היא לא רק אם הם רוצים לנהוג, כי אולי הם יהיו זכאי לקיצבת חסרי רכב, אולי הם יכולים לקבל קיצבה של אלפיים שקלים שזה גם יפה.

לימור לוריא: הבעיה שלנו היא ש - - -

חיים כץ: אז למה אתם לא מתעוררים?

לימור לוריא: אנחנו מתעוררים וצועקים הרבה זמן.

לימור לוריא: רשימת הליקויים שמזכה בקיצבת ניידות, היא משנות השבעים ואנחנו חושבים שהגיע הזמן לבדוק אותה מחדש.

לימור לוריא: יש אנשים עם מחלות קשות, שלא זכאים לשום הטבה של ניידות ובין היתר אלה קטועי שתי הגפיים, חולי סרטן קשים, אנשים עם עיוורון שהם 'בחוץ'.

חיים כץ: אמרי לפרוטוקול מי את.

לימור לוריא: אני מנהלת אגף נכויות במוסד לבטוח לאומי.

חיים כץ: למה לא פניתם אף פעם לוועדה, לצורך שינוי תקנות, כדי שנאשר ותשפרו את המצב?

לימור לוריא: הסכם הניידות ממומן על ידי משרד האוצר, אנחנו הגוף המבצע בענין הזה ולכן אנחנו צריכים הסכמות של משרד האוצר.

לימור לוריא: יותר מפעם אחת המנכ"לית שלי –למיטב זכרוני– העלתה את הצורך לבחינה מחדש של כל ההסכם ובכלל זה גם רשימת הליקויים.

לימור לוריא: פה זה ממש מימון מלא ממשרד האוצר.

עפו אגבאריה: רק לפני שבוע היה לנו דיון על הספר החדש של הליקויים לפי הבטוח הלאומי.

עפו אגבאריה: האם זה בתקנות החדשות של הבטוח הלאומי?

עפו אגבאריה: האם זה נמצא או לא נמצא?

לימור לוריא: היום קטועי שתי גפים מקבלים קיצבת נכות וקיצבת עבודה וזה כלול בספר הליקויים של בטוח לאומי, זה בלי שום קשר, הם קיבלו את זה לפני ויקבלו את זה גם אחרי.

לימור לוריא: בזכאות לקיצבת ניידות אין קשר לספר הליקויים שעבר.

עפו אגבאריה: זה מה שרציתי לשאול.

רבקה לויפר: זה היה מרשים ולא שמעתי עדיין על מקרה כזה.

רבקה לויפר: אציין שככל שקיימים עיוותים לפי הבטוח הלאומי בתמהיל של מקבלי קיצבת ניידות אנחנו – ואני לא גורם מקצועי שיכול להגיד מי זכאי יותר ומי זכאי פחות - - -

חיים כץ: מי אצלכם באוצר, כשהבטוח הלאומי פונה?

רבקה לויפר: אנחנו.

חיים כץ: הבטוח הלאומי אומר, שפנה למשרד האוצר יותר מפעם אחת ונענה בשלילה, אנחנו חושבים שהאנשים האלה ראויים, למה משרד האוצר חושב שהאנשים האלה לא ראויים כשהעלות התקציבית לא גבוהה?

רבקה לויפר: שוב, לא נגיד מי ראוי ומי לא ראוי, זה לא תפקידנו ואנחנו גם לא אומרים את זה.

רבקה לויפר: תפקידנו הוא לשמור על מסגרת תקציבית.

רבקה לויפר: ככל שיימצאו אנשים שמקבלים שלא בצדק קיצבה מסויימת ואחרים שלא מקבלים - ניתן לעשות את השינויים.

רבקה לויפר: המסגרת התקציבית גם ככה גבוהה ולא צריכה להיפרץ.

רבקה לויפר: אזכיר שהמצב של הבטוח הלאומי הוא לא טוב מבחינה אקטוארית, אתם ודאי יודעים את זה ולכן צריך לשמור על המסגרת התקציבית.

חיים כץ: כמה אנשים צריכים לסבול ואיזה סבל הם צריכים לעבור כדאי שאתם באוצר תגידו: או.

חיים כץ: קיי.

חיים כץ: , יש אנשים שעונים לקריטריונים ולא הכל כסף?

חיים כץ: מה האדם צריך לעבור?

חיים כץ: באיזה סטטוס הוא צריך להיות?

חיים כץ: לאיזה שפל מדרגה צריך להביא אותו ברמת החיים שלו, כדי שאתם תתעוררו?

