הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 157, 2012-03-20 12:30

דוד אזולאי: צהרים טובים לכולם, אני פותח את דיוני הועדה לפניות הציבור והנושא שעל סדר היום הוא פניות שהגיעו אלינו לגבי הארכת רישיונות זמניים למטפלים שנפגעי חוק מקצועות הבריאות.

דוד אזולאי: אני מכיר את החוק הזה.

דוד אזולאי: איך אומרים?

דוד אזולאי: את חטאי אני מזכיר היום, בהיותי חבר בועדת העבודה והרווחה ואני זוכר את המאבק שהתנהל על החוק הזה.

דוד אזולאי: באמת לשמחתי הרבה החוק שאנחנו מדברים עליו זה להאריך, לאפשר לאותם אנשים שלמדו את המקצועות הפארא-רפואיים ולהכיר בהם ולשמחתי הרבה החוק הזה עבר, והנה אני מגיע כיושב ראש הועדה לפניות הציבור ואני מוצף בפניות מכל מיני גורמים על כך שבעצם פרסמו והודיעו שמאריכים את המועד לכולם, אבל מתברר שהפרסום נעשה מאד מינורי.

יעקב אדרי: היו צריכים להגיש בקשות.

דוד אזולאי: היו צריכים פשוט לפרסם את זה, כדי שכל אחד שעדיין לא הספיק להשלים את מה שהוא צריך, יהיה לו את הזמן לעשות את זה.

דוד אזולאי: אבל כנראה שהיתה, בכוונת מכוון, הפרסום היה מאד מינורי.

יעקב אדרי: של מי?

יעקב אדרי: אם אפשר, אדוני היושב ראש.

דוד אזולאי: של משרד הבריאות.

דוד אזולאי: יושבים פה נציגים של , אני מקווה.

דוד אזולאי: יש כאן נציגים של ?

קריאה: כן.

אמיר שנון: ואפשר כבר לומר שלא היו דברים מעולם.

דוד אזולאי: אה! לא היו דברים מעולם.

אמיר שנון: ...

אמיר שנון: להתייחס לזה, אבל פורסם ברבים.

דוד אזולאי: אתה יודע מה?

דוד אזולאי: אני חוזר - - -

אמיר שנון: עדיין זה בכוונת מכוון.

דוד אזולאי: אדוני, אני חוזר בי, חוזר בי, קיבלתי את ההערה ואני מאד מקווה שהתקלה היתה כאן.

דוד אזולאי: אני יודע שהאריכו את זה לפחות פעמיים.

אמיר שנון: לא האריכו.

אמיר שנון: אני אתייחס.

דוד אזולאי: או.

דוד אזולאי: קיי.

דוד אזולאי: אני אאפשר לך מיד.

יעקב אדרי: מה?

יעקב אדרי: לא הארכתם?

דוד אזולאי: האריכו.

יעקב אדרי: הוא אומר שלא.

דוד אזולאי: תיכף תשמע.

אמיר שנון: לא, בשלב מסוים הארכנו, כן, בשנה.

אמיר שנון: אבל זה - - -

דוד אזולאי: בכל אופן, רבותיי, מה שקורה, אנחנו קיבלנו פניות רבות ומי שירצה אני אתן לו לראות את הפניות שבתיק.

דוד אזולאי: פניות בטלפון, בכתב ובעל פה, וגם חברי, חבר הכנסת יעקב אדרי, גם הוא קיבל פניות כאלה ולכן החלטתי ליזום את הדיון הזה ולקיים דיון יחד עם נציגי משרד הבריאות.

דוד אזולאי: הייתי מבקש פה, קיבלנו פה מכתב מכמה גורמים, אני לא יודע אם הם נמצאים פה בכלל, אבל אם יש אנשים שיוכלו להתייחס, אז בבקשה שיירשמו אצל מנהלת הועדה ויוכלו לקבל רשות דיבור.

שלומית אבינח: איילת, מי מדבר מאצלכם?

איילת ביסה: אני מדברת.

שלומית אבינח: היא גם פנתה לוועדה בנושא.

דוד אזולאי: בבקשה איילת.

דוד אזולאי: את מי את מייצגת?

איילת ביסה: אני מייצגת, נכון לעכשיו, 180 מטפלים פארא רפואיים ופיזיותרפיסטים, קלינאי תקשורת, מרפאים בעיסוק ותזונאים ואנחנו נקלענו, באשמת הבירוקרטיה, למצב בלתי אפשרי.

דוד אזולאי: מה?

דוד אזולאי: תגידי לנו קצת.

דוד אזולאי: אני רק רוצה להביא לידיעת

דוד אזולאי: כם שזה דיון משודר.

איילת ביסה: למעשה, כמו שאמרת, הכנסת הסדירה בחקיקה את רישוי המקצועות שלנו, שזה הליך מבורך כשלעצמו, איש אינו חולק על כך.

איילת ביסה: כשהחוק הזה התפרסם ואחר כך יצא לפועל, למעשה המטפלים הותיקים, ובקבוצה שלנו יש מטפלים של 10, 20 ו – 30 שנה.

איילת ביסה: בעלי עמדות בכירות ביותר.

איילת ביסה: כל המטפלים הללו נדרשו למעשה פשוט לשלוח את התארים שלהם ואת התעודות והרישיונות הקודמים, כי בעבר ניפק לנו תעודות הכרה במעמד שהיו, למעשה תיפקדו כרישיון.

איילת ביסה: את כל זה היה צריך לשלוח ל, כדי לקבל תמורת הרישיון הקודם רישיון חדש.

איילת ביסה: עד כאן טוב ויפה, אלא שהוגבלו, נקבע תאריך יעד סופי למשלוח הבקשה.

איילת ביסה: אנחנו לא קיבלנו הודעות אישיות, זאת אומרת, כשרישיון פג תוקפו לא קיבלנו הודעות אישיות, למרות שהפרטים של רובנו היו רשומים.

איילת ביסה: הפרסומים שנעשו ב"רשומות" והבאתי להראות ונשגב מבינתי ומבינתנו, אם מישהו ירצה לעבור, לקרוא אותם ולהגיד לנו איפה, בפרסום של ובפרסום ב"רשומות", איפה כתוב שעלינו להחליף את התעודות הישנות בתעודות חדשות?

איילת ביסה: או שיש תאריך יעד סופי בכלל?

איילת ביסה: לא פורסם.

איילת ביסה: כך כל מי שבעצם לא עבד בקופת חולים או ב בבית חולים - - -

יעקב אדרי: שמה דאגו להגיד להם.

יעקב אדרי: ברור.

יעקב אדרי: כן.

איילת ביסה: ששמה דאגו לתת, בדיוק.

יעקב אדרי: ברור.

איילת ביסה: זה כל מי שלא ידע, ודיברנו עם הקולגות שלנו, הבוס אמר להם, אז הם הלכו לעשות את זה.

איילת ביסה: כל מי שלא ידע יכול היה לפספס את התאריך, ומי שפספס קיבל מכתב לקוני שאומר: מצטערים, עבר התאריך, איננו יכולים לרשום אתכם.

דוד אזולאי: מי חתום על המכתב הזה?

איילת ביסה: על חלקם חתום הד"ר שנון, ועל חלקם חתומה גב' נטליה זליגר.

איילת ביסה: עכשיו, לצורך העניין - - -

אמיר שנון: יכולים, אגב, לגשת לבחינה.

איילת ביסה: אני אתייחס לזה מיד.

איילת ביסה: אני מאד אשמח להתייחס לזה.

שלומית אבינח: האם קיבלו מכתבים אישיים לפני זה?

איילת ביסה: לא.

איילת ביסה: למעשה אני אחדד לכם את האבסורד: אתה יכול להיות פיזיותרפיסט של 20 שנה, עם תואר ד"ר במקצוע שלך, עם פספסת את התאריך – בעיה שלך.

איילת ביסה: אתה יכול להיות אדם שנפגע בתאונת דרכים בזמן שהוראות המעבר היו בתוקף והיית, ויש לי פה מישהו כזאת היום שתדבר, היית בטיפול נמרץ ובסכנת חיים, ובקומה, פעם הבאה תשתדל להיפצע לא בתאריך האמור.

איילת ביסה: זה האבסורד.

איילת ביסה: הקבוצה שלנו כוללת - - -

דוד אזולאי: אחד מיוזמי החוק הגיע.

אחמד טיבי: יוזם החוק.

דוד אזולאי: למה יוזם?

דוד אזולאי: היה איתך עוד אחד, חבר הכנסת אריה אלדד.

דוד אזולאי: ח"כ טיבי, אריה אלדד היה.

אחמד טיבי: נכון.

דוד אזולאי: ונדמה לי שאני גם הייתי אחד החברים, לא היוזמים.

דוד אזולאי: כן.

איילת ביסה: אני אמשיך, תודה לד"ר טיבי.

איילת ביסה: הקבוצה שלנו כוללת, בין היתר, למרבה האבסורד, את סגן אלוף אריה איפרגן, הפיזיותרפיסט הצבאי הראשי וסגל פיקודיו, שהם פיזיותרפיסטים של יחידות מובחרות.

איילת ביסה: אני חושבת שזה אבסורד וזה בושה שמונעים - - -

יעקב אדרי: הוא נגרע עכשיו מהרשימה?

איילת ביסה: הוא, כן.

יעקב אדרי: אין לו רישיון.

איילת ביסה: אין לו רישיון.

יעקב אדרי: ברור.

איילת ביסה: אלופי המטכ"ל מקבלים היום טיפול מפיזיותרפיסט נטול רישיון.

איילת ביסה: באותו אופן יש לנו מרצים בכירים, אחד מהם יושב כאן באולם.

איילת ביסה: יש לנו אנשים שכתבו את הפרקים בבחינות הרישוי, בתחום המומחיות שלהם, ל, אבל לא היה להם מושג שהרישיון הישן שלהם לא תקף.

איילת ביסה: את כל הטרגדיות והסיפורים האנושיים האפשריים: אנשים שהיו בחו"ל, אנשים שהיו חולים, אנשים שיצאו לעשות דוקטורט בחו"ל, כל אחד והסיפור האישי שלו, וכל בר דעת יכול להעלות על הדעת שבהיעדר - - -

דוד אזולאי: אבל אני אשאל אותך שאלה: אני מבין ש פרסם, בואי כרגע לא נתייחס לפרסום, אבל היה פרסום עד לתאריך מסוים.