חיים כץ: הבטוח הלאומי, שמצבו גרוע, היה רוצה שבישראל כולם יהיו בריאים, כולם יהיו ספורטיביים, כולם יהיו בעלי כושר ביצוע וכושר למידה.

חיים כץ: מה לעשות, האלהים לא ברא כך.

חיים כץ: יש כאלה ויש כאלה.

חיים כץ: בא האוצר ואומר: מצבכם גרוע, מבחינתנו שאנשים יסבלו.

חיים כץ: איזו רמת סבל צריך?

חיים כץ: האם כדי לקבל את הקיצבה, היא צריכה לתרום רגל?

חיים כץ: מה היא צריכה לעשות?

חיים כץ: תגידי לי.

חיים כץ: כשאתם יושבים ואתם אומרים 'לא' – איך אתם מרגישים?

חיים כץ: הנה, אני מדבר אתך, הייתי שמח אם היו שולחים את הממונים עלייך ולא אותך, אני מדבר אלייך ושואל: מה היא צריכה עוד לעשת כיד לקבל קיצבת ניידות?

חיים כץ: היא רוצה לנהוג, יש לה רשיון, מה היא צריכה לעשות בהתחשב בכך שלא מדובר במיליארדים, כי אין מיליארדים אנשים כאלה לשמחתנו.

עפו אגבאריה: אין הרבה כאלה.

עפו אגבאריה: זה אולי המקרה היחיד שיש לו גם רשיון.

עפו אגבאריה: יהיו עוד זה בטוח, אבל צריך לעשות את התקנה.

לימור לוריא: למען הסדר הטוב וכדי להיות הגונים, יושבים פה נציגי הנכים שמתנגדים בעצמם לפתיחה.

חיים כץ: לא משנה.

רבקה לויפר: שוב, אנחנו לא דנים במקרה פרטני כזה או אחר.

רבקה לויפר: זה לא תפקידנו.

חיים כץ: לא פרטני, זוהי קטיגוריה של מחלה.

רבקה לויפר: אני לא חושבת שמישהו היה רוצה שזה יתנהל ככה.

רבקה לויפר: מה שכן – יש קריטריונים, כדי לפתוח אותם, כדי לשנות את התמהיל צריך להגיע עם הצעה ספציפית - - -

חיים כץ: הגיעו!

חיים כץ: בטוח לאומי הגיע.

רבקה לויפר: אני לא מכירה הצעה ספציפית כזאת.

רבקה לויפר: מעבר לזה, ההתנגדות היא לא רק שלנו, ברגע שפותחים תמהיל - - -

חיים כץ: התנגדות של מי?

רבקה לויפר: ברגע שפותחים תמהיל - - -

חיים כץ: אל תדברי אתי בסיסמאות.

חיים כץ: תקשיבי, את מדברת בסיסמאות, יש לכם ממי ללמוד.

חיים כץ: ההתנגדות לא שלנו, תגידי לי של מי.

רבקה לויפר: לא אמרתי שהיא לא שלנו - - -

חיים כץ: אמרת! יש פה פרוטוקול.

חיים כץ: "לא שלנו רק".

חיים כץ: תגידי מי עוד מתנגד.

רבקה לויפר: שוב, כשפותחים, אי אפשר רק להרחיב את מסגרת ההוצאה.

רבקה לויפר: אם רוצים לעשות שינוי תמהיל – ויכול להיות שיש מקום לעשות שינוי בקיצבת ניידות, ויכול להיות שיש אנשים שמקבלים את הקיצבה הזאת שלא בצדק ויש אנשים שלא מקבלים אותה שלא בצדק אז כדי לפתוח את התמהיל יהיו אנשים שייפגעו והם מתנגדים לזה.

חיים כץ: מי אלה 'הם'?

רבקה לויפר: נציגי הנכים.

חיים כץ: בואי, אני שם אותם עכשיו בצד.

חיים כץ: מה הקשר - - -

רבקה לויפר: מה שאני מתנגדת, זה להגדיל את מסגרת ההוצאה בלי בקרה ובלי שינוי פנימי.

חיים כץ: אם היא תקבל בגלל שהיא זכאית, האם הוא יקבל פחות בגלל שהוא גם זכאי?

אבנר עורקבי: כן.

חיים כץ: אין קשר, אין קשר - - -

אבנר עורקבי: הם יעשו שינוי.

חיים כץ: סלח לי, סלח לי.

אבנר עורקבי: הם יעשו שינוי, האם לא מספיק ש - - -

חיים כץ: אתה לא רוצה שאני אוציא אותך?