דוד אזולאי: נכון?

דוד אזולאי: האם באותה תקופת פרסום פניתם ונעניתם?

דוד אזולאי: או שפניתם ולא נעניתם?

איילת ביסה: לא ידענו בכלל.

דוד אזולאי: מה זה: לא ידעתם?

דוד אזולאי: זה התפרסם.

דוד אזולאי: זה שלא הגיע לידיעת

דוד אזולאי: כם אי אפשר להגיד שלא היה פרסום.

איילת ביסה: כן.

איילת ביסה: רק שהתוכן של הפרסום היה כזה שאדם שלא קיבל הוראה ישירה מהבוס שלו להחליף ורק היה נתקל בפרסום, לא היה לו שום דרך לדעת, ממה שכתוב כאן, שמתרחש תהליך של החלפת רישיונות.

איילת ביסה: או שיש תאריך יעד בכלל.

איילת ביסה: בסדר?

איילת ביסה: זאת אומרת, אי אפשר להבין.

איילת ביסה: אם מישהו חכם יקרא את זה ויגיד לי איפה אני אמורה להבין שמתרחש כאן תהליך של החלפת רישיונות?

איילת ביסה: מדברים כאן על מי פטור מבחינה.

יעל שניידרמן: גם הפרסום הזה הוא מופיע באתר של משרד, זאת אומרת, צריך להיכנס.

איילת ביסה: תבינו, מדובר באנשים שעובדים 10, 20 ו – 30 שנה, אין שום סיבה שיעלה על דעתם, בוקר בהיר אחד, ללכת לחפש באתרים, ולחפש בחקיקות שמא משהו במעמדם השתנה ב – 30 השנה אחרונות.

איילת ביסה: או.

איילת ביסה: קיי?

דוד אזולאי: אבל היו מודעים לכך שחוקק חוק.

איילת ביסה: לא היינו מודעים אדוני.

דוד אזולאי: והגבילו את זה בזמן עד לתאריך מסוים.

איילת ביסה: לא, לא היינו מודעים.

איילת ביסה: לי נודע הדבר בדרך מקרה בספטמבר האחרון ומיד פניתי לאגף לרישוי מקצועות רפואיים.

איילת ביסה: חלק מהקבוצה שלנו, מה – 180 שהזכרתי, הם אנשים שמעולם לא פנו לאגף לרישום מקצועות רפואיים, כי הם שמעו מאיתנו לראשונה על החוק.

איילת ביסה: בערך בתדירות של פעמיים בשבוע אני מקיימת שיחת טלפון עם אדם מזועזע שלומד ממני שאין לו רישיון במקצועו.

דוד אזולאי: הבנתי.

איילת ביסה: עכשיו, כמו שהתחלתי להגיד, כל בר דעת יכול היה להבין שבמצב שבו אין הודעות אישיות, והמערך הוא כפי שהוא, או בכלל, טבע האנושי, תמיד יש מי שחולה ומי שבחו"ל ומי שבלימודים.

איילת ביסה: יכול להיות מצבים של אנשים שיפוספסו והשאלה היא עכשיו: מה עושים עם האנשים האלה?

איילת ביסה: עכשיו, בחוק במתכונתו הנוכחית היתה ועדת חריגים: לזה שנפצע בתאונת דרכים ולזה שיצא לדוקטורט וזו שטופלה בכימותרפיה.

אמיר שנון: לא היה דבר כזה.

איילת ביסה: היתה סמכות, סליחה, לשר לפטור מבחינות ולתת רישיון, היתה סמכות לשר, ומסיבה שלא ברורה לנו בכלל, כי ועדת ערר זה סמכות, זה זכות טבעית למשרד הבריאות.

איילת ביסה: אין היום.

איילת ביסה: בוטל.

איילת ביסה: למעשה היום אנחנו ניצבים בפני מצב שבו התאריך הוא חזות הכל.

איילת ביסה: מה בעצם אומר לנו ?

איילת ביסה: אומר לנו היום שני דברים: קודם כל, תפסיקו לאלתר לעבוד.

איילת ביסה: אתם עובדים לא חוקיים.

איילת ביסה: אתם עבריינים מתחזים.

איילת ביסה: אתם צריכים להפסיק מהרגע להרגע לעבוד.

יעקב אדרי: מי קבע דבר כזה?

דוד אזולאי: משתמע מכך.

איילת ביסה: לא, לא, גם לא משתמע.

איילת ביסה: סליחה, אני ניהלתי שיחת טלפון.

יעקב אדרי: לא, טלפון זה לא.

יעקב אדרי: מכתב כתבו לכם משהו?

קריאה: כן.

איילת ביסה: מכתבים אמרו לנו שאין לנו רישיון עד שאתה לא מקבל - - -

שלומית אבינח: יש לך מכתב שקיבלת?

שלומית אבינח: יש למישהו מכתב?

אמיר שנון: זה גם כן לא מדויק, אגב, כי החוק הזה מתייחס לאיחוד הכינוי ולא לאיחוד העיסוק.

אמיר שנון: זאת אומרת, שמי שאין לו תעודה לא יכול להציג את עצמו כפיזיותרפיסט, או קלינאי תקשורת.

יעקב אדרי: זה ברור, מי שאין לו תעודה.

יעקב אדרי: פה מדובר על הארכה לאנשים מקצועיים עם הרבה שנות ותק.

אמיר שנון: אין - - -

יעקב אדרי: והשאלה שלי: איך אתם כל כך מהר מוותרים?

יעקב אדרי: יש לכם שפע?

יעקב אדרי: יש לכם כל כך הרבה אנשים?

יעקב אדרי: אני ממש - - -

דוד אזולאי: דקה, אני אבקש, ד"ר שנון, אני אאפשר לך להגיב תיכף.

יעקב אדרי: אבל כדאי שישמע אותנו והוא יכול להגיב גם על הדברים שלנו.

דוד אזולאי: הוא ישמע.

דוד אזולאי: בוא נשמע קודם כל את הפונים.

אחמד טיבי: אגב, אני רוצה לתקן, כי אני ראיתי את זה בלשכתי כשראיתי את השידור וגם כאן כתוב: נפגעי חוק מקצועות הבריאות.

אחמד טיבי: החוק, זה קונוטציה שלילית לגבי החוק.

אחמד טיבי: החוק הוא הישג, הוא הסדרת העיסוק.

יעקב אדרי: נכון.

איילת ביסה: בוודאי.

אחמד טיבי: לא נפגעי חוק, נפגעי משהו בירוקרטי.

איילת ביסה: נכון.

אחמד טיבי: שהוא לא הגיע.

אחמד טיבי: החוק הוא חוק מצויין, לא בא לפגוע, אלא לשפר.

איילת ביסה: לחלוטין.

איילת ביסה: אמרתי את זה.

דוד אזולאי: אני מקבל את ההערה אדוני.

איילת ביסה: אני רוצה רגע לתקן את דבריו של ד"ר שנון, כיוון שאנחנו לא יכולים להציג את עצמנו כפי שאנחנו במקצוע שלנו, אנשינו מפוטרים בימים אלה, נזרקים ממקומות עבודה של שנים.

איילת ביסה: יש לנו פה אנשים כאלה, וגם מעסיק אחד שישמח לדבר איך זה נראה מהצד שלו.

איילת ביסה: הנקודה האחרונה כמשפט סיכום זה שאנחנו מופלים ביחס לבוגרי חו"ל.

איילת ביסה: מי שלמד בחו"ל יכול עד 2013, עד ינואר 2013 להגיש את בקשתו.

איילת ביסה: יש לי פה מכתבים להראות, זה לצד זה, שני פיזיותרפיסטים, האחד סירב, האחת קיבלה, כי היא עשתה את הבי.

איילת ביסה: אי שלה בקיפטאון.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: כן, בבקשה.

תמר נבו: אני רציתי להוסיף שגם , אני תושבת חוזרת, אני גיליתי שגם ב, כשהלכתי ללשכה בנתניה לחדש את התעודה, היא לא ידעה שהתאריך עבר.

תמר נבו: היא אמרה לי: את יכולה לעבוד, בתוך חודשיים תקבלי את התעודה החדשה.

יעקב אדרי: ואז מה קרה?

יעקב אדרי: קיבלת את התעודה?

תמר נבו: ואז התקשרו מירושלים ואמרו לי: לא, היא טעתה, איחרת את המועד.

איילת ביסה: וזו לא טעות יחידה.

דוד אזולאי: אז בעצם את בלי תעודה.

תמר נבו: אני הגעתי לארץ לפני 8 חודשים אחרי 8 שנים בארצות הברית ואני לא יכולה לעבוד.

דוד אזולאי: שעסקת במקצוע?

תמר נבו: עסקתי במקצוע, יש לי רישיון אמריקאי.

תמר נבו: עברתי שם את מבחני ההסמכה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: כן אדוני.

יוסף משהראוי: שלום.

יוסף משהראוי: ד"ר יוסף משהראוי, מרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב בחוג לפיזיותרפיה.

יוסף משהראוי: אני בין אלה שמאד - - -

דוד אזולאי: רבותיי.

יעקב אדרי: זה נחמד.

יעקב אדרי: זה ממש מראה איך עובד.

יוסף משהראוי: א' – מבחינתי, ואני יודע גם ...

יוסף משהראוי: אני בין אלה שמאד, מאד - - -

יעקב אדרי: בלי לשמוע אותך.

אמיר שנון: מדובר בחוק של הכנסת, ואתה בא בטענות למשרד הבריאות.

דוד אזולאי: רבותיי, חברי חברי הכנסת, אנא מכם.

דוד אזולאי: בבקשה.

יוסף משהראוי: אני רק רוצה להגיד שני דברים: א' – אני מאלה שממש ממש דחפו ויזמו ותמכו מאד בחוק הזה, כי זה אפשר סוף סוף הכרת מעמד רציני במדינת ישראל לגבי כל מקצועות הבריאות המאד חשובים האלה, לאור מה שאמר גם חבר הכנסת.

יוסף משהראוי: אני גם מרגיש קצת פגוע, שבסופו של דבר המדינה בקלות כזאת לא נותנת אפילו איזה שהיא אפשרות לפתור את הבעיה הזו מבלי להגיע לערכאות מאד - - -

דוד אזולאי: היא לא נותנת.