חיים כץ: אתה לא רוצה שהיא לא תקבל אם היא זכאית?

אבנר עורקבי: אני רוצה שהיא תקבל.

חיים כץ: מאה אחוז.

אבנר עורקבי: אני רוצה שהיא תקבל, אבל - - -

חיים כץ: אז לא עניינך שלך, אני אעשה את המלחמות עם האוצר, לא אתה.

הודא זועבי: האם אני יכולה לשאול שאלה?

חיים כץ: עוד מעט.

חיים כץ: ממתי התחלתם להתחשבן עם הנכים וממתי מעניין אתכם מה הם אומרים?

חיים כץ: מי אצלכם?

חיים כץ: איך אתם מקבלים החלטה?

חיים כץ: הסבירי לי, אל תנאמי עם סיסמאות, דברי אתי לענין.

חיים כץ: איך אתם מקבלים החלטה שהם לא זכאים?

רבקה לויפר: אני לא קיבלתי את ההחלטה שהם או אחרים לא זכאים.

חיים כץ: אז מי מקבל?

רבקה לויפר: שוב, הזכאות נקבעת לפי קריטריונים.

רבקה לויפר: אם רוצים לשנות את הקריטריונים, אפשר לשנות אותם אבל יש לכך תנאים מסויימים ומגבלות מסויימות, אי אפשר להרחיב את מסגרת ההוצאה עד אינסוף וכולם פה יודעים את זה, היום זה כאלה ומחר זה אחרים.

רבקה לויפר: כדי לשנות את התמהיל הפנימי בקריטריונים, צריכים לבוא עם הצעה.

חיים כץ: את בתפקידך, את לא שר אוצר.

חיים כץ: מדינת ישראל, לפי מה שאת אומרת, אם מגיעים לבית חולים מאה איש, אז חמישים צריך להרוג כי אין תקציב.

חיים כץ: זה מה שאת אומרת.

חיים כץ: לחמישים לא לתת תרופות – שימותו, זה מה שאת אומרת פה.

חיים כץ: אי אפשר להגביל, אם היא זכאית אז היא זכאית והמדינה צריכה להביא את הכסף.

חיים כץ: אם המדינה החליטה - - -

רבקה לויפר: אם הקריטריון - - -

חיים כץ: אבל הם פנו אלייך לשנות את הקריטריונים, האם היא לא זכאית?

חיים כץ: האם את חושבת שהיא לא זכאית?

רבקה לויפר: זה לא רבלנטי מה שאני חושבת.

חיים כץ: אבל את המחליטה – את אומרת.

רבקה לויפר: לא, אני לא מחליטה.

חיים כץ: אז מי מחליט?

חיים כץ: שיביאו את המחליט.

רבקה לויפר: אני לא מחליטה מהם הקריטריונים - - -

חיים כץ: מי מחליט אצלכם?

רבקה לויפר: אני מתקצבת לפי הקריטריונים שקבועים - - -

חיים כץ: שמעי, את תבקשי שבעתיד יביאו אנשים שמחליטים - - -

רבקה לויפר: לא, אני זה האוצר - - -

חיים כץ: שלא יביאו רק פקידים שלא מחליטים ובאים פה ללמוד.

רבקה לויפר: אני חושבת שדבריי לא הובנו.

רבקה לויפר: לא אני, אלא האוצר לא מחליט שֵמית למי לחלק ולמי לא.

חיים כץ: לא שמית, אל תובילי אותנו למקום בו אנחנו לא.

רבקה לויפר: בטוח לאומי מחליטים לפי הקריטריונים הקיימים - - -

חיים כץ: בטוח לאומי פנה אליכם ואת אומרת לי :

חיים כץ: מאחר והבטוח הלאומי מצבו רע את לא נותנת להם.

רבקה לויפר: אני לא מכירה הצעה ספציפית מדוייקת - - -

חיים כץ: האם העברתם הצעה לאוצר?

חיים כץ: תעבירו העתק לוועדה.

רבקה לויפר: הם העלו את זה, אני לא אמרתי שלא, אבל אין לנו הצעה ספציפית ולכן לא רלבנטי להגיד שאנחנו מחליטים מה הקריטריונים.

רבקה לויפר: זה לא נכון, זה לא צריך להיות כך וזה גם לא כך.

רבקה לויפר: כל נסיון להגיד, שמישהו ממונה מן האוצר מחליט ספציפית לגבי אדם עם ליקוי כזה או אחר, אם הוא מקבל קיצבה – כן או לא, הוא לא נכון ואני מבקשת שזה גם לא ייאמר כי זה לא נכון.

חיים כץ: שמעי, אני רוצה שתכניסי לך לראש.

חיים כץ: אנחנו שליחים של מישהו למעלה לעזור לִחיות, כמו שאת דיברת פה, שהחיים נמדדים בכסף והתנאים נמדדים בכסף, זאת אומרת שאם אין בבתי החולים מקום אז חמישים יכולים לעצום עיניים שלא יקבלו תרופות.

חיים כץ: לא אמרת את זה במילים האלה, אבל אמרת את זה במלים שזו בדיוק הכוונה בהן.

חיים כץ: בדיוק כך דיברת.

חיים כץ: נגמר לנו הכסף.

חיים כץ: אם יהיו עוד נכים בלי רגלים, האם גם תגידו שנגמר הכסף א שתתנו להם כי הם עומדים בקריטריונים?

רבקה לויפר: בעולם של מסגרת תקציבית צריך לתעדף.

רבקה לויפר: אם רוצים לשנות את סדרי העדיפות - אני לא אמרתי 'לא'.

עפו אגבאריה: מה זה "לשנות את סדרי העדיפות", למה למשל אי אפשר להוסיף מספר סעיפים כאשר יש עדכון?

חיים כץ: חה"כ אגבאריה, היא באה מהבית עם מנטרה סגורה, היא גם לא יכולה לחשוב מעבר לקופסה וגם אמרו לה איך היא יכולה לחשוב ומה היא יכולה להגיד, אין לה גם יותר מדי סמכויות, לצערנו, אין לה יותר מדי סמכויות.

חיים כץ: אתם, פניתם לאוצר, תעבירו לנו את הפנייה שלכם לאוצר, נגיש אותה כהצעת חוק ונדפוק להם על הראש.

חיים כץ: אני רוצה לראות את שר המשפטים, כשמדובר על ארבעים איש, או שלושים איש, או עשרה אנשים במדינת ישראל, שלא יקבלו בגלל החלטה של פקידי אוצר, אני רוצה לראות את זה.

חיים כץ: היום אנחנו נעביר את ההצעה לגבי היתומים שהאוצר לא רצה לתת להם כסף, היום הם יקבלו, היום תעבור קריאה שניה ושלישית.

חיים כץ: תעבירי לי את הבקשה, אנחנו נגיש את זה, עפו אגבראיה ואני נגיש את הצעת החוק.

לימור לוריא: כדי לדייק, הבטוח הלאומי סבור, וזו ההצעה שיצאה לאוצר, שצריך את הרשימה הזאת לפתוח מחדש, בין היתר לראות את כלל האוכלוסיות שנמצאות עכשיו 'בחוץ' ולאו דווקא פרטני פה ופה.

לימור לוריא: למען הסדר הטוב, גם לדברים שאמרה רבקה, העיוות שנוצר היום הוא שמתוך 34,000 שמקבלים הטבות בניידות יש אנשים שמצבם הרפואי, אדוני יושב הראש, הוא הרבה יותר קל מאלה שהם חולי סרטן מאד קשים שהם 'בחוץ' ואם היום אנחנו משלמים לשלושים וארבע אלף מיליארד - - -

חיים כץ: האם הם עברו את הוועדות הרפואיות של בטוח לאומי?

לימור לוריא: לא של בטוח לאומי, אלא של משרד הבריאות.

חיים כץ: האם את יודעת מה זה לעבור ועדות רפואיות כאלו?

חיים כץ: עד מישהו מקבל 'זכאי' – שלא נדע, שיישאר עם האוטו ועם הצרות ושאנחנו לא נקבל את האוטו עם הצרות.

חיים כץ: אף אחד שם לא קיבל בגלל שהוא הולך לפיקניק.

אבנר עורקבי: אני אחד מהם.

חיים כץ: אף אחד לא קיבל את זה סתם, כי יש להם את הצרות שלהם ואף אחד מן הבריאים לא היה מתחלף אתם.

חיים כץ: אף אחד.

חיים כץ: אז כן זכאים לא זכאים – זה בסדר, אף אחד לא היה מתחלף אתם.

חיים כץ: יש שאמרו לי ושמעתי יותר מפעם אחת שאומרים לי: "קח את השיתוק שלי ואת האוטו שלי ותן לי ללכת, תן לי את היכולת ללכת".

חיים כץ: אז אף אחד לא קיבל בגלל שקל לו בחיים והוא מסתדר.