דוד אזולאי: היא מוותרת על האנשים.

יוסף משהראוי: אני ממש מרגיש את זה.

יוסף משהראוי: אבל לאור העניין אני רוצה להגיד שאני כבר כמעט 20 שנה פיזיותרפיסט.

יוסף משהראוי: אני מרצה בכיר.

יוסף משהראוי: מרצה 16 שנה.

יוסף משהראוי: אני כבר הכשרתי, אני יכול להגיד מבין אלה שהכשירו כמעט מחצית מאוכלוסיית הפיזיותרפיסטים בארץ.

יוסף משהראוי: אני לא רק כך, אני גם עוזר לכל בוגרי חו"ל שמגיעים לעבור את הבחינה ועדיין, למרות שאני מכיר את החוק ומכיר את הכל, לא עלה בעדתי שאני צריך לשלוח איזה שהוא מכתב, איזה שהוא פסוק, משהו שתוך 5 דקות הייתי יכול לסדר בפקס, בסופו של דבר, או במכתב, וזה מה שעשיתי.

אורי מקלב: אתה בעצם אין לך רישיון עכשיו?

יוסף משהראוי: כרגע אין לי רישיון.

יוסף משהראוי: אני רק יכול לחקור וללמד, מה שאני עושה כרגע.

יוסף משהראוי: לפחות מבחינתי האישית.

יעקב אדרי: את זה לא שוללים לך, למזלך.

יוסף משהראוי: לא שוללים את זה, אבל העובדה שאני צריך עדיין, לשלם משכנתה ותודה לאל שיש לי מקום עבודה, אני בפחות בבעיה קריטית כמו שיש לחברי.

יוסף משהראוי: אבל אני מרשה לעצמי להגיד שנודע לי מהנושא הזה כשהזמנתי נציגת , הפיזיותרפיסטית הראשית, לתת הרצאה בפני הסטודנטים שלי בנוגע לחוק.

יוסף משהראוי: וכששמעתי את המשפט הזה, שיש תאריך יעד לגבי העובדה שלֶאלה שכבר יש להם הרבה שנים את התעודה ב, הייתי בהלם פשוט.

יוסף משהראוי: קמתי אחרי ההרצאה ופשוט נפלו פני.

יוסף משהראוי: הלכתי וביררתי את העניין והייתי בהלם.

יוסף משהראוי: פשוט לא יכולתי לטפל יותר מאותו רגע.

יוסף משהראוי: אני ממש פונה בבקשה כאן להבין את הרגשות האישיים, את המקצועיות, את הצורך המקצועי.

יוסף משהראוי: את הדרישה המאד הגיונית לא למשוך את זה יותר.

יוסף משהראוי: לפתור את הבעיה הזאת לאלתר, כדי שנוכל להמשיך לטפל באלפי חולים, כמו שאנחנו עושים כל הזמן.

דוד אזולאי: תודה רבה.

יעקב אדרי: רגע, למה צריך בכלל לחדש את הזה, אם מותר לי לשאול שאלת תם?

יעקב אדרי: למה צריך לחדש?

יעקב אדרי: אם לאנשים יש להם תעודות.

יעקב אדרי: הם מקצועיים, עברו את כל המבחנים, למה - - -

אמיר שנון: כי כך קבע החוק.

אמיר שנון: אני מיד אסביר את כל זה.

אמיר שנון: זה חלק מהוראות המעבר.

דוד אזולאי: אני מיד אתן לך רשות.

דוד אזולאי: בבקשה גבירתי.

חניתה נוה: שלום.

חניתה נוה: לי קוראים חניתה נוה.

חניתה נוה: אני דיאטנית קלינית.

חניתה נוה: אני עובדת כרגע בבית אבות "לב כרמל" בחיפה.

חניתה נוה: הבוס שלי כתב לכם גם מכתב.

חניתה נוה: אני דווקא רוצה לדבר בשמו, לא להיכנס לסיפור האישי שלי.

חניתה נוה: אנחנו עובדים ביקורות של אצלנו בבית האבות.

חניתה נוה: הם מתייחסים אלינו כמו אל בית חולים.

חניתה נוה: עכשיו, הם באים כל שלושה חודשים, כל חצי שנה, הם באים צוות שלם של כל המקצועות ועושים ביקורות.

חניתה נוה: אף פעם לא יידעו, מילא לא יידעו אותי, אבל לא יידעו את הבוס שלי, ומתייחסים אלינו כאל בית חולים.

חניתה נוה: הוא לא ידע מזה.

חניתה נוה: הוא לא ידע שהוא צריך לדאוג שתהיה לו דיאטנית ברישיון.

חניתה נוה: מתי הם כן נזכרו להגיד?

חניתה נוה: כשעבר הדד – ליין.

חניתה נוה: כל הביקורות האלה הם היו לפחות 4, 5 פעמים בתקופה הזאת, הם לא אמרו מילה לא לי ולא לבוס.

יעקב אדרי: הם הודיעו לכם שֶתָם, פג הרישיון - - -

חניתה נוה: כשעבר הדד – ליין נזכרו לשאול אותי אם יש לי רישיון.

חניתה נוה: פתאום הם הגיעו לביקורת ונזכרו.

חניתה נוה: הם לא אמרו מילה, לא לבוס שלי אפילו.

חניתה נוה: מלא לא לי, אבל לבן אדם שמנהל בית אבות ומתייחסים אליו כאל בית חולים.

דוד אזולאי: ועד אז היתה איזה שהיא ביקורת?

חניתה נוה: היו 4, 5 ביקורות.

חניתה נוה: זה היה תקופה של שנה וחצי, לדעתי, כל התקופה הזאת היו 4, 5 לפחות, יכול להיות שיותר.

חניתה נוה: הם מגיעים פעם בשלושה חודשים, פעם בחצי שנה לפעמים, עם כל הצוות.

חניתה נוה: מגיעה לשם דיאטנית שמבקרת אותי, מגיעים צוות שלם, רופא, פיזיותרפיסט, צוות שלם מגיעים, ולא אמרו מילה לבוס שלי.

חניתה נוה: הבוס שלי מחייב על פי חוק להחזיק דיאטנית ברישיון, כי מתייחסים למקום - - -

ציפי גוטמן: אני מרפאה בעיסוק, שמי ציפי גוטמן, נציגת המרפאות בעיסוק, 25 שנה.

ציפי גוטמן: תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב, תואר שני – 18 שנה מהאוניברסיטה העברית ירושלים.

ציפי גוטמן: שימשתי שמרצה וכו'.

ציפי גוטמן: אני עובדת בשנים האחרונות בשני בתי אבות.

ציפי גוטמן: אני מצטרפת לסיפור שלה גם כן.

יעקב אדרי: גם לך שללו את הרישיון?

ציפי גוטמן: מרצה בבית חולים לניאדו בנושא של התפתחות בשני בתי אבות, שאני גם עברתי בשני בתי אבות.

ציפי גוטמן: המעסיק שלי כן הואיל בטובו לבוא, ואחר כך אנחנו נשמע גם אותו.

ציפי גוטמן: שני בתי האבות עברתי ביקורות בתקופה שהחוק, ניתן היה להחליף.

ציפי גוטמן: הוצאנו את הניירות.

ציפי גוטמן: יש לנו סיכום כתוב של הביקורת עם כל הנקודות תורפה ועם כל הנקודות חוזק, עם הציון, עם הכל, ואין מילה אחת, היא לא נאמרה ולא נכתבה מילה אחת בביקורת על צורך להחליף את הרישיון הזה.

ציפי גוטמן: מתי כן?

ציפי גוטמן: שוב פעם, כשהם באו לביקורת אחרי שעבר היעד, אז יכול להתקשר לכל אחד מהמעסיקים שלי, להתקשר ולהגיד לו שהוא מעסיק מרפאה בעיסוק בלי רישיון ובעצם השעות שלי לא נחשבות.

ציפי גוטמן: והמרפאה בעיסוק הצעירה שאנחנו הוספנו והכנסנו לצוות, מישהי מתחילה שהסכימה לעבוד בחצי מחיר, כי אני מדריכה אותה והיא לא זזה בלעדי מטר, רק השעות שלה נחשבות, השעות שלי הם אפס.

ציפי גוטמן: אני כל הסיכום הזה נודע לי כשאני בת 47 נכנסתי להיריון בחיל ורעדה עם כל הבדיקות מסביב, כל הסיפור הזה בד בבד ליווה אותי וגרם עוגמת נפש לא רגילה, שהכל, ברוך השם, מהבחינה הזאת נגמר טוב.

ציפי גוטמן: אני מקווה ... עכשיו במקום אחד כבר הצעירה המחליפה אותי לקחה כבר את כל השעות שלי.

ציפי גוטמן: עכשיו גם במקום השני התקשרו, הם ידעו להתקשר לאחר הלידה בשביל להגיד למנהל שלי שוב פעם- - -

דוד אזולאי: מי התקשר?

דוד אזולאי: את יודעת?

ציפי גוטמן: הרופאה מחוזית היא מקבלת הנחיות מלמעלה.

ציפי גוטמן: הרופאה המחוזית שאחראית על הביקורות, ובעצם אני עכשיו שבועיים אחרי לידה ומחפשים לי מחליפה.

ציפי גוטמן: במקום אחד כבר יש לי, ובמקום השני מחפשים לי עכשיו מחליפה.

ציפי גוטמן: בעצם לא יודעת אם יש לי לאן לחזור אחר כך בעוד 3 חודשים.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: מר פרידמן, אתה מנהל בית אבות.

אריה פרידמן: כן.

דוד אזולאי: אולי תספר לנו איך זה נראה מהצד שלך?

אריה פרידמן: כן.

אריה פרידמן: קודם כל אני רוצה להגיד שהחוק הוא מבורך, רק נראה לי שהביצוע קצת לוקה בחסר מבחינת הבירוקרטיה.

אחמד טיבי: כל החיים שלי אני מנסה לתקן את ממשלת ישראל, לא תמיד אני מצליח.

אריה פרידמן: בירוקרטיה זה בעיה כלל עולמית.

אריה פרידמן: כל הדיון הזה היה נמנע אם היו שולחים, כמו שידעו לשלוח מכתב אחר התאריך, אם היו שולחים מכתב לפני התאריך כל הדיון הזה היה נמנע.

אמיר שנון: זה לא מכתבים שאנחנו שלחנו.

דוד אזולאי: אדוני, אני רוצה לשאול אותך שאלה: האם אתה, כמנהל בית אבות, קיבלת פניה מ, או מגורם שקשור ל שמודיע לך ומבקש ממך להפסיק להעסיק X, Y, Z בגלל - - -

אריה פרידמן: לא קיבלנו שום פניה.

אריה פרידמן: יתרה מזאת, היו לנו שתי ביקורות.

אריה פרידמן: הביקורות היו בציונים גבוהים ולא נאמר שום מילה.

אריה פרידמן: רק אחרי, אחרי התאריך הזה, קיבל טלפון המנהל האדמיניסטרטיבי ואמרו לו: מבחינתנו השעות שאתה מדווח על ציפי הם לא - - -

דוד אזולאי: ממי קיבלתם את הטלפון הזה?

אריה פרידמן: את השם המדויק אני - - -

דוד אזולאי: לא השם.

אריה פרידמן: ממשרד הבריאות.

דוד אזולאי: אה! ממשרד הבריאות.

אריה פרידמן: ממשרד הבריאות.

דוד אזולאי: טוב רק לדעת שבמשרד הבריאות יש אנשים שיש להם זמן גם לדברים האלה.

אריה פרידמן: יש תקנים ב לפי כמות הדיירים שיש לך, סיעודיים, תשושי נפש וכן הלאה.

אריה פרידמן: יש כמות שאתה צריך, כמות של מטפלים וכמות של אנשי מקצוע שאתה צריך להחזיק.

אריה פרידמן: קיבלנו טלפון שהשעות שלה לא נספרות החל מהתאריך הזה ואנחנו צריכים לדאוג למישהו עם רישיון, כי הרישיון שלה בטל.

אריה פרידמן: היינו בהלם.

אריה פרידמן: יתרה מזאת, אני רוצה גם להבהיר שיש קשר אישי בין ציפי לבין הדיירים.

אריה פרידמן: אנשים בגיל 80, 90 ופשוט אתם לא מבינים איזה סבל נגרם לדיירים שלנו.

אריה פרידמן: חלק מהם בכו אפילו.

אחמד טיבי: המשכיות טיפול זה נקרא.

דוד אזולאי: תודה רבה אדוני.

אריה פרידמן: כן, הם מכירים, כבר יש קשרים אישיים, וזה פשוט מזעזע לראות שעל דבר כזה בירוקרטי, מכתב קטן, כזה סבל גם לדיירים גם למטפלים.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: אני מודה לך.

אינה גרינברג: אינה גרינברג, פיזיותרפיסטית.

אינה גרינברג: אני רוצה שתבינו פשוט איך זה עובד מבחינת גריאטריה.

אינה גרינברג: אני רופאה בהשכלתי.

אינה גרינברג: עשיתי קורס הסבה לרופאים עולים.

יעקב אדרי: איפה את עובדת?

אינה גרינברג: או.

אינה גרינברג: קיי.

אינה גרינברג: אז לזה אני אגיע, אבל אני רוצה משהו קטן לגבי גריאטריה.

אינה גרינברג: ברגע, אני עובדת הרבה שנים בגריאטריה ואני הייתי מנהלת שירות פיסיותרפיה בבית אבות גדול.

אינה גרינברג: ברגע שבעצם נשארתי בלי רישיון, אחרי ביקורת, באותו רגע העביר את הרמה של הסל טיפול, מה ש מממן את המיטות והוא מעביר למעסיק, הוא באותו רגע הוריד את הסל.

אינה גרינברג: הוא פשוט מכריח את המעסיק להוציא אותי החוצה.

אינה גרינברג: היום במקום לנהל את השירות אני עובדת בתור סייעת.

אינה גרינברג: השעות שלי חולקו לשני פיסיות

אינה גרינברג: רפיסטים צעירים, בדיוק בהתאם למה שציפי עושה שבעצם אני זאת שמדריכה אותם.

יעקב אדרי: לא אמרת לי איפה את עובדת.

אינה גרינברג: אני עובדת בבית אבות "עטרת אבות" בבני ברק.

אינה גרינברג: זה בית אבות גדול.

אינה גרינברג: אני הרמתי שירות שם מאפס.

אינה גרינברג: אני גם עובדת בקופת חולים והייתי אחראית מכון הרבה שנים.

אינה גרינברג: היום אני עובדת על תקן של סטודנטית.

אינה גרינברג: אני חייבת לעבוד עם השגחה.

אינה גרינברג: אני לא יכולה לעשות ביקורי בית.

יעקב אדרי: זה בגלל ששללו לך את - - -

אינה גרינברג: בגלל שאין לי רישיון וכל רגע אני מרגישה שאני פשוט הולכת החומה.

אינה גרינברג: כי בעצם זה נגד החוק.

אינה גרינברג: אני אם חד הורית.

אינה גרינברג: יש לי ילדה חולה, חולה כרונית, אני בעצם עומדת להישאר בלי פרנסה.

אינה גרינברג: אני מתחננת שיהיה פתרון לבעיה הזו.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: אני מודה לך.

דוד אזולאי: יש פה הורים למטופלים שמעתי.

דוד אזולאי: בבקשה.

דיאנה איילרוב: דיאנה, אני אמא למטופל.

דיאנה איילרוב: אני אמא לילד אוטיסט בן 7.5.

דיאנה איילרוב: אנחנו חיפשנו מגיל שנתיים וחצי עד גיל חמש וחצי קלינאית תקשורת שתוכל לעזור לילד לדבר.

דיאנה איילרוב: הילד לא דיבר בכלל.

דיאנה איילרוב: אנחנו עברנו 4 קלינאיות תקשורת.

דיאנה איילרוב: אחת עבדה בתל השומר, ועוד כמה קלינאיות תקשורת.

דיאנה איילרוב: כולם היו מנוסות באוטיזם, כולם היו עם 20 שנות ניסיון.

דיאנה איילרוב: אף אחת לא הצליחה לעזור לנו להוציא מהילד אפילו אות אחת.

דיאנה איילרוב: כשאנחנו הגענו לאיילת בהמלצה של מישהי, אז תוך שנתיים שאיילת עובדת עם הילד, הילד היום מדבר.

דיאנה איילרוב: היא פשוט עשתה נס.

דיאנה איילרוב: זה מקצועות על.

דיאנה איילרוב: ילד שלי הוא היה כמו חיה בעצם, שאולי אסור להגיד, אבל הוציא רק קולות של חיה.

דיאנה איילרוב: הוא לא ידע לתקשר, אבל הוא מאד רצה.

דיאנה איילרוב: הוא ניסה ולא הצליח והיא הצליחה ללמד אותו.

דיאנה איילרוב: זה גם נס וגם מקצועות על.

דיאנה איילרוב: היא פשוט עזרה.

דיאנה איילרוב: היא עשתה, היא עזרה לילד להשתלב בעצם בחברה.

דיאנה איילרוב: היום הוא בן 7.5, לומד בבית ספר חינוך מיוחד, אבל היום הוא יודע לדבר.

דיאנה איילרוב: יש לו מילים בודדות וכבר מתחיל משפטים.

דיאנה איילרוב: הפסקה של טיפול כזה זה פשוט יגרום לנסיגה.

דוד אזולאי: רגע, יש קלינאי תקשורת באותו מקום?

דיאנה איילרוב: כן.

דוד אזולאי: כמה זמן הילד לא מטופל?

מאיר איילרוב: חצי שנה.

דוד אזולאי: חצי שנה הוא לא מטופל?

דיאנה איילרוב: אין קלינאית תקשורת בבית ספר שלנו, וגם אילו יהיה זה לא יעזור, כי באמת פה צריך מיומנות על כדי ללמד אותו.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: רבותיי, אני רוצה לעבור גם לאפשר לחברי הכנסת.

שלומית אבינח: יש פה שני הורים.

דוד אזולאי: הורים?

דוד אזולאי: בבקשה.

שמחה כהן: שמי שמחה, הבת שלי סובלת מתסמונת רט, היא לא מדברת.

שמחה כהן: היא לא הולכת.

שמחה כהן: היא סובלת מאפילפסיה עם בעיות מוטוריות קשות.

שמחה כהן: היא סובלת מעקמת קשה כבר מגיל שנתיים וחצי מעל 50 מעלות.

שמחה כהן: היא בת 8.5, היא מטופלת כבר 6.5 שנים על ידי ד"ר מאיר לוטן, שהוא בעצם מספר 1 בארץ ומומחה לרט ולעקמת בכלל.

שמחה כהן: מרוב שהוא עסוק בעבודת קודש, ובעצם מציל את הבת שלי יום יום מלהגיע לחדר הניתוח לניתוח גב, שאתה יודע איך אתה נכנס, אתה לא יודע איך אתה יוצא.

שמחה כהן: היום מודיעים לי שאני לא יכולה להמשיך, שהוא לא יכול להמשיך לטפל בבת שלי.

שמחה כהן: מבחינתי זה עניין של חיים ומוות.

דוד אזולאי: מאותה סיבה?

שמחה כהן: אני לא חושבת שהמחוקק שחוקק את החוק הזה, מאותה סיבה בדיוק, כי שוללים לו את הרישיון, כי הוא היה עסוק בלטפל בעבודות קודש.

שמחה כהן: אני לא חושבת שהמחוקק התכוון בעצם בחוק הזה - - -

אחמד טיבי: אני המחוקק.

אחמד טיבי: אני לא התכוונתי.

שמחה כהן: לפגוע בבריאות של הבת שלי.

אמיר שנון: סליחה, אבל את אומרת שהוא רופא?

שמחה כהן: אמרתי שהוא נלחם על החיים של הבת שלי.

שמחה כהן: כבר 6.5 שנים מלווה אותה ומונע מאיתנו להגיע - - -

דוד אזולאי: תודה רבה גבירתי, אני מודה לך.

דוד אזולאי: בבקשה.

חנה אידלמן: אני לא אלאה בפרטים.

דוד אזולאי: באמת אין טעם לחזור על דברים.

חנה אידלמן: אני אמא לילדה עם תסמונת רט מאד קשה.

חנה אידלמן: ד"ר מאיר לוטן, פיסיותרפיסט, הוא מרצה, הוא מבוקש בכל העולם, הוא מרצה על תסמונת רט ועל עקמת.