חיים כץ: החיים שלהם מספיק קשים ולצערנו, גם תוחלת החיים שלהם קצרה יותר.

חיים כץ: קחי לך סטטיסטיקות במחלות הפוליו והאלו - תוחלת החיים קצרה יותר.

הודא זועבי: שלום לכולם.

הודא זועבי: אני קטועת שתי ידים מגיל שתים עשרה.

חיים כץ: תאונת דרכים?

הודא זועבי: תאונת מערבל בטון, כשהייתי בגיל שתים עשרה.

הודא זועבי: עבדתי קשה.

הודא זועבי: אני רוצה עזרה.

הודא זועבי: לאדם הזה שיושב על כסא גלגלים אני אומרת לו שיהיה בריא, הוא מתלונן ואומר: - - -

חיים כץ: הוא לא הבעיה שלך.

חיים כץ: תקשיבי, הוא לא הבעיה שלך.

הודא זועבי: אני רוצה להגיד שהוא, סליחה על המילה, תמיד מדברים על אנשים עם כסא גלגלים ונותנים - - -

חיים כץ: אבל יש הרבה, לצערנו.

הודא זועבי: אבל במצב כמו שלי, יש מעט ולא מסתכלים עלינו.

הודא זועבי: אני רוצה גם עזרה עשרים וארבע שעות כל יום, ונסתכל גם על הכביש, על הניידות והנגישות של האוטובוס, כשאתה עולה לאוטובוס יש נגישות לאנשים עם כסא גלגלים, למונית גם - - -

חיים כץ: שמעי, את לא תפתרי את כל הבעיות ביום אחד.

הודא זועבי: קיבלתי רשיון ויש לי רשיון בכיס שלש שנים ואחרי הטסט לא נהגתי בכלל ואני חייבת כסף לחברה שבה למדתי, למדתי על החשבון שלי גם - - -

חיים כץ: שלש שנים ולא שילמת להם את הכסף שלמדת?

הודא זועבי: שילמתי חלק - - -

חיים כץ: אז את לא חייבת.

הודא זועבי: בגלל שאין לי משכורת גבוהה.

הודא זועבי: אני מקבלת 2,200 שקל ומה שנשאר הוא לשירותים מיוחדים.

אבנר עורקבי: הוא מנסה לפתוח את ההסכם.

חיים כץ: אנחנו מבינים - - -

עפו אגבאריה: לא פותחים הסכם, על חשבון של מישהו.

אבנר עורקבי: אני דיברתי עם חבר הכנסת אגבאריה, להוסיף אין בעיה, אתך אני, בלב שלם אבל לא ייתכן לפתוח את ההסכם ומנסים לפתוח.

אבנר עורקבי: - - -

עפו אגבאריה: צריך להיאבק ולתמוך בהם ולהכניס גם אותם.

חיים כץ: מאחר וזה דיון מהיר ואנחנו לא יכולים לקבל פה החלטות, אין בסמכותנו לקבל החלטות בדיון מהיר.

חיים כץ: יזום.

חיים כץ: נבקש מן הבטוח הלאומי להעביר את הפניות שהעביר לאוצר.

חיים כץ: נעשה כמיטב יכולתנו לצרף אל הרשימה מבלי לפתוח אותה.

חיים כץ: לא יודע כמה אנשים יש שם, את מדברת על ארבעים איש במדינת ישראל, קטועי שתי ידים מעל המרפק, אני לא יודע כמה מהם מדברים על רשיון נהיגה.

חיים כץ: אחת אנחנו רואים.

דובר: יש עוד כאלה.

דובר: בלי ידים.

חיים כץ: מעל המרפק.

עפו אגבאריה: מעל המרפק.

עפו אגבאריה: מתחת למרפק זה עולם אחר.

חיים כץ: אני לא יודע אם יש עוד אחד במדינה, נו.

עפו אגבאריה: יש עוד אחת ברמת גן, מכיר אותה אישית.

חיים כץ: בסדר, אז יש שניים, שלושה,

עפו אגבאריה: למוסד לבטוח לאומי יש את הנתון.

חיים כץ: הבטוח הלאומי, תעבירו לנו, נראה מה אנחנו יכולים לעשות בחקיקה.

חיים כץ: זה יקח קצת זמן ואני מקווה שנגמור גם את זה.

חיים כץ: חבל שזה כך מתנהל.

חיים כץ: חבל שזה כך מתנהל אבל מה לעשות, מדינת ישראל נולדה ביסורים.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.