חנה אידלמן: הוא לא עובד בבתי חולים, הוא עובד במסגרות פרטיות ואצל אנשים בבית, מטופלים בבית.

חנה אידלמן: הוא מוכר בכל העולם ומוזמן לכל העולם, ופה בארץ הוא לא יכול לטפל כי אין לו רישיון, כי הוא פשוט לא ידע שהוא צריך לחדש את הרישיון שלו.

חנה אידלמן: בן אדם 24 שנים פיזיותרפיסט והוא בעל תואר ד"ר.

אמיר שנון: הוא לא ידע שהוא צריך לשלוח פקס.

חנה אידלמן: הוא לא ידע שהוא צריך לשלוח פקס.

חנה אידלמן: הוא פשוט לא ידע על זה.

חנה אידלמן: עצם זה שמישהו כאן צריך להחליט שהבן אדם, ד"ר מאיר לוטן לא יכול לקבל רישיון לקבל את הבת שלי, מבחינתי זה להרוג את הילדה שלי, ואני רוצה שמישהו פה יקום ויגיד שהבירוקרטיה עומדת מול החיים של הילדה שלי.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: אני מודה לך גבירתי.

חנה אידלמן: תודה רבה.

דוד אזולאי: חבר הכנסת יעקב אדרי, בבקשה.

יעקב אדרי: החוק במקור שלו נועד להסדיר את כל הנושא הזה, וטוב, ויושב פה המחוקק.

יעקב אדרי: הכוונה היתה טובה על מנת שהעסק לא יהיה פרוץ, ועל מנת שכל, אנחנו רוצים את הטובים ביותר ואת המוסמכים.

יעקב אדרי: הנה, יושב פה המחוקק לידינו, שמבין כמה דברים ברפואה גם.

יעקב אדרי: הנה, מה עשיתם מחוק כזה טוב?

יעקב אדרי: תראה למה הגענו?

יעקב אדרי: שאנשים שזה אינטרס שלנו, של מדיבת ישראל, של משרד הבריאות.

יעקב אדרי: אפשר לחשוב שיש לכם עודף במקצועות האלה.

יעקב אדרי: כמה שאני יודע, הייתי שר הבריאות באיזה תקופה, אין עודף בדברים האלה, במקצועות האלה שהם כל כך חשובים.

יעקב אדרי: אני כבר לא רוצה להגיד את הדוגמאות הקיצוניות שפה שמענו: מרצה בכיר עם ניסיון אדיר.

יעקב אדרי: הפיזיותרפיסט של צה"ל עם ניסיון אדיר.

יעקב אדרי: יש פה אנשים שיש להם תעודות מוסמכות, מקצועיות עם הרבה שנות וותק, ואתם, במחי יד בשם התקנון מוותרים על זה.

יעקב אדרי: אתם מודיעים, מוציאים מכתב שמבטל.

יעקב אדרי: זה עשיתם את זה מסודר, בזמן.

יעקב אדרי: אותו מכתב לו הייתם מוציאים אותו ואומרים להם: יש לכם עוד 90 יום, בתאריך זה וזה, אני בטוח שהאיחור שהיה נשאר היה שולי לחלוטין.

דוד אזולאי: חבר הכנסת יעקב אדרי, יכול להיות, שמע, אולי מדובר באיזה 20,000 איש.

דוד אזולאי: אז מה עושים?

דוד אזולאי: ישלחו לכל אחד הודעה?

יעקב אדרי: למה לא? רגע, התשובה היא: כן.

יעקב אדרי: היושב ראש, שאלת שאלה.

יעקב אדרי: רגע, רבותיי, אל תעזרו לנו.

יעקב אדרי: תנו לנו, הבנו, שמענו אתכם בקשב רב.

יעקב אדרי: היושב ראש לא סתם אמר את זה.

יעקב אדרי: הוא רצה להביא את זה לאבסורד ולהגיד: רבותיי, אין פה אלפים.

יעקב אדרי: יש פה בסך הכל 150, 200 איש.

יעקב אדרי: כאשר רישיון רכב פג תוקפו שולחים, יש לך זמן לחדש.

יעקב אדרי: פה לא עשיתם את זה.

יעקב אדרי: אני רוצה להגיד דבר אחד: אני מציע לך, ד"ר שנון, וגם היועצת המשפטית, תמצאו מהר את הדרך להשיב להם את העניין הזה.

יעקב אדרי: פה מדובר על אינטרס ציבורי ממדרגה ראשונה.

יעקב אדרי: אני לא נכנס לשמות, כל מקרה פה הוא מקרה קשה בפני עצמו.

יעקב אדרי: לא זאת הנקודה שלי.

יעקב אדרי: הציבור פה נפגע, הילדים נפגעים, המטופלים נפגעים.

יעקב אדרי: אתם צריכים מהר מאד לתקן את זה ויש לכם את הדרכים.

יעקב אדרי: זה עניין בירוקרטי לחלוטין.

יעקב אדרי: אל תגידו לי: חוק.

יעקב אדרי: החוק נועד להסדיר ולסדר את העניין.

יעקב אדרי: במקור החוק הוא טוב.

יעקב אדרי: לא רצו שחאפרים ייכנסו לעניין הזה.

יעקב אדרי: אבל פה מדובר על אנשי מקצוע עם תעודות מאושרות שלכם, עם כל מה שאתה רוצה.

יעקב אדרי: יש גם פה, הגברת מארצות הברית, עם תעודה מאושרת.

יעקב אדרי: מושכים אותה וסוחבים אותה.

יעקב אדרי: אני לא מבין את זה.

דוד אזולאי: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אדרי.

דוד אזולאי: חבר הכנסת טיבי מיוזמי החוק, אולי אתה התכוונת לתקן ואחר כל קלקלת?

דוד אזולאי: מה קרה פה?

דוד אזולאי: ספר לנו.

אחמד טיבי: אגב, הערבים תמיד אשמים.

דוד אזולאי: מה שנכון – נכון.

קריאה: לפעמים זה נכון.

דוד אזולאי: לא לפעמים.

דוד אזולאי: כל הזמן.

דוד אזולאי: חבר הכנסת טיבי תראה, סביר להניח שאולי אתם ויוזמי החוק לא היתה לנו הבעיה הזאת.

אחמד טיבי: האמת היא, אדוני היושב ראש, שמדובר באחד החוקים, אני אומר את זה בצניעות, החשובים בתחום הבריאות, שבא להסדיר נושא שהיה פרוץ.

אחמד טיבי: פרוץ כמו אמרת: חאפרים נכנסו וכו', אנשים ללא תעודות.

אחמד טיבי: אבל ממש לא היתה כוונת החוק להשאיר כ - -150 או 200, לא יודע כמה , אנשים שהיו בתחום, יש להם תעודות, יש להם קבלות לגבי טיפול.

אחמד טיבי: יש להם קהילה מטופלת.

אחמד טיבי: וקהילה מטופלת זה אנשים ספציפיים.

אחמד טיבי: יש מאחורי כל מטופל יש סיפור כואב, או סיפור של הצלחת טיפול וכדומה.

אחמד טיבי: הסדרת העיסוק במקצועות הרפואה, נכון, היו בו תאריכי יעד, ותעריכי היעד האלה לא כובדו על ידי האנשים האלה.

אחמד טיבי: לא כובדו לא במזיד כי הם לא רוצים.

אחמד טיבי: אנשים פשוט לא חשבו שאחרי 20, 30 שנה במקצוע הם צריכים לשלוח מכתב.

אחמד טיבי: השאלה: בשל אי הידיעה הזאת, או בשל העובדה שלא שלחו מכתב בזמן, האם צריך להעניש אותם ולהעניש את המטופלים שלהם?

אחמד טיבי: מבחינת החוק היבש – לא שלחו מכתב בזמן.

אחמד טיבי: יושב פה מרצה בכיר באוניברסיטה.

אחמד טיבי: שיא האבסורד.

אחמד טיבי: אגב, ניסיתי לטפל בבעיה שלו מול סגן שר הבריאות, גם הוא חשב שזה אבסורד.

אחמד טיבי: הוא ניסה ולא אפשרו לו.

אחמד טיבי: יש יועץ משפטי.

אחמד טיבי: אמרו לו: אי אפשר.

אחמד טיבי: אי אפשר.

אחמד טיבי: הוא ניסה לעזור.

אחמד טיבי: אי אפשר.

אחמד טיבי: אמרו לנו: תשנו את החוק.

אחמד טיבי: אנחנו מוכנים לעשות מאמץ כדי לשנות את החוק, אבל עד אז, אדוני היושב ראש, יש פה ציבור שנפגע, ויש כאן אנשים בבית, אנשים בבית, מטופלים, שנפגעים.

אחמד טיבי: צריך להפעיל קומון סנס.

דוד אזולאי: אדוני, יש לי הצעה, אני רק רוצה לשמוע קודם כל את הנציגים של המשרד ואחר כך אני אציע.

דוד אזולאי: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה לך אדוני היושב ראש.

אורי מקלב: האמת היא שקצת קשה להכיל ביום אחד שתי ישיבות של הועדה לתלונות הציבור.

אורי מקלב: הישיבה הקודמת היתה גם כן קשורה ל, גם היתה ישיבה בקשר לאביזרים לילדים נכים, היא גם היתה ישיבה עם רגשות, וגם פה אני חושב - - -

דוד אזולאי: כן, אבל שמה לפחות יצאנו עם איזה שהוא מענה חלקי.

אורי מקלב: אנחנו מקווים שגם פה - - -

דוד אזולאי: איזה שהיא בשורה, לשמחתי הרבה.

דוד אזולאי: דווקא זה ששם באמת יצאנו עם בשורה לציבור ההורים האלה.

דוד אזולאי: פה אני מקווה.

אורי מקלב: מעשיך הראשונים, אני מקווה שגם יהיה מעשיך השניים גם כן ...

אורי מקלב: ואני בזה פונה גם ל, השוני בדיון הזה מדיונים אחרים שאתם רגילים, ד"ר שנון ועו"ד באומן, שאנחנו תמיד יושבים בועדת הרווחה, מגישים חוק ותקנון ורואים את הכל מצד אחד של הסדרת המקצוע, על החשיבות שיש, הוראת מעבר, נתנו עוד זמן לאלה בחוץ לארץ מכיוון שיכול לקחת להם יותר זמן: מסמכים, נתנו יותר זמן.

אורי מקלב: הוזמנתם פה ולא בכדי התגלגלה זכות שיושב הועדה לפניות הציבור הוא זה שיזם ולא, לכאורה גם היה אפשר אותו דיון ליזום דרך, ושתדון בזה ועדת הרווחה.

אורי מקלב: רק בגלל הפן השני, הפן השני של ...

אורי מקלב: ציבור, ולראות מה עומד מאחורי התקנות.

אורי מקלב: מה ההשלכות לכל אחד.

אורי מקלב: זה שאלה קיומית לגבי כל אחד.

אורי מקלב: זה קודם כל עוול בעניין הזה, שאלה קיומית של פרנסה, ולא פחות, כפי שאמר ד"ר אחמד טיבי, חבר הכנסת אחמד טיבי, שזו בעיה לא פחותה של המטופלים בעצמם.

אורי מקלב: ההשלכות למה שאנחנו גורמים לכך זה גם למטופלים עצמם שנשארים בלי שמישהו מטפל בהם.

אורי מקלב: אנחנו גם יכולים לשאול: איך זה יכול להיות ש ידע להגיע אליהם אחרי זה ואיך הוא לא ידע להגיע לפני זה?

אורי מקלב: אנחנו גם יודעים לשאול: על מה אנחנו בכלל מצפים מהם?

אורי מקלב: למה ציפינו מהם שידעו?

אורי מקלב: מאיפה, אחד שמטפל מאיפה הוא היה צריך לדעת את זה?

אורי מקלב: אם הוא לא קורא עיתון והוא לא קרא, וגם אם קרא עיתון הוא חייב לדעת בדיוק עד הפרטים הקטנים?

אורי מקלב: מאיפה הוא היה בכלל עשוי לדעת?

אורי מקלב: או גם אם הוא ידע משהו, גם יכול להיות שבן אדם פרח מזיכרונו, דבר כזה לא נושא איתו כבר עד כדי כך עונש של לקטוע בכלל את האפשרות שהוא יועסק.

אורי מקלב: אני אומר לכם חברי, חברי הכנסת, אני ישבתי עם ד"ר שנון ועם עו"ד אומן לא מעט בתקופה האחרונה, פתרנו בעיות לא פחות קשות, אפילו יותר קשות, כולל בקלינאי תקשורת כאלה שלמדו בחוץ לארץ ולא הכירו להם בזה, ולמדו, ולמדו במכללות פה ומצאו את הפתרון.

אורי מקלב: אני חושב שחוץ מאשר ללמוד לגבי העתיד בכל פעם, אני לא נמצא בכל ..., אתם נמצאים בהרבה הסדרי מקצועות הבריאות, לחשוב על הדברים האלה גם לגבי העתיד בעוד חוקים שנמצאים עכשיו במסלול, הולכים היום להיות מאושרים.

אורי מקלב: אתה בטח יודע מזה, לא מעט מקצועות שהם עדיין בתהליך של אישור.

אורי מקלב: לדעת בדברים האלה לתת הרבה יותר גמישות בחוק עצמו.

אורי מקלב: אבל עכשיו, אני חושב שהתיקון צריך לבוא דבר ראשון ממשרד הבריאות.

אורי מקלב: עכשיו בתקנה, לתת את ההוראת מעבר, להאריך את ההוראת מעבר שאפשר להאריך אותו.

אורי מקלב: זה לא צריך להיות איזה חקיקה מסובכת.

אורי מקלב: או פתרונות אחרים.

אורי מקלב: מצאתם פתרונות מאד יצירתיים וגם לא צפויים לגבי דברים אחרים.

אורי מקלב: גם בעניין הזה אפשר לסמוך עליכם.

אורי מקלב: אני חושב שזה מגיע, יכול להגיע גם בחקיקה פרטית.

אורי מקלב: אבל כשזה מגיע למשרדים.

יעקב אדרי: אני חושב שהפתרון אצלם.

אורי מקלב: כשמגיע למשרדים בקשה שלכם למצוא את התהליך הכי קצר, ואנחנו גם ערבים לכך שאנחנו נלווה את זה בכל התוקף, אני חושב שאפשר לפתור את זה, עד חודש ימים אפשר לפתור דבר כזה.

דוד אזולאי: תודה רבה אדוני, אני מודה לך.

אורי מקלב: ולתת הארכה, אני אומר לתת הארכה גם לאלה שמעסיקים.

אורי מקלב: בעקבות כך - - -

דוד אזולאי: רבותיי, אני רוצה לפני שאני אאשר את רשות הדיבור לד"ר שנון, אני זוכר את המאבק שניהלנו בועדת העבודה והרווחה בחוק הזה, שהיה מאבק לא פשוט ולא קל.

דוד אזולאי: באמת היתה אז בשורה לאותם אנשים שעוסקים במקצוע.

דוד אזולאי: בשורה לאותם אנשים, בשורה למוסדות שמעסיקים את האנשים ובשורה למטופלים שסוף כל סוף השוק הזה שהיה פרוץ עד אז יפסיק להיות פרוץ.

דוד אזולאי: באמת אני מצטער מאד שאנחנו מגיעים היום בכלל לדיון הזה.

דוד אזולאי: מה שהייתי מבקש מד"ר שנון זה שיש כאן לקונה בחוק זה ברור לנו.

דוד אזולאי: אמר את זה חבר הכנסת אחמד טיבי.

דוד אזולאי: אנחנו כרגע נמצאים בשעת נעילה.

דוד אזולאי: כלומר, יכול להיות שאם היינו באמצע המושב, יכול להיות שהיינו מוצאים פתרון חקיקתי לנושא הזה, אני מכיר את זה, כשרוצים לקדם חקיקה - אפשר לעשות אותה.

דוד אזולאי: אנחנו כרגע לא נמצאים במצב הזה.

דוד אזולאי: מה שאני מבקש, אדוני, זה אתה שמעת פה את הבעיות, שמעת את הקשיים ולא מדובר פה על אלפים, מדובר פה על מאות.

דוד אזולאי: אני בטוח שלאדוני יש את הנתון הזה.

דוד אזולאי: הייתי מבקש ממך אם תוכל לתת איזה שהוא פתרון יצירתי על מנת לפתור את הבעיה הזאת?

דוד אזולאי: בבקשה.

אמיר שנון: טוב, תרשה לי בכל זאת להתייחס לכל ההערות.

דוד אזולאי: בוודאי.

אמיר שנון: וההערות והטענות שהיו כאן, נאמרו כאן, ותודה לחבר הכנסת טיבי וחבר הכנסת מקלב, כי אני חושב שהדברים שלכם באמת משקפים נכונה את המצב.

אמיר שנון: אני רוצה בשני משפטים לחזור להיסטוריה.

אמיר שנון: ההיסטוריה היא שבעבר הסדיר את העיסוק במקצועות האלה, מדובר ב – 4 מקצועות.

אמיר שנון: אחר כך הרחבנו את זה ל – 4 נוספים, בצורה מינהלית.

אמיר שנון: הנפקנו תעודות הכרה במעמד למי שעמד בדרישות האלה שהיו אז.

אמיר שנון: בית המשפט העליון הוא שביטל את התעודות האלה בעקבות איזה שהיא עתירה, לא ניכנס כרגע לפרטים.

אמיר שנון: בית המשפט העליון הוא שביטל את התעודות ולכן חבר הכנסת אדרי אנחנו לא ביטלנו שום תעודה ואנחנו לא שללנו לאף אחד שום זכות או רישיון שהיה לו, בניגוד למה שאתה אמרת.

אמיר שנון: עכשיו, בואקום שנוצר, זה היה ב – 2005, בואקום שנוצר, ואכן נוצר ואקום, כמו שגם אתם תיארתם, נעשו ניסיונות להסדיר את המקצועות האלה בחוק.

אמיר שנון: הצעות החוק, היו אומנם הצעות חוק ממשלתיות שאוחדו ביחד עם הצעות חוק פרטיות של חבר הכנסת טיבי ואלדד ואחרים.

אמיר שנון: למעשה הם אלה שהרימו את הכפפה וקידמו את הנושא, ויבורכו.

אמיר שנון: הדיונים בכנסת התקיימו, תקן אותי חבר הכנסת טיבי אם אני טועה, לפחות שנתיים.

אחמד טיבי: יותר.

אמיר שנון: יותר אפילו.

אמיר שנון: כל מי שרצה יכול היה להיות שם, והיו שם אנשים מהאיגודים, אנשים מהאקדמיה ואחרים, רבים אחרים.

אמיר שנון: החוק פורסם לפני למעלה מ – 3 שנים.

אמיר שנון: אנחנו פרסמנו אותו בכל דרך אפשרית מבחינתנו.

אמיר שנון: אנחנו פרסמנו אותו באמצעות האתר של משרד הבריאות.

אמיר שנון: אנחנו פרסמנו אותו באתר של האגף לרישוי מקצועות רפואיים, בניגוד למה שנאמר כאן, אני לא מדבר על רשומות כמובן.

אמיר שנון: בניגוד למה שנאמר כאן אנחנו פרסמנו הוראות מדויקות, הנחיות לגבי החוק.

אמיר שנון: הנחיות מקלות לגבי הגשת בקשות למי שהיתה לו תעודה, בבוגרי הארץ עד לתאריך מסוים, כפי שנקבע בחוק, וכו'.

אמיר שנון: אנחנו פרסמנו את זה באמצעות האיגודים המקצועיים.

אמיר שנון: אנחנו פרסמנו את זה באמצעות קופות החולים.

אמיר שנון: אנחנו פרסמנו את זה בעיתונות.

אמיר שנון: מה עוד אפשר?

אמיר שנון: לא רק זאת, אלא ש – 11,000 רבותיי, 11,000 אנשים בעלי מקצוע שהיו בעלי תעודה פנו ואושרו.

יעקב אדרי: נכון.

אמיר שנון: יש עוד אלפים - - - רבותיי, רבותיי, זה לא נכון מה שאתם אומרים.

אמיר שנון: רבים אחרים פנו ואנחנו לא את כולם מכירים, מכיוון שכפי שאמרתי, ההחלטה של בית המשפט היתה ב – 2005.

אמיר שנון: בינתיים אנשים נוספים עלו ארצה, יש בוגרים רבים שסיימו את הלימודים לאחר השנים האלה.

אמיר שנון: אנחנו בכלל לא יודעים מי הם?

אמיר שנון: אז לא ידענו מיהם.

אמיר שנון: היום אנחנו יודעים.

יעקב אדרי: איך אתם יודעים אם אתם שולחים ביטול?

אמיר שנון: אנחנו לא שולחים ביטול.

אמיר שנון: אתה מתעקש לומר: ביטול, ואני חוזר ואומר לך: אנחנו לא מבטלים שום דבר.

אמיר שנון: אלה שפנו אלינו ופנו לאחר המועדים שנקבעו בחוק, קיבלו הועדה שהם לא יכולים לקבל תעודה על סמך הוראות המעבר.

יעקב אדרי: אבל פג התאריך.

אמיר שנון: נכון.

אמיר שנון: לא יכולים לקבל את התעודה על סמך הוראות המעבר.

אמיר שנון: הם יכולים לקבל את התעודה על פי דרישות החוק האחרות שאומרות שהם צריכים לעמוד בבחינה.

אמיר שנון: אני רוצה להסביר שוב, אני רוצה לחדד את זה, החוק הוא חוק של הכנסת.

אמיר שנון: אנחנו המוציאים לפועל שלו.

אמיר שנון: עכשיו, יש דברים שאפשר, כמו שחבר הכנסת מקלב אמר, ללכת לקראת, וכמו שאומרים: לעגל פינות וכו'.

אמיר שנון: יש דברים שאנחנו לא יכולים, שאין לנו שיקול דעת.

אמיר שנון: אחד הדברים האלה זה המועדים שנקבעו בחוק, בהוראות המעבר.

אמיר שנון: אגב, החוק הזה הוא מאד מידתי.

אמיר שנון: הוא הלך מאד לקראת.

אמיר שנון: יש בו הרבה הוראות מעבר מקלות.

אמיר שנון: אבל הוראות מעבר מטבען מוגבלות בזמן.

אמיר שנון: לכן, משעבר הזמן אין לנו שיקול דעת בנושא.

אמיר שנון: אני תיכף אתייחס לפתרון.

דוד אזולאי: יש לך נתון בכמה מדובר וכמה אנשים?

אמיר שנון: שעדיין אין להם תעודה?

אמיר שנון: תראה, אני מבין מפה שמי שפנה אליכם זה בסביבות 200, או סדר גודל שכזה.

אמיר שנון: אנחנו יודעים למשל שיש למעלה מ – 1,000 כאלה שהיות בעלי תעודות בעבר שלא פנו אלינו.

אמיר שנון: זאת אומרת, אני לא יודע האם הם עובדים במקצוע?

אמיר שנון: האם הם יצאו לגמלאות?

אמיר שנון: האם הם נסעו לחו"ל?

דוד אזולאי: סליחה רבותיי, אני מבקש לא לנהל כאן ויכוח.

דוד אזולאי: ד"ר שנון כאן לא עומד לשאלות ותשובות.

דוד אזולאי: ד"ר שנאן אני שואל: לכם וודאי יש נתונים.

דוד אזולאי: בכמה אנשים מדובר?

דוד אזולאי: סדר גודל של 1,000 איש?

אמיר שנון: אני אומר, הרישומים לא לגמרי ברורים.

אמיר שנון: יש לנו בין 1,000 ל – 2,000 כאלה שלדעתנו היו להם, הרישומים לא ברורים.

אמיר שנון: הכוונה שלי שלפעמים בעדכון של המערכות נרשם מי שהיתה לו תעודה ישנה כחדשה.

אמיר שנון: אין הרבה מקרים כאלה, אבל זה קורה.

אמיר שנון: להערכתי יש בין 1,000 ל – 2,000 בעלי מקצוע שהיו להם תעודות.

אמיר שנון: אני לא מדבר על אחרים, כי יש עוד אחרים, אולי, שעד היום לא הגישו בקשות.

אמיר שנון: זה מעבר לאנשים שאנחנו שומעים עליהם כאן.

אמיר שנון: אני בכל זאת רוצה כאן לומר שמכיוון שהרבה מאלה אנחנו לא יודעים עליהם, אז כמובן שלא יכולנו לשלוח להם הודעות אישיות, וגם אלה שהיו, כמו שנאמר כאן, יש כאלה שהתעודות שלהם הם מלפני 10 ו – 20 שנה ואנחנו בכלל לא יודעים מה הכתובות שלהם העדכניות.

אמיר שנון: אז קשה לנהל את זה בצורה של פניות אישיות.

קריאה: יש מרשם אוכלוסין.

אמיר שנון: הכל טוב ויפה, ותאמיני לי שאני יודע על מה אני מדבר ויש מגבלות.

דוד אזולאי: על מי שאתם יודעים, עזוב, מי שאתם לא יודעים – לא יודעים.

דוד אזולאי: אבל מי שאתם יודעים.

אמיר שנון: בסדר.

אמיר שנון: אבל פה יש הרבה שאנחנו לא יודעים עליהם.

דוד אזולאי: לא, אני מדבר על מה שאתם יודעים, אני מדבר רק על אלה שאתם יודעים עליהם.

אמיר שנון: תרשו לי, אני שמעתי שהיום זה יום המעשים הטובים.

יעקב אדרי: הנה הוא בא עם הבשורה, ברוך השם.

אחמד טיבי: אני נמצא בועדה המתאימה.

דוד אזולאי: אדוני, אני רוצה להגיד לך, ד"ר שנון, אנחנו פה לפני כשבועיים קיימנו כאן דיון בועדה על נכים, ילדים נכים שהיה להם תגי חניה ולקחו להם את זה.

דוד אזולאי: מדובר שמה היה על כמות גדולה של אנשים, ...

דוד אזולאי: בועדה עם כל הבירוקרטיה, באמת, בסופו של יום פתרו את הבעיה.

דוד אזולאי: יש פתרונות אם רוצים.

דוד אזולאי: לכן גם פה אני אומר - - -

אמיר שנון: בסדר גמור.

אמיר שנון: אני מסביר שוב, פה לא מדובר על בירוקרטיה, מדובר על לשון חוק.

אמיר שנון: בחוק יש תאריכים.

אחמד טיבי: אגב, כדי שאני אהיה הוגן, שלא ייווצר הרושם שהאיש הזה הוא האיש הרע של המערכת.

דוד אזולאי: לא, חס וחלילה.

אחמד טיבי: אני מכיר אותו דרך העבודה זה 3 שנים, הוא עושה עבודה קשה.

אחמד טיבי: הוא יושב בחדר, אני מכיר אותו מהחדר, בחדר של על עם 20,000 תיקים.

אחמד טיבי: בקרוב הם עוברים, עובר למשרד חדש, אולי זה יעזור וצריך להגדיל את הכוח אדם במשרד.

אחמד טיבי: בנוסף ד"ר שנון צריך להגמיש קצת את הבירוקרטיה כדי לבוא לקראתם.

אמיר שנון: אני חושב, תיכף תגיד את דבריה גם היועצת המשפטית, אבל להבנתי, קודם כל אני רוצה לומר שסגן השר, הרב ליצמן, נענה לפניות ויחד עם המנכ"ל והמשנה למנכ"ל וכולנו מחפשים פתרונות.

אמיר שנון: אבל הדבר דורש שינוי חקיקה.

אמיר שנון: אני מבין שבאו כבר בדברים עם חבר הכנסת אלדד וחבר הכנסת טיבי, אתה גם כן אחד מיוזמי החוק, אז בוודאי שאתה מוזמן להצטרף.

אמיר שנון: אני מציע שננסה למצוא פתרון לפחות לקבוצה הזאת שהיתה להם תעודה בעבר.

דוד אזולאי: ד"ר שנון, עד החקיקה, אין בעיה.

דוד אזולאי: חקיקה זה ברור לכולנו שצריך לבוא שינוי חקיקה, על זה אין ויכוח.

דוד אזולאי: אני לוקח על עצמי את הנושא הזה יחד עם חברים נוספים נעשה את זה.

דוד אזולאי: כרגע אנחנו נמצאים בעיתוי שחקיקה פרטית אין אפשרות, עד אמצע מאי לא נוכל להגיש חקיקה פרטית.

דוד אזולאי: השאלה היא אם אפשר למצוא איזה שהוא פתרון זמני עד לחקיקה?

אמיר שנון: אולי היועצת המשפטית תתייחס לזה.

אמיר שנון: אני לא יודע.

דוד אזולאי: בבקשה.

אחמד טיבי: תמיד תזכרי שאנחנו ביום המעשים הטובים.

אביטל וינר: כמו שד"ר שנון אמר, באמת במקרה המיוחד הזה, וחבר הכנסת מקלב, שהיינו איתו בקשר, יודע כמה איפה שהחוק שתק, או נתן לנו אפשרות, היינו יצירתיים ובאמת ניסינו לפתור בעיות ולבוא לקראת, כי בוודאי שלא היתה, כמו שאמרו בתחילת הדברים, יד מכוונת שרצתה לפעול נגד מישהו.

אביטל וינר: במקרה הזה החוק הוא מאד מפורש ולא מותיר מקום ללכת ימינה או שמאלה.

אביטל וינר: הוא קובע באופן מפורש את המועדים ובמילים מאד מפורשות קובע שיתנו תעודה ללא בחינה רק למי שהגיש את הבקשה עד לאותם מועדים, לכן הפתרון חייב להיות, במקרה הזה - - -

דוד אזולאי: אין ויכוח שהפתרון הוא צריך להיות פתרון בחקיקה.

דוד אזולאי: אני מדבר, אני מודיע לך, אם לא היינו יוצאים עכשיו לפגרה והנושא הזה היה עולה, הייתי אומר לך שהיינו עושים פטור מחובת הנחה וחייבים לעשות את זה, היינו תוך שבוע ימים הייתי גומר את החוק הזה, בסדר?

דוד אזולאי: אבל יש כרגע מציאות קיימת.

דוד אזולאי: אנחנו יוצאים לפגרה מחר.

דוד אזולאי: גם אם רוצים היום להניח את החוק ולהגיש חקיקה, אין אפשרות.

דוד אזולאי: אתה לא יכול לעשות את זה.

אורי מקלב: אז אולי לא נדבר על חקיקה, אבל אפשרות העסקה, להמשיך לתת להם - - -

דוד אזולאי: לא, חבר הכנסת מקלב - - -

אחמד טיבי: חבר'ה, אני רוצה לשמוע את ה – bottom line, נו, תמשיכי.

אביטל וינר: לגבי אפשרות העסקה – אז יש שתי בעיות: הבעיה הראשונה שההוראות איסוריות.

אביטל וינר: זה לא משהו שלאחרונה נכנס.

אביטל וינר: צריך לזכור שההוראות האיסוריות נכנסו לתוקף ב – 30.1.11, זאת אומרת, לפני למעלה משנה.

אביטל וינר: כלומר, כבר לכאורה למעלה משנה, כל העניין הזה היה צריך לעלות לפני למעלה משנה.

אביטל וינר: יש עוד בעיה שיש מספר עתירות שהם תלויות ועומדות בנושא בבית משפט וזה בעיה נוספת.

דוד אזולאי: אני אקריא ברשותך כאן, יש פה עתירה - - -

אביטל וינר: אני כן יכולה להגיד שאנחנו נבוא, בזמן הפגרה, אנחנו נבוא בדברים עם חברי הכנסת שמוכנים לקחת על עצמם את החקיקה ואנחנו נראה, ואם אנחנו נראה שזה באמת ילך לכיוון הזה נוכל לשקול לעשות דברים גם לפני.

אביטל וינר: אבל אני בוודאי לא אוכל ברגע זה ועל שולחן הועדה להגיד איזה פתרון אפשר לעשות, כי הפתרון - - -

אחמד טיבי: את מוכנה להעביר לנו, ליוזמי החוק, ניסוח שיספק אתכם כדי שנעביר אותו בהצעת חוק?

יעקב אדרי: נחתום על זה כולם.

אחמד טיבי: בשבוע הראשון של מאי הוא יעבור בכנסת.

אביטל וינר: אני אהיה יותר מנכונה לעשות את זה.

אחמד טיבי: היא אמרה שאם היוזמים יגישו הצעת חוק, עד אז היא מוכנה לבוא לקראת האנשים האלה.

אחמד טיבי: "עד אז" הזה הוא חשוב.

אורי מקלב: היא אמרה שתבחן את זה.

אביטל וינר: אנחנו צריכים לבחון דרך שתעלה עם לשון החוק - - -

אחמד טיבי: אני בטוח ... את הבעיה.

אביטל וינר: ואני רוצה גם להזכיר שאלה הם לא המועדים היחידים שמוזכרים בסעיפים.

אביטל וינר: חבר הכנסת טיבי יודע.

אביטל וינר: יש המון מועדים ולכן כל שינוי של מועד שלא באמצעות חקיקה הוא משליך לנו.

אביטל וינר: יש השלכות רוחב רחבות, אני לא יכולה לפרוט אותם כאן.

אחמד טיבי: לכן את תעבירי לי את הניסוח.

אורי מקלב: יש לי בקשה, אם מותר לי, יש לי בקשה בהקשר הזה, אם אפשר לקבל רשימה שמית של כל מי שרשום אצלכם?

דוד אזולאי: מה שיש לנו אנחנו נעביר.

אחמד טיבי: בדיוק.

אורי מקלב: אני מבקש שברשימה יהיה רשום כמובן שם ותעודת זהות.

דוד אזולאי: אנחנו מנסים להגיע לפתרונות ואני לא מבין למה השאלות הציניות האלה.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: אני מבקש לקבל את הרשימה הזאת עם מספר תעודת זהות, אם אפשר, כדי שאם יש לנו תיקים שנוכל לאתר אותם.

אביטל וינר: ואם יהיה אפשר ברשימה, סליחה, שיהיה מחולק למי, אנחנו יודעים שרוב האנשים פה היו להם תעודות.

אביטל וינר: אם יש כאלה שהם לא היו בעלי תעודות, אלא רק בוגרי הארץ, אז שיהיה מצויין.

יעקב אדרי: זה משהו אחר.

אורי מקלב: משהו אחר, אבל כמו שנאמר, אנחנו צריכים לדעת על זה.

דוד אזולאי: ד"ר שנון, אנחנו כועדה, יש בידינו רשימה.

דוד אזולאי: היות ואנחנו עכשיו גם משודרים אז אני מניח שיהיו לנו עוד פניות נוספות.

דוד אזולאי: מה שאני מבקש, אנחנו נעביר את הרשימות שיש בידינו, על פי בקשתכם, נעביר את זה עוד השבוע בעזרת השם.

דוד אזולאי: אני רוצה גם לנצל את ההזדמנות הזאת, יש כאן עתירה לבג"צ בבית המשפט המחוזי בפני כבוד השופטת נאווה בן אור.

דוד אזולאי: העותרת היא גילה שירה גרוסמן.

דוד אזולאי: ואני פה מסתכל בפסיקה האחרונה: "נוכח כל אלה החלטתי לקבל את העתירה.

דוד אזולאי: משמעות הדבר כי על המשיב להעניק לעותרת תעודה במקצוע של קלינאית תקשורת חלף תעודת ההכרה במעמד שהיתה ברשותה כל השנים.

דוד אזולאי: משלא נטען בפני כי קיימת מניעה אחרת, בדין לעשות כן".

אורי מקלב: אז יש, קודם כל זה נקבע בנסיבות מסוימות של העותרת.

אורי מקלב: זה אחד.

אורי מקלב: 2 – היו שתי עתירות נוספות.

אורי מקלב: עו"ד וינר התייחסה לדברים שיש עתירות שתלויות ועומדות.

אורי מקלב: היו שתי עתירות נוספות שאומנם לא ניתן בהם פסק דין, אבל השופט המליץ למשוך אותם ולכן נמשכו.

אורי מקלב: ויש עוד שתי עתירות שתלויות ועומדות.

יעקב אדרי: אבל יש כזאת פסיקה.

אורי מקלב: לא, יש פסיקה ספציפית.

יעקב אדרי: תיתלו על זה.

אביטל וינר: כבר קיימנו, תאמין לי שלא חיכינו לועדה וקיימנו כבר ישיבה במשרד המשפטים בשביל לבחון האם נדרש ערעור, מה המשמעות של פסק הדין?

אביטל וינר: האם בשל הפסק דין הזה אני יכולה לתת לכולם.

אביטל וינר: אבל זה לא כל כך פשוט ולא המקום פה להסביר.

דוד אזולאי: רבותיי, אני רוצה לסכם את הנושא הזה.

דוד אזולאי: קודם כל מה שאני מבקש, אנחנו כחברי כנסת ניזום חקיקה.

דוד אזולאי: אני מבקש ממך הכיני לנו את הנוסח שיהיה מקובל עליכם ואותו נביא בתחילת מאי.

דוד אזולאי: אנחנו נניח את זה, אני אבקש פטור מחובת הנחה, כדי לא להמתין את ה – 45 ימים ונתחיל תהליך ונשתדל לקדם את זה כמה שיותר מהר.

דוד אזולאי: אנחנו גם נעביר לכם רשימה שנמצאת כרגע ברשותנו.

דוד אזולאי: אני פונה בהזדמנות הזאת לכל האנשים פה, אם יש לכם רשימות נוספות תעבירו לנו אותם כדי שאנחנו נעביר אותם בצורה מסודרת למשרד הבריאות.

דוד אזולאי: יחד עם זה, אני פונה ואני מבקש גם מהיועצת המשפטית וגם מד"ר שנון, יש פה בעיה, אי אפשר להתעלם ממנה, גם אם אנחנו נהיה הכי מהירים והכי זריזים לקדם חקיקה.

דוד אזולאי: להערכתי זה תהליך שיכול להימשך מהיום לפחות את החודשיים עד שלושה חודשים.

דוד אזולאי: אני מאד מבקש במשך שלושת החודשים האלה לתת איזה שהוא מענה, ולו זמני, לאותם אנשים שפרנסתם עלולה להיפגע.

יעקב אדרי: לאור זאת שיש חקיקה בהמשך.

יעקב אדרי: יכולים להיתלות על זה.

אחמד טיבי: אני רוצה לחזור על משפט ולהיתלות במה שאת אמרת, כי זה חשוב.

אחמד טיבי: תהיה חקיקה של מספר חברי כנסת, עד אז יבחן איך לבוא לקראת האנשים האלה כדי לפתור את הבעיה.

אביטל וינר: ככל שניתן במסגרת החוק נעשה מה שאפשר.

אחמד טיבי: כן, כן, הכל במסגרת החוק.

יעל שניידרמן: סליחה, אני רוצה לשאול: אם העמדה פה של כל הצדדים כל כך חיובית ואתם רוצים למצוא פתרון יצירתי, אי אפשר לומר שהפסק דין של דרוטמן הוא הפתח שנפתח?

אביטל וינר: לא, ממש לא.

אביטל וינר: כי לא כל פסק דין אפשר לקחת ולהחיל אותו באופן אוטומטי על קבוצות שלמות.

יעל שניידרמן: לא אוטומטי, אבל יצירתי, אם כבר אמרנו את המילה: יצירתי.

אביטל וינר: לא, אי אפשר.

אביטל וינר: אי אפשר.

איילת ביסה: לפי הבנתיפסק הדין טוען שיש מקום לרשות לדון ...

איילת ביסה: זאת אומרת להתייחס לעקרונות, לקריטריונים המהותיים ולא לתאריך.

איילת ביסה: זאת אומרת, בפירוש אומר את זה.

אביטל וינר: בוודאי אם מקרה ...

אביטל וינר: שהיתה מגיעה לאותה שופטת מישהי עם סיבה: לא ידעתי, לא שמעתי, לא היה ניתן פסק הדין.

איילת ביסה: לא בהכרח.

אביטל וינר: אמירה מפורשת שלה בפסק הדין היתה: בנסיבות ...

אביטל וינר: קשות והיא מצטטת אותם.

דוד אזולאי: יש לי בקשה: אנחנו היום באמצע השבוע, רבותיי, אני מבקש, הויכוח הזה הוא ויכול סרק.

דוד אזולאי: יש פה רצון ונכונות ואנחנו מנסים להגיע לאיזה שהיא הבנה.

דוד אזולאי: אני מבקש, ד"ר שנון, עד יום ראשון תואיל בטובך להעביר לנו איזה שהוא נוסח של הסכמה של פתרון עד החקיקה.

אמיר שנון: בסדר.

דוד אזולאי: בסדר?

דוד אזולאי: או.קיי.

דוד אזולאי: רבותיי, אני מאד מודה לכם, הישיבה נעולה